Справа № 430/462/21
Провадження № 22-ц/810/762/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря

судового засідання Залюшний О.Г.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач(скаржник) Публічне акціонерне товариство «Укркомунбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку Луганської області

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк»,

на рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 22 липня 2021 року, ухваленого у складі судді Дьоміної О.П., у приміщенні того ж суду

за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Український комунальний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «Український комунальний банк» про скасування заборони відчуження майна та вилучення запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з цим позовом в якому просив суд скасувати заборону відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованому в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером 2728601, зареєстровану «22.12.2005 року реєстратором Станично-Луганська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: договір застави, 2520,27.08.2003, Приватний нотаріус Гриценко Ю.В.», додаткові дані «Архівний номер 379347LUGANSK14, архівна дата: 28/08/2003, Дата виникнення:28.08.2003, 28/08/2003, № реєстра , внутр.№8301D23D29F4512F7959» та вилучити запис.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 06.06.2011 року. На момент укладання кредитного договору, про який буде йти мова у позові, Позивач був власником вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.1999 року, реєстр №1515, як вказано в договорі застави. Проте, цей договір купівлі- продажу на теперішній час відсутній, тому надати його копію не має можливості. 21.08.2003 року ОСОБА_1 та АТ «Укркомунбанк» укладено кредитний договір за №2364/03 та з метою його забезпечення, 27.08.2003 року було укладено договір застави, предметом якого є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .. Договір застави було посвідчено приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Гриценко Ю.В., який на даний час вже не має нотаріальних повноважень. За цим договором застави було накладено заборону відчуження вказаного житлового будинку до припинення чи розірвання договору застави, тобто виконання обов`язку перед кредитором за кредитним договором із АТ «Укркомунбанк». Сам кредитний договір (навіть його копію) не має можливості надати суду, адже він втрачений під час обстрілів смт. Станиця Луганська під час проведення АТО, внаслідок яких цей житловий будинок до експлуатації та проживання не придатний. Кредитний договір був укладений на суму 5 000 грн. на строк виплати 1 рік до 20.08.2004 року. Всі зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 виконав та сплатив необхідні платежі. На даний час ПАТ «Укркомунбанк» знаходиться в процесі ліквідації, призначена Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укркомунбанк». У зв`язку з тим, що одразу після виконання кредитних зобов`язань працівникам банку не було подано заяву про скасування заборони відчуження, така заборона наявна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна до цього часу. Про наявність цієї заборони ОСОБА_1 довідався лише у березні 2019 року, коли отримав інформаційну довідку із Державного реєстру нерухомого майна. 11 квітня 2019 року позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Укркомунбанк» із проханням скасувати заборону відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . На звернення ОСОБА_1 отримав відповідь від 07.05.2019 року, згідно якої питання про скасування заборони відчуження житлового будинку може бути вирішене за умови здійснення перевірки стану виконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору на підставі даних автоматизованої банківської системи (АБС) ПАТ «Укркомунбанк», а також з урахуванням документів кредитної справи до яких Уповноважена особа Фонду на даний час не має доступу. У зв`язку з чим ОСОБА_1 і вимушений звернутись до суду з цим позовом, оскільки він своє зобов`язання перед ПАТ «Укркомунбанк» за кредитним договором №2364/03 від 21.08.2003 року виконав, а відтак договір застави щодо його будинку має бути припинений.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 22 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано заборону відчуження та вилучено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна під реєстраційним номером обтяження 2728601 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , здійсненого на підставі договору застави, 2520, 27.08.2003, Приватний нотаріус Гриценко Ю.В., зареєстрованого 22.12.2005 15:07:48 №2728601 реєстратором: Станично-Луганська державна нотаріальна контора, 93600, Луганська область, Станично-Луганський район, смт. Станиця Луганська, вул. Москва-Донбас, 34, додаткові дані: Архівний номер 3793470LUGANSK14, Архівна дата: 28.08.2003, Дата виникнення: 28.08.2003, № реєстра: , внутр.№8301D23D29F4512F7959.

