Справа № 357/5844/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 січня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Орєхова О. І. ,
за участі секретаря - Сокур О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -
В червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, посилаючись на наступні обставини.
Постановою Києво - Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні ДТП за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В результаті цієї ДТП її авто заподіяні пошкодження та вона понесла витрати. На сьогодні майнова та моральна шкода їй не відшкодовані.
Так, 03 листопада 2019 року приблизно о 19 год. 20 хв., ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Peugeot 405», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині автомобільною дорогою М-06, 23 км +100 м, в напрямку м. Києва, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Mazda 3, номерний знак НОМЕР_2 . Автомобіль Mazda 3, номерний знак НОМЕР_2 належить їй на праві власності.
Постановою Києво - Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні ДТП за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Страхова компанія виплатила їй 96 279,91 грн.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди їй були заподіяні матеріальні збитки та моральна шкода.
Для оцінки збитків вона звернувся до спеціаліста з оцінки збитків і визначив збиток у розмірі 214 602, 29 грн.
На спеціалізованій станції з ремонту автомобілів їй зробили калькуляцію ремонтних робіт у розмірі 229 070, 00 грн.
Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право їх відшкодування.
Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків їй було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у наступному: в результаті ДТП вона отримала сильний нервовий стрес та відчутне душевне потрясіння; по складу характеру вона емоційна і легко вразлива людина, а тому гостро реагує на будь-які стресові прояви, не вміє і не може себе їм протиставити. Залишившись у тяжкій стресовій ситуації, вона відразу стала відчувати сильні головні та сердечні болі; протягом всього періоду часу після ДТП вона втратила душевний спокій, нормальний сон, апетит, стала роздратованою; тривала душевна депресія не дає можливості адекватно сприймати навколишнє середовище та близьких осіб; почуття цілковитої спустошеності не дозволяє адаптуватись до нормального життя; відчуває глибоку образу за те, що своїми протиправними діями водій ОСОБА_2 крім того що заподіяв їй шкоду не розкаявся та не вибачилась за подію.
Тому враховуючи характер та обсяг заподіяних їй фізичних та моральних страждань, з урахуванням вини та істотності вимушених змін у її житті, зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, керуючись принципами розумності та справедливості моральну шкоду оцінює в розмірі 10 000 грн.
Розрахунок витрат на правову допомогу під час цієї справи: нею сплачено судовий збір у розмірі 1527 грн., для захисту своїх прав вона уклала договір з АО «Тібурон» за послуги адвоката вона заплатила 3500 грн., за кожне засідання вона буде платити 600 грн., за підготовку висновку про оцінку матеріальної шкоди вона заплатила 2000 грн.
Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 132 790, 09 грн., стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати ( а. с. 1-2 ).
Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Л.М. від 13 липня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження. Постановлено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 83 ).
Позивач в своєму позові оцінює розмір завданої матеріальної шкоди в розмірі 229 070, 00 грн. Страхова компанія виплатила Позивачу 96 279, 91 грн., тому в своїх позовних вимогах Позивач просить стягнути з Відповідача 132 790, 09 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
На підтвердження завданої матеріальної шкоди Позивач до позову надає рахунок-фактуру № 190011169 від 26.11.2020 року, виписаний Станцією Технічного обслуговування «ART Customs» на загальну суму 229 070, 00 грн.
Рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується жодна господарська операція, але є пропозицією оплати за товар (роботи, послуги).
Рахунок-фактура, виписаний СТО «ART Customs», вимагає від одержувача заплатити за вже надані послуги. Вказаний рахунок підтверджує факт надання послуг, а тому він є документом, який містить відомості про господарську операцію, тобто є первинним документом в розумінні ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов 'язкові реквізити. Рахунок-фактура № 190011169 від 26.11.2019 року, виписаний СТО «ART Customs», не містить підпису особи, яка підготувала даний документ. За відсутністю підпису даний документ не є відповідно оформленим згідно чинного законодавства і не має юридичної сили, тому є недопустимим доказом.
Таким чином, Позивач не підтвердила завдану їй матеріальну шкоду належними та допустимими доказами, тому Позивачу необхідно відмовити в задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі.
Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, оцінений Позивачем в 20 000, 00 грн. не відповідає цим засадам та характеру і обсягу страждань. В позові не зазначено доказів того, з яких суджень виходив Позивач, визначаючи розмір моральної шкоди та доказів, якими підтверджується зазначена в позові моральна шкода.
Таким чином, позивач обґрунтувала заподіяну їй моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимими доказів, які б підтвердили заподіяння їй моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, що становить саме 20 000, 00 грн., а тому Позивачу необхідно відмовити в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.
