Провадження № 22-ц/812/1894/21 Головуючий суду першої інстанції Кокорєв В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року м. Миколаїв Справа 489/3413/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання - Колосовій О.М.,

за участю: представника позивача - Заєць А.І.,

відповідачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представників відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кокорєва В.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, о 10 год 57 хв, повний текст якого було складено 09 серпня 2021 року, за позовом Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини та накладення заборони на відчуження частки квартири,

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2020 року Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини та накладення заборони на відчуження частки квартири.

Доводи заяви обґрунтовано тим, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 січня 2017 року № 30 малолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішення було ухвалено у зв`язку з тим, що: мати дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до листа лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділення Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 3753 від 27 грудня 2016 року має тривалу хворобу, згідно з якою в теперішній час здійснювати догляд за новонародженою дитиною, ростити та виховувати не може; відомості про батька записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 березня 2017 року № 216 дитину влаштовано до комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний будинок дитини» (далі - КНП «Миколаївський обласний будинок дитини»).

На підставі витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 09 березня 2017 року дитину було знято з первинного обліку служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, в зв`язку з визнанням ОСОБА_2 батьківства. Прізвище дитини було змінено з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». У зв`язку з неможливістю передачі дитини батькові, малолітній ОСОБА_8 залишився перебувати у Миколаївському обласному будинку дитини.

09 червня 2017 року рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 443 малолітньому ОСОБА_8 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з тим, що мати дитини має тривалу психічну хворобу, згідно з якою в теперішній час здійснювати догляд за новонародженою дитиною, ростити та виховувати не може, а рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2017 року малолітнього ОСОБА_8 відібрано у батька ОСОБА_2 , без позбавлення його батьківських прав.

У зв`язку із тим, що відношення батька до своїх обов`язків, щодо створення належних умов для проживання та розвитку дитини не змінилось, 23 травня 2018 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради до Ленінського районного суду м. Миколаєва подано позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина, ОСОБА_8 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено в зв`язку з тим, що позивачем не доведено безспірними доказами умисного ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини та в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька батьківських прав.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2018 року без змін.

Однак поведінка батьків свідчить про умисне їх ухилення від виконання батьківських обов`язків, дитина з 14 лютого 2017 року залишається у закладі, батьки не проявляють наміру забрати дитину з Миколаївського обласного будинку дитини, рідко відвідують дитину, яка потребує медико - педіатричної корекції, батьки перебувають на психіатричному обліку, батько має заборгованість по аліментам, характеризується посередньо, відмовились від соціального супроводу Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї та молоді.

Відповідно до пункту 4 Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року № 905, малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на даний час неможливо постановити на облік для усиновлення та влаштування в сім`ю.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11 червня 2020 року № 14 засідання комісії з питань захисту прав дитини визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відносно їх малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на викладене, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відносно їх малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з ОСОБА_1 аліменти у розмірі ј частки всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради. Накласти заборону на відчуження ј частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2021 року позов задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо їх малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь виконавчого комітету Миколаївської міської ради, починаючи з 27 липня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Накладено заборону на відчуження ј частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі не вжили активних дій для того, щоб звернутися до суду з заявою про повернення дитини.

Відповідач ОСОБА_1 хоч і є інвалідом, однак не визнана судом недієздатною, в судовому засіданні надавала пояснення, має права і обов`язки щодо виховання дитини і могла б їх відстоювати: звертатися за правовою допомогою та вживати заходів аби забрати дитину на виховання.

Суд першої інстанції вважає, що невжиття активних дій, спрямованих на повернення дитини протягом тривалого часу свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Розгляд цивільної справи про позбавлення батьківських прав триває більш аніж півроку, у відповідачів були представники, яких забезпечила держава, проте вони не звернулися до суду з позовом про повернення дитини.

Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище ОСОБА_1 , відсутність інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину в розмірі ј частки усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З метою захисту житлових та майнових прав дитини, накладено заборону на відчуження нерухомого майна, яке належить відповідачу ОСОБА_2 .

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , через свого представника, оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними, так як позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра лише тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Вона вважає, що позивачем не надано до суду доказів умисного ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків відносно їх сина ОСОБА_8 .

Також позивач посилається на висновок органу опіки та піклування Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів, як таких, що ухиляються від виконання батьківських обов`язків, зокрема, не достатньо цікавляться долею своєї дитини, яка перебуває в будинку дитини. Однак це не відповідає дійсності, однак суд першої інстанції не звернув на це уваги, що за відомостями долученого до позову повідомлення Миколаївського обласного будинку дитини Миколаївської обласної ради від 05 лютого 2020 року, за час перебування сина в будинку дитини, його батьки відвідували за 2017 рік - 3 рази, за 2018 рік - 5 разів, за 2019 рік - 12 разів, у 2020 році - 2 рази. До дитини батьки приходять набагато разів більше, однак їм відмовляють у наданні довідки про відвідування дитини.

Вона та ОСОБА_8 дитину відвідують регулярно, але деякий час останній не мав на це можливості через необхідність лікування. В вересні 2017 року йому було встановлено діагноз реактивний артрит дрібних суглобів лівої гомілки, лівого гомілковостопного суглобу, забій п`яткової області. З 14 травня по 24 травня 2018 року він перебував на стаціонарному лікуванні в міській лікарні № 3, що підтверджується довідками з медичних установ.

Акт психологічного обстеження № 5-19 від 22 жовтня 2019 року, проведений стосовно ОСОБА_8 за запитом адвоката Білої О.І. практичним психологом Ткаченко Д.О. , підтверджує, що між батьком та сином ОСОБА_2 існує позитивний контакт.

Не відповідає дійсності твердження позивача, що батьки не проявляють наміру забрати дитину. Так ОСОБА_2 , користуючись правами наданими статтею 19 СК України, звертався до органу опіки та піклування з заявою від 12 вересня 2019 року про те, що він має намір повернути дитину з Миколаївського обласного будинку дитини Миколаївської обласної ради у сім`ю і просив обстежити умови проживання та надати акт обстеження його умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Вказану заяву із додатками ОСОБА_2 відправив Начальнику Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району ММР цінним листом з описом вкладення.

07 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звертався до Начальника Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району ММР з заявою надати висновок про доцільність повернення дитини ОСОБА_8 у сім`ю батька - ОСОБА_2 , який проживає разом із своїм батьком - дідусем ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак відповіді на вказані заяви він не отримав по теперішній час.

Крім того Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COV1D-19 на усій території України з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року встановлено карантин.

Карантинні заходи в державі стали перешкодою у частішому відвідуванні дитини, а також у реалізації ними заходів, направлених на повернення сина ОСОБА_8 в сім`ю батька.

Також позивач посилається на характеристику, надану Інгульським ВП ГУНП в Миколаївській області на ОСОБА_2 від 19 березня 2020 року. Конкретних фактів негативної поведінки ОСОБА_2 дана характеристика не містить.

ОСОБА_2 здійснює догляд за нею, а також він оформлений Департаментом праці та соціального захисту ММР як особа, що доглядає та здійснюю догляд за батьком дружини ОСОБА_11 , інвалідом 2 групи з дитинства, та отримує від управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту ММР щомісячно допомогу.

Вона та її цивільний чоловік ОСОБА_2 та їх малолітня дитина ОСОБА_8 , опинились в складних життєвих обставинах, що склалися навколо них, якими є стан їх здоров`я, необізнаність, скрутне матеріальне становище, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Суд першої інстанції в своєму рішенні не надає обґрунтування в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення відповідачів по відношенню до дитини батьківських прав, а матеріали справи не містять доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення ними від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також, що виконання відповідачами батьківських обов`язків може створити загрозу життю дитини.

