Дата документу 25.10.2021 Справа № 334/1295/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1295/21 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/2862/21 Гнатюк О.М.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Крилової О.В.

Онищенка Е.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Літвінова Олександра Євгеновича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2021 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, посилаючись на те, що Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню, яке мешкає в житловому фонді м. Запоріжжя.

Зазначає, що відповідач є споживачем вказаних послуг, оскільки квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де він зареєстрований, підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позивач наголошує, що свій обов`язок виконує в повному обсязі, а саме підготував для відповідача належним чином оформлений договір та неодноразово запрошував на його укладення шляхом вивішування оголошень на будинку, через засоби масової інформації, направлення листів та шляхом автодозвону. Однак, ОСОБА_1 не відгукнувся на пропозицію позивача та не уклав договору про надання послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Проте, не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права інших мешканців будинку на забезпечення їх здоров`я та права на достатній життєвий рівень, що включає право на житло, у зв`язку з тим, що система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони, позивач надавав та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Наголошує, що за вказаний період заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу Концерну «Міські теплові мережі» не надходило.

Зазначає, що відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. А тому, оскільки відповідач не сплачує належним чином за надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з чим за період з 01 листопада 2014 року по 31 грудня 2020 року утворилась заборгованість, загальна сума складає 86 203 грн. 15 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на користь Концерну «МТМ» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 86 203 грн. 15 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 86 203 грн. 15 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 270 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Літвінов О.Є. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повній мірі досліджені обставини справи. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що оскільки відповідачем періодично здійснювалася оплата за послуги з теплопостачання, строк позовної давності переривався, а тому його застосування є неможливим. Не враховано, що якщо виконання зобов`язання передбачалось частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини боргу чи періодичного платежу, то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших невизнаних частин боргу. Зазначає, що судом не надано належних та допустимих доказів, що між сторонами був укладений договір про надання послуг, не досліджено обсяг нарахування, тариф, наявність рахунків на оплату цих послуг, сума заборгованості не відповідає її фактичному розміру. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню, яке мешкає в житловому фонді м. Запоріжжя. ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг, які надаються позивачем до квартири. Договір про надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води між позивачем та відповідачами не укладався. Відповідно до довідки Концерну «МТМ» щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, та розширеного розрахунку за особовим рахунком відповідача № НОМЕР_1 , заборгованість відповідача за період з 01 листопада 2014 року по 31 грудня 2020 року, складає 86 203 грн. 15 коп.

Задовольняючи позовні вимоги концерну, суд першої інстанції виходив з того, що вважав договір про надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води між сторонами фактично укладеним, а отже прийшов до висновку про наявність у відповідача обов`язку по сплаті вказаних комунальних послуг.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідач не надав належних і допустимих доказів того, що у квартирі відсутнє централізоване опалення чи гаряче водопостачання, а також зробив висновок, що у сторін склалися фактичні договірні відносини за відсутності письмового договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Проте відповідач заперечує наявність таких відносин, акцентуючи на відсутності зазначеного договору у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема: споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Частиною 1 статті 12 Закону передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договімунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.рних засадах.

Відповідно до п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-ко

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У своєму висновку, висловленому у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс, Верховний Суд України зазначив, що хоч Законом й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17.

Таким чином, не укладення договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє споживача від обов`язку оплати їх вартості.

Що стосується посилання відповідача в апеляційній скарзі на помилкове незастосування судом першої інстанції строку позовної давності, колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки як правильно зазначив в оскаржуваному рішенні суд, відповідачем періодично проводилася оплата за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з чим строк позовної давності переривався, а тому його застосування є неможливим.

Посилання апеляційної скарги на неналежний розрахунок, наданий позивачем, колегія суддів також не бере до уваги, оскільки альтернативного розрахунку, а також доказів на його спростування, відповідачем не надано.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Літвінова Олександра Євгеновича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2021 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 25 жовтня 2021 року.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: О.В. Крилова

Е.А. Онищенко