Позивач в своєму позові надає розрахунок витрат на правову допомогу під час цієї справи: сплачений судовий збір у розмірі 1527 грн., сплачено за послуги адвоката 3500 грн., сплачено за підготовку висновку про оцінку матеріальної шкоди 2000 грн., очікувана плата за кожне засідання 600 грн.
На підтвердження сплати судового збору та сплати за висновок про оцінку матеріальної шкоди Позивачем в додатках до позовної заяви надано копію квитанції про сплату судового збору та копію квитанції про оплату оцінки, тобто ці витрати підтверджені належними і допустимими доказами.
В додатках до позовної заяви Позивач надає копію договору про надання правової допомоги, укладеного Позивачем з Адвокатським об`єднанням «Тібурон» за № 01/03 від 10 березня 2020 року. Відповідно до п. 4.1. даного договору гонорар за надану правову допомогу сплачується на розрахунковий рахунок АО «Тібурон» у гривнях відповідно до виставлених рахунків.
Позивач в позові стверджує про сплату суми в розмірі 3500 грн. за послуги адвоката, додаючи на підтвердження сплати копію квитанції про оплату правових послуг, але при цьому умовами договору не визначений розмір витрат на правову допомогу, відсутній розрахунок витрат на правову допомогу з детальним їх описом та понесення таких витрат не підтверджено актом про надання правової допомоги.
Також, Позивач в позові зазначає, що за кожне засідання буде платити 600 грн.
Таким чином, вимога про відшкодування витрат на правову допомогу Позивачем не обґрунтована і належним чином не підтверджена, а розмір таких витрат та розмір очікуваних витрат, пов`язаних з участю в судових засіданнях, є значно завищеним, тому Відповідач вважає, що витрати на правову допомогу не підлягають задоволенню ( а. с. 89-92 ).
Розпорядженням № 355 від 26 вересня 2020 року визначено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи у зв`язку із закінченням у судді Кошель Л.М. повноважень у зв`язку з відставкою ( а. с. 98 ).
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 99 ).
Ухвалою судді від 01 жовтня 2020 року прийнято до провадження зазначену цивільну справу, постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 103-104 ).
Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою відповідача, останнього разу розгляд справи було відкладено на 11.01.2021 року ( а. с. 110 ).
В судове засідання позивач не з`явився, представником позивача ОСОБА_3 було надано до суду заяву, яка отримана 11.01.2021 року за вх. № 318, в якій останній просив засідання у зазначеній справі провести без участі позивача та представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся в законному порядку.
Крім того, 24 липня 2020 року ОСОБА_2 з матеріалами справи ознайомлений та зробив фотокопії ( а. с. 87 ).
Тобто, відповідач належним чином обізнаний про перебування на розгляді в суді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Заяв та клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, належним чином повідомлений відповідач ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд.
Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Ухвалою суду від 11.01.2021 року постановлено проводити заочний розгляд у зазначеній цивільній справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
Встановлено, що 03 листопада 2019 року приблизно о 19 год. 20 хв., ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Peugeot 405», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині автомобільною дорогою М-06, 23 км +100 м, в напрямку м. Києва, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Mazda 3», номерний знак НОМЕР_2 . Автомобіль «Mazda 3», номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві власності ( а. с. 68 ).
В результаті ДТП автомобіль позивача «Mazda 3», номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та стягнуто судовий збір ( а. с. 3 ).
Зазначеною постановою було встановлено, що 03 листопада 2019 року близько 19 год. 20 хв., на а/д М-06, 23 км + 100 м, в напрямку м. Київ, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Peugeot 405», номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Mazda 3», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , та автомобілем «Honda CR-V», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , які рухалися попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вину у скоєнні адміністративного правопорушення визнав повністю та у скоєному щиро розкаявся.
Зазначена постанова набрала законної сили 20.12.2019 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Встановлено, що для оцінки збитків завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 звернулася до спеціаліста з оцінки збитків, який визначив збиток у розмірі 214 602, 29 грн. ( а. с. 4-18 ).
На спеціалізованій станції з ремонту автомобілів позивачу зробили калькуляцію ремонтних робіт, де розмір збитків завданий транспортному засобу склав 229 070, 00 грн. ( а. с. 19-25 ).
Згідно рахунку-фактури № 190011169 від 26.11.2019 року, вартість ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля марки «Mazda 3», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 становить 229 070 грн. ( а. с. 65-67 ).
Встановлено, що страховою компанією позивачу була виплачена сума в розмірі 96 279,91 гривень.