Відповідач ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, де, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що позивачем не надано до суду доказів умисного ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків відносно їх сина ОСОБА_8 .

У нього дійсно мається заборгованість зі сплати аліментів. Але згідно розрахунків заборгованості встановлено, що з травня по липень 2018 року, з грудня 2018 по лютий 2019 року, з березня 2019 року по травень 2019 року, за серпень 2019, за вересень 2019 року він сплатив аліменти, причому у квітні 2019 року, серпні 2019 року, вересні 2019 року ним сплачено грошові суми у значно більшому розмірі, ніж місячний платіж, тобто він намагався покривати заборгованість, що свідчить про часткову сплату аліментів на утримання дитини та відсутність в нього прямого нехтування обов`язками батька дитини.

Крім того відповідачі дитину відвідують регулярно, але деякий час він не мав на це можливості через необхідність свого лікування з приводу хвороби суглобів.

Між ним та дитиною існує позитивний контакт, що підтверджено висновком психологічного обстеження № 5-19 від 22 жовтня 2019 року. Крім того, він звертався до органу опіки та піклування з заявою від 12 вересня 2019 року про те, що він має намір повернути дитину з Миколаївського обласного будинку дитини Миколаївської обласної ради у сім`ю і просив обстежити умови проживання та надати акт обстеження його умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

07 жовтня 2020 року він звертався до начальника Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району ММР з заявою надати висновок про доцільність повернення дитини ОСОБА_8 у сім`ю батька - ОСОБА_2 , який проживає разом із своїм батьком - дідусем ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 . Проте звернення залишитися без відповіді.

Також карантинні заходи, запроваджені в державі, стали перешкодою у частішому відвідуванні дитини, а також у реалізації заходів батьків, направлених на повернення сина ОСОБА_8 в сім`ю батька.

Відповідно до характеристики з місця його проживання скарги на нього від сусідів відсутні, спиртних напоїв він не вживає. Сусіди знають його, як спокійну, ввічливу людину.

За таких обставин батьків дитини не можна позбавляти батьківських прав.

Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради - третя особа у справі, надала до суду відзив на апеляційні скарги, де доводи апеляційних скарг не визнала та просила залишити оскаржене рішення без змін. При цьому зауважила, що в апеляційних скаргах, взагалі не наведено конкретні факти порушення судом процесуального права, а відповідачами дослівно відтворено обставини викладені у відзиві на позовну заяву, що свідчить про непогодження з наданою судом оцінкою цих обставин. Проте це не впливає на правильність висновків суду.

На день розгляду справи від позивача відзиву на апеляційні скарги не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанціїта матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мати дитини ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з дитинства. За висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я від 22 травня 2020 року має високий ступень втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування. Отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника та державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю.

Остання проживає у трикімнатній квартирі АДРЕСА_3 з батьком ОСОБА_11 , який має інвалідність 2 групи з дитинства та потребує стороннього догляду.

Батько дитини ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи по зору, перебуває на психіатричному обліку в групі консультативного нагляду з 2012 року.

Відповідно до інформації Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради ОСОБА_2 перебуває на обліку та отримує допомогу по догляду за особою з інвалідністю ОСОБА_1 та її батьком ОСОБА_11 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2017 року, відібрано малолітнього ОСОБА_8 , у батька - ОСОБА_2 , без позбавлення батьківських прав. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітків (доходів), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 березня 2017 року та до закінчення часу його перебування в державному закладі.

Згідно з листом Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вих. № 33721 від 18 лютого 2020 року, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , станом на 18 лютого 2020 року становить 19 832,88 грн.

Відповідно до листів Миколаївського обласного будинку дитини Миколаївської обласної ради від 20 лютого 2020 року за вих. № 177-03-04, за час перебування ОСОБА_8 в будинку дитини, батько його відвідував: протягом 2017 року - 3 рази; протягом 2018 року - 5 разів; протягом 2019 року - 12 разів; протягом 2020 року - 2 рази, в 2020 - 4 рази, та 07 січня 2021 року.