Мотивуючи таке рішення суд першої виходив з наступного, з моменту внесення відомостей про заборону відчуження будинку ОСОБА_1 та до часу звернення позивача із позовом до суду відбулися зміни до діючого законодавства щодо порядку внесення відомостей про обтяження стосовно нерухомого майна. Саме на час розгляду позову, відповідно до наведених вимог законодавства для захисту порушених прав позивача відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про скасування заборони відчуження може внести Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Позивач надав суду дві квитанції щодо сплати на користь відповідача платежів за кредитним договором за №2364/03 від 21.08.2003 року, представники відповідача, заперечуючи проти цього, не спростували факту погашення ОСОБА_1 заборгованості, не довели суду наявності інших зобов`язань позивача перед відповідачем, а відтак відсутність боргових зобов`язань власника майна свідчить про втрату актуальності існування такого обтяження, наявність даної заборони порушує законні права та інтереси позивача. Таким чином, накладення заборони на нерухоме майно та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна майже протягом 18 років, за відсутності виконавчого провадження, обмежує права позивача як власника та позбавляє можливості в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися належним йому майном, що є неприпустимим. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги щодо скасування заборони на відчуження нерухомого майна, яке належить позивачу, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Укркомунбанк» просить скасувати рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 22 липня 2021 року у цивільній справі №430/462/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не досліджував як доказ Кредитний договір. Разом з тим для вирішення питання про виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором необхідно окрім суми кредиту, відсоткової ставки та строку знати інші умови, встановлені договором, зокрема: тип процентної ставки, порядок їх сплати, застосований метод для визначення кількості днів при розрахунку процентів, графік погашення кредиту щодо сум погашення основного боргу, вартість усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань щодо кредиту (пені, штрафу). Судом не було з`ясовано, чи уклалися сторонами додаткові договори чи додаткові угоди до Кредитного договору, тобто чи змінювалися його умови. Суд безпідставно дійшов висновку, що виконання зобов`язань за Кредитним договором підтверджується квитанцією №77 від 18.02.2004 року про сплату щомісячного платежу за кредитним договором №2364/03 від 21.08.2003 року в розмірі 3 316,38 грн. та квитанцією №15 від 18.08.2004 про сплату щомісячного платежу за кредитним договором №2364/03 від 21.08.2003 року в розмірі 3 508,11 грн. По-перше, у справі відсутній відповідний розрахунок сплати за користування кредитом та сплати відсотків за користування кредитом, зі змісту якого вбачалося б виконання кредитних зобов`язань в повному обсягу та дату погашення кредиту. По-друге, зміст квитанцій №77 від 18.02.2004 та №15 від 18.08.2004 суперечить умовам Кредитного договору, про які зазначено в Договорі застави від 27.08.2003 р., і в частині періодів платежів (за договором - щомісячна сплата відсотків, а фактично - дві квитанції з періодом між сплатами в пів року), і в частині сум, що підлягають сплаті (загальна сума сплачених коштів 6 824, 49 грн. не містить відомостей, з яких платежів вона складається (тіло кредиту, відсотки за користування, пеня, тощо). Також, досліджуючи докази - квитанції №77 від 18.02.2004 та №15 від 18.08.2004р.. Суд не урахував перебування головного офісу Банку на окупованій території, зупинення роботи Банку з 01.08.2014 року та, як слідство, неможливість здійснення перевірки стану виконання ОСОБА_1 основного зобов`язання за Кредитним договором на підставі даних автоматизованої банківської системи ПАТ «УКРКОМУНБАНК».Умовами кредитного договору передбачений порядок надання і погашення кредиту, розкривається механізм видачі і погашення кредиту із зазначенням терміну. При цьому наведений графік погашення кредиту щодо сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартість усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань щодо кредиту. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Приписами ч. 5 ст. З Закону України «Про іпотеку», встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Таким чином припинення похідного зобов`язання без припинення основного зобов`язання суперечить вимогам ч.5 ст. 3 та ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку». При цьому, згідно з ч. 4 ст. З Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Аналогічною за змістом є і ст. 573 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Аналогічні положення викладені і в ч. 2 ст. 589 ЦК України. При цьому, позовна заява ОСОБА_1 не містить позовної вимоги щодо визнання припиненим основного та похідного зобов`язання, тобто Кредитного договору та Договору застави. За таких умов вимога про скасування заборони відчуження та вилучення запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна є передчасною та необгрунтованою. Такий висновок є необгрунтованим та таким, що суперечить судовій практиці з аналогічних справ. Так, у Постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі 276/231/16-ц та від 27.11.2019 у справі № 686/12153/18 суд дійшов наступних правових висновків

Доводи інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходило, що не заважає розгляду цивільної справи відповідно до положень ст.360 ЦПК України.

Явка сторін

Сторони були повідомлені належним чином про апеляційний розгляд справи шляхом надсилання судових повісток-повідомлень. До суду надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від представника відповідача яке було судом задоволено.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України наголошує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як ні підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 5 вказаної статті зазначає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, випливає зі змісту ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Позавачем суду були подані наступні письмові докази:

Згідно копії паспорту виданого Станично-Луганським РВ УМВС України в Луганській області 19.09.1995 року позивач ОСОБА_1 , уродженець м. Караганда Казахстан, прописаний за адресою: АДРЕСА_1 з 07.10.1999 року.

Копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.06.2011 року підтверджується факт належності ОСОБА_1 на праві приватної власності житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Станично-Луганської селищної ради від 24.05.2011 року за №70.

Зі змісту витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП «Станично-Луганське РБТІ» за №30418715 від 24.06.2011 року позивачу по справі на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