ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 6-424/12
У Х В А Л А

"25" жовтня 2021 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., при секретарі судового засідання Денисенко Н.В.., за участі приватного виконавця Русецької О.О., розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, стягувач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК», боржник ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна звернулася до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

На обґрунтування заявлених вимог виконавець зазначила, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. перебуває виконавче провадження № 66265509 з примусового виконання виконавчого листа № 6-424/12 від 22.05.2012 року виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в загальному розмірі 364931,47 грн.

Вказана заборгованість стягується за кредитним договором № SME0012151-1. Одночасно, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаними Кредитним договором, між тими самими сторонами був укладено Іпотечний договір за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно яке стане власністю іпотекодавця, а саме: молокопункт загальною площею 210,3 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . За повідомленням банку ця інформація внесена до реєстру іпотек під реєстровим номер № 7110828.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.04.2008 року, укладеного між покупцем ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2 , предмет договору - молокопункт загальною площею 210,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив вищевказане майно.

Отже, Боржник придбав нерухоме майно, на підставі нотаріально посвідченого договору, передав його в іпотеку банку, та умисними діями щодо його не перереєстрації на своє ім`я, ухиляється від виконання рішення суду на підставі якого видано виконавчий документ.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за об`єктом: молокопункт станом на поточну дату й досі зареєстрований за продавцем (попереднім власником) ОСОБА_2 , отже, виконавець не має можливості звернути стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності за боржником.

В судовому засіданні приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О., подання підтримала в повному обсязі.

Розглянувши і вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Судом встановлено, що 23.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. на підставі заяви стягувача та виконавчого документа відкрито виконавче провадження № 66265509 з примусового виконання виконавчого листа № 6-424/12 від 22.05.2012 року виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в загальному розмірі 364931,47 грн.

Заборгованість стягується за кредитним договором № SME0012151-1.

Одночасно, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаними Кредитним договором, між тими самими сторонами був укладено Іпотечний договір № SMERS00968/1 від 25/04/2008 року. Згідно умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця, а саме: молокопункт загальною площею 210,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, умовами Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійсненне за рішенням суду та виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Іпотекодержатель самостійно обирає способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач скористався своїм правом звернення стягнення на заставлене майно.

Відповідно до реєстру іпотек під реєстровим номер № 7110828 зареєстрована іпотека на підставі повідомлення банку, Приватним нотаріусом Ковальовою Є.Є, об`єкт обтяження молокопункт загальною площею 210,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, відповідно до умов договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.04.2008 року, укладеного між покупцем ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2 , предмет договору - молокопункт загальною площею 210,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив вищевказане майно.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за об`єктом: молокопункт загальною площею 210,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на поточну дату й досі зареєстрований за продавцем (попереднім власником) ОСОБА_2 .

Частиною 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 прийшов до висновку що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Отже, виконавець не має можливості звернути стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності за боржником.

З метою перевірки майнового стану боржника приватним виконавцем у відповідності до вимог статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» було вчинення ряд дій, однак у боржника відсутні грошові кошти або рухомого майна, завдяки яким можна задовольнити вимоги стягувача, про що свідчать надані відомості з виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз наведених доказів вказує на те, що державним виконавцем доведено обставини, які підтверджують правомірність звернення приватного виконавця із таким поданням про звернення стягнення на молокопункт до суду, оскільки право власності на будівлю не зареєстроване за боржником ОСОБА_1 , який є власником вказаного об`єкту нерухомості, боржник добровільно заборгованість не сплатив, виконавець здійснив всі інші передбачені Законом заходи для належного виконання виконавчого документу, однак виконавчий документ не виконано та заборгованість не стягнута, а відтак суд приходить до висновку, що подання приватного виконавця підлягає задоволенню.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 756/15018/15-ц.

Керуючись ст.ст. 258-260, 440 ЦПК України, ст.ст.1, 50 Закону України Про виконавче провадження, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, стягувач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК», боржник ОСОБА_1 , задовольнити.

Звернути стягнення на МОЛОКОПУНКТ, загальною прощею 210,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., номер РПВН: 5428951 та належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.04.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., зареєстрований в реєстрі за № 1021 та право власності на який не зареєстровано в установленому законом порядку за ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повну ухвала складено 29 жовтня 2021 року.

Суддя:В. О. Говоруха