Дата документу 19.10.2021
ЄУ № 942/368/21
Провадження №2/942/194/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року Новопсковський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Чалого А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтенко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним договір дарування права на земельну частку (пай).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Спадщину після смерті матері позивач прийняла, оскільки була зареєстрована та проживала за однією адресою з померлою ОСОБА_3 . У 2018 році, під час оформлення спадкових прав, позивачу стало відомо, що на ім`я її матері був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ №0164313 про, що у Книзі реєстрації видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Новопсковський» зроблено запис №727 від 06.07.2000. Вказана інформація підтверджена Новопсковським відділом Головного управління Держгеокадастру у Луганській області. Крім того, вказана інформація містить відомості про те, що право на вказаний вище сертифікат перейшло до ОСОБА_2 на підставі договору дарування серії АВО №387952 від 20.12.2000, що підтверджується записом за №727 від 10.08.2010 та підписом нового власника сертифікату. Проте, позивач стверджує, що її мати жодних договорів дарування не укладала, вказаний сертифікат був втрачений, про що подано відповідну заяву до поліції. Після отримання копії договору дарування права на земельну частку (пай) серії АВО «387952 від 20.12.2000, який нібито укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виявилося, що вказаний договір має суттєві недоліки, виправлення рукописним текстом з надрукованого прізвища покупця « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_2 ». В який час зроблені відповідні виправлення не відомо, та встановити неможливо, оскільки в самому договорі це не вказано. Крім того, спірний договір дарування права на земельну частку (пай) не містить обов`язкового елемента договору підписів покупця та продавця, проте, нижче розділу договору «ПІДПИСИ» вказано: «с. Новопсков, 20 грудня 2000 року, цей договір посвідчено мною, ОСОБА_5 державним нотаріусом Новопсковської нотаріальної контори. Договір підписано сторонами в моїй присутності. Особи сторін встановлені, їх дієздатність, а також належність відчужуваного права на земельну частку (пай) гр. ОСОБА_3 , перевірено.» Позивач не розуміє, яким чином нотаріус вчинила напис, що договір підписано в її присутності, якщо підписи сторін відсутні, та справжність підпису якої особи ОСОБА_4 чи ОСОБА_2 перевірила нотаріус.

Посилаючись на те, що спірний договір дарування не містить обов`язкових елементів договору, а саме підписів сторін, тобто не свідчить, що сторони виявили волевиявлення на укладення вказаного правочину, позивач просила суд визнати недісйним договір дарування права на земельну частку (пай) серії АВО №387952 від 20.12.2000, укладений 20.12.2000 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений 20.12.2000 державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Корнієнко Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 2702.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 12.05.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11.06.2021.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 11.06.2021 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 12.07.2021, у зв`язку з витребуванням доказів.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 12.07.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 12.08.2021.

12.08.2021 розгляд справи відкладено до 14.09.2021 за клопотанням представника позивача.

14.09.2021 розгляд справи відкладено до 19.10.2021 за клопотанням представника позивача.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі та участі позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов не надала.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є власником земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Новопсковське» розміром 10,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Підставою набуття права власності вказаної вище земельної частки (паю) є договір дарування права на земельну частку (пай), укладений 20.12.2000 між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Корнієнко Н.В.

Згідно інформаційної довідки №395/109-20 від 01.04.2020, виданою Відділом у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, 06.07.2000 ОСОБА_3 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0164313, про що у Книзі реєстрації видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Новопсковський» було зроблено запис за №727 від 06.07.2000. На підставі договору дарування права на земельний пай серії АВО №387952 від 20.12.2000 право на вищевказаний сертифікат перейшло до ОСОБА_2 , що підтверджується записом за №727 від 10.08.2010 та підписом нового власника сертифікату на земельну частку (пай). ОСОБА_3 . Державний акт на право приватної власності на землю не отримувала.

З технічного звіту по передачі земельних часток (паїв) у приватну власність в натурі власникам 564-х сертифікатів КСП «Новопсковський» на території Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області вбачається, що ОСОБА_3 зазначена за №83 у списку громадян власників сертифікатів КСП «Новопсковський», що є додатком до розпорядження голови Новопсковської райдержадміністрації №761 від 23.12.2002.

Згідно акту прийомки-передачі земельних ділянок в приватну власність за 2010 рік ОСОБА_2 , власниці 3-х земельних часток (паїв), із земель КСП «Новопсковський» передано ділянки ріллі в приватну власність, зокрема, земельну частку (пай) площею 8,3600 га, згідно сертифікату серії ЛГ № 0164313.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 01.11.2017 Виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Новопсковського району Луганської області.

Позивач ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 06.07.1985 Новопсковським районним відділом загса Ворошиловградської області та свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого 22.11.2003 Кам`янською сільською радою Новопсковського району Луганської області.

ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала з 28.11.2009 по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 , разом з донькою ОСОБА_1 , про що Кам`янською сільською радою видана довідка №151 від 11.02.2020.

24.03.2021 ОСОБА_1 звернулася до відділу поліції №1 (смт Новопсков) Старобільського районного управління поліції ГУНП в Луганській області з заявою про те, що 24.03.2021 під час оформлення спадкових прав вона виявила, що сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0164313 від 19.05.2006 на ім`я ОСОБА_3 втрачений.

Позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права після смерті матері ОСОБА_3 , зокрема, набути право власності на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії ЛГ № 0164313, оскільки вказане майно було відчужене ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на підставі договору дарування права на земельну частку (пай) від 20.12.2000, який позивач вважає недійсним, оскільки підписи сторін у спірному договорі відсутні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з абз. 1 ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

З огляду на положення ч. 1 ст. 627 ЦК України , ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 4 ЦК УРСР (чинного на час укладення оспорюваного договору дарування) цивільні права і обов`язки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із частиною першою статті 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Частинами першою, другою статті 243 ЦК Української РСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі (частина перша статті 45 ЦК УРСР).

Відповідно до частини другої статті 44 ЦК УРСР письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

За змістом статті 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Як вбачається з копії договору дарування права на земельну частку (пай) від 20.12.2000 серії АВО № 387952, посвідченого державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Корнієнко Н.В., підписи сторін у вказаному договорі відсутні.

Отже, з огляду на вказані вище норми закону, такий договір є невчиненим, а тому не може бути недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

З огляду на положення ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року в справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року в справі №569/17272/15-ц.

У справі, що розглядається, позивач звернулася з вимогою про визнання недійсним договору дарування, посилаюсь на те, що цей договір спадкодавець не підписувала, її волевиявлення щодо відчуження спірного майна шляхом дарування іншій особі було відсутнє.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №145/2047/16-ц констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту

Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити позов про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір та судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 11-13, 80, 81, 89, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування права на земельну частку (пай) відмовити повністю.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Матвєєва Тетяна Сергіївна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1633 від 21.05.2019 року, адреса: вул. Українська, 216 смт Новопсков, Луганська область.

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя А.В. Чалий