Відповідно до характеристики, наданої дільничним Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області від 07 лютого 2020 року, ОСОБА_2 зарекомендував себе з посереднього боку. До адміністративної відповідальності протягом 2019 - 2020 року не притягався. З характеристики за місцем помешкання,завіреної сусідами: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , відповідач ОСОБА_2 спокійний, ввічливий, спиртні напої не вживає, доглядає за двома інвалідами, сам є інвалідом ІІІ групи. Скарг від сусідів не має.

Зі змісту характеристики, складеної за місцем мешкання ОСОБА_1 та завіреної сусідами, остання веде звичний спосіб життя, не вживає алкогольних напоїв та наркотичних засобів. Скарг від сусідів не має.

З листа Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 21 лютого 2020 року вбачається, що фахівцями Центру проінформовано відповідача ОСОБА_2 з питань реєстрації новонародженої дитини, проведено психолого - педагогічну бесіду щодо відповідального ставлення до виконання батьківських обов`язків, необхідності повернення дитини з Дитячого будинку. Відповідно до Постанови лікарсько - консультативної комісії від 22 травня 2020 року № 8 затверджено, що за станом здоров`я ОСОБА_2 , не може ростити та виховувати свою дитину.

Висновком лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 22 травня 2020 року № 7 затверджено, що ОСОБА_1 , має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну недієздатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків.

Відповідно до Висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 04 серпня 2020 року, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітнього сина ОСОБА_8 .

Згідно з Актом психологічного дослідження № 5-19 від 22 жовтня 2019 року, складеним психологом центру "Жемчужинка", між ОСОБА_2 та його сином - ОСОБА_8 існує позитивний контакт.

Як вбачається з заяв від 07 жовтня 2019 року та 29 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 звертався до Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району ММР з питань надання висновку про доцільність повернення дитини у сім`ю батька та просив обстежити умови проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначені звернення залишилися без відповіді.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 квітня 2019 року, ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 04 березня2021 року, головним спеціалістом сектору опіки та піклування ССД адміністрації Інгульського району та завідувачем сектору опіки та піклування адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради було обстежено житлово - побутові умови проживання відповідачів за адресою: АДРЕСА_4 та встановлено відсутність умов для проживання дитини, зокрема, в кімнатах брудно, брудний посуд, відсутній умивальник, стіни облущені, є пліснява та грибок. В квартирі стоїть неприємний запах.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню в нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У висновках Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/17 та від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок про виключність міри про позбавлення батьківських прав, незмінність винної поведінки того з батьків, хто ухилявся від виконання батьківських обов`язків та попередження незмінності такої поведінки.

Тобто, винною поведінкою при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав повинна кваліфікуватись виключно відсутність протягом тривалого часу будь-яких дій по відношенню дитини того з батьків, прав якого необхідно позбавити.

Відповідно до норм сімейного законодавства позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Звертаючись до суду орган опіки та піклування посилався на те, що про умисне ухилення від батьківських обов`язків свідчить те, що батьки не виявляють наміру забрати дитину з будинку дитини, мало відвідують дитину, мають певні захворювання внаслідок яких не можуть доглядати за дитиною, батьки ведуть себе агресивно відносно працівників соціальних служб, а відповідач ОСОБА_2 також має заборгованість по аліментам.

Між тим як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сім`я тривалий час перебуває в полі зору органу опіки та піклування як така, що потрапила в складні життєві обставини.

Після вилучення дитини мати та батько намагаються повернути сина, навідувати його в дитячому закладі, куди він був поміщений після вилучення, а батько дитини також звертався до відповідних служб з намаганнями повернути дитину в сім`ю, проте конкретної відповіді отримано не було.

За результатами психологічного дослідження було встановлено, що між дитиною та його батьком встановлено психологічний контакт, що свідчить про те, що батьки відвідують дитину та не бажають втрачати з нею зв`язок.