Отже, звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач вважає, що з відповідача, з особи, яка винна у ДТП повинно бути стягнуто відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 132 790,09 гривень для відновлення пошкодженого автомобіля.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за особою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного виплаває, що без здійснення таких витрат неможливим будо б відновлення свого порушеного права.
На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/7666/19.
ВС наголосив, що стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідно до частин першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із особи відповідача ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Тому, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди завданої під час ДТП транспортному засобу «Mazda 3», номерний знак НОМЕР_2 , який належить останній є цілком обґрунтованими.
Стосовно суми, в якості матеріальних збитків завданих транспортному засобу під час дорожньо-транспортної пригоди, яку просить стягнути позивач в розмірі 132 790,09 грн. ( 229 070 грн. - рахунок-фактура станції техобслуговування - 96 279,91 грн. - сплата частково страховою компанією ), суд не може погодитися із позивачем щодо зазначеної суми та доданим документом рахунком-фактурою, оскільки такий рахунок-фактура № 190011169 від 26.11.2019 року, який доданий позивачем до матеріалів справи не містить жодного підпису особи, яка підготувала даний документ, а також печатки зазначеної юридичної особи, що є неналежним доказом.
В свою чергу, суд приймає в якості доказу доданий до позову позивачем Звіт № 45/38.02.20 від 17 лютого 2020 року про оцінку вартості матеріального збитку, який був складений ФОП « ОСОБА_6 », суб`єктом оціночної діяльності де сума матеріального збитку, завданого власникові автомобіля Mazda 3», номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 214 602,29 грн.
Отже, враховуючи частково виплачену суму позивачу страховою компанією, про що підтвердила та наголошувала позивач в позовній заяві, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, заподіяна транспортному засобу, який належить позивачу під час ДТП, яке мале місце 03.11.2019 року у розмірі 118 322,38 гривень ( 214 602,29 - сума визначена згідно Звіту - 96 279,91 грн. - частково сплата страховою компанією ).
Інших належних та допустимих доказів з боку позивача щодо понесення реальних збитків на відновлювання транспортного засобу не надано.
Зі свого боку відповідач не звертався до суду з клопотанням про призначення експертизи стосовно визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, який належить позивачу, а також не надав інших доказів в спростування суми матеріального збитку, який був визначений суб`єктом оціночної діяльності у Звіті від 17.02.2020 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Також, понесені витрати позивачем на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 2000 гривень, понесення яких документально підтверджено ( а. с. 73 ) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень, то суд приходить до наступного.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Заперечуючи розмір моральної шкоди відповідач зазначав, що такий розмір не відповідає засадам та характеру і обсягу страждань. В позові не зазначено доказів того, з яких суджень виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди та доказів, якими підтверджується зазначена в позові моральна шкода.Таким чином, позивач обґрунтувала заподіяну їй моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимими доказів, які б підтвердили заподіяння їй моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, що становить саме 20 000, 00 грн., а тому позивачу необхідно відмовити в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.
Однак, суд не може погодитися з такими доводами відповідача виходячи з наступного.
Участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними.
Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).
Визначаючи розмір моральної шкоди судом враховано моральний стан позивача в результаті ДТП, де позивач отримала сильний нервовий стрес, що призвело до душевних страждань, керуючись принципом справедливості, виваженості, розумності, суд приходить до висновку, що з боку неправомірних дій відповідача, позивач дійсно зазнала моральних страждань, яку суд визначає в розмірі 2 000 гривень та яку вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
За приписами ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України.
Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.
Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: договір № 01/03 про надання правової допомоги від 10.03.2020 року ( а. с. 70-72 ); квитанцію в підтвердження оплати юридичних послуг в розмірі 3 500 гривень ( а. с. 74 ), які оформлені у встановленому законом порядку.
Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 3 500 гривень.
Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.
Оскільки позивач при зверненні до суду з позовними вимогами понесла витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 527 грн., понесення яких документально підтверджено ( а. с. 73 ) та враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 1 203,22 гривень.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 59 Конституції України, ст. ст. 16, 632, 903 ЦК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1187, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, 2, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 82, 128, 131, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280-289 ЦПК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, - задовольнити частково.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 118 322, 38 гривень, витрати за проведення оцінки у розмірі 2000 гривень, моральної шкоди в розмірі 2000 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 3 500 гривень та судові витрати у розмірі 1 203,22 гривень, загалом 127 025,60 гривень ( сто двадцять сім тисяч двадцять п`ять гривень шістдесят копійок ).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Позивач: ОСОБА_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_4 );
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ).
Повний текст заочного рішення складено 11 січня 2021 року.
Заочне рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СуддяО. І. Орєхов