В судовому засіданні відповідачі свої апеляційні скарги підтримували та пояснювали, що вони ніколи не втрачали зв`язків з дитиною. Не часті відвідування дитини пов`язують зі станом свого здоров`я, а ОСОБА_2 крім того з доглядом за двома інвалідами (мати дитини та її батько), а також за своїм батьком ОСОБА_16 , 1934 року народження, який проживає окремо. Крім того, в дитячому закладі діють карантинні обмеження у зв`язку з обмеженнями запровадженими в країні внаслідок короно вірусної хвороби. Їх наміри повернути дитину у сім`ю позивних результатів не дали, оскільки між ними та працівниками органу опіки та піклування, а також працівниками соціальних служб виникли складні стосунки, пов`язані з тим, що останні ставляться до них упереджено, будь-якої допомоги у вирішенні питань з поверненням дитини не пропонують, а з часу народження дитини обмежуються висновками про неможливість повернення дитини батькам у зв`язку з їх хворобами.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Наявність у відповідачів певних захворювань у зв`язку з якими вони є інвалідами внаслідок чого вони обмежені у вихованні дитини у будь-якому разі не свідчить про їх винну поведінку та свідоме нехтування ними своїми обов`язками щодо свого малолітнього сина.

Апеляційний суд виходить з того, що судом на перше місце повинні ставиться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батьків щодо малолітньої дитини є крайнім заходом впливу.

З урахуванням установлених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недостатність доказів та мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх малолітнього сина.

При цьому апеляційний суд бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).

Судом апеляційної інстанції не встановлено, що сім`я батьків є особливо непридатною або явно неблагополучною для виховання дитини, тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення у вказаній справі без урахування основних інтересів дитини, зокрема з умовою збереження його зв`язку із рідними батьками.

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки батьків дитини, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідачів крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення їх батьківських прав.

У зв`язку з чим треба зауважити, що демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Доводи позивача щодо сплати аліментів не у повному обсязі не свідчить про ухилення батька від виконання своїх обов`язків та не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. При цьому звертає на себе увагу, що останній не взмозі працевлаштуватися, оскільки він доглядає за двома інвалідами. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, державний виконавець обраховує борг по аліментам, виходячи з розміру не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь виконавчого комітету Миколаївської міської ради, тоді як за рішенням суду визначено не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апеляційний суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів стосовно їх малолітнього сина, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5,6 статті 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом - таких висновків дійшов Верховний Суд у справі № 753/2025/19. У наданому суду висновку доцільність позбавлення батьківських прав органом опіки та піклування належно не аргументовано, оскільки засідання комісії з вирішення вказаного питання відбувалося без урахування думки відповідачів та їх ставлення до вирішення спору.

Вирішення питання щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання свого сина, колегія суддів апеляційного суду вважає передчасним, за відсутності подання позивачем доказів, ухилення останньою від виховання дитини за умови її винної поведінки та свідомого нехтування нею своїми обов`язками.

Щодо позовних вимог по накладення заборони на відчуження ј частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 , то такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог про позбавлення батьківським прав, в задоволенні яких позивачу слід відмовити з за відсутності достатніх причин для позбавлення відповідачів батьківських прав як і гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив й не оцінив подані сторонами докази, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, дійшов безпідставного висновку про достатність наданих позивачем доказів для застосування до відповідачів крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення їх батьківських прав щодо малолітньої дитини.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За приписами пункту «в» частини 4 статті 382 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки відповідачі звільненні від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, а позивач звільнений від сплати судового збору по зазначеній категорії справ, то витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 044.80 грн за подачу двох апеляційних скарг слід віднести за рахунок держави.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

В задоволенні позову Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про позбавлення їх батьківських прав стосовно сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі ј частки всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та накладання заборони на відчуження ј частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 , відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 08 листопада 2021 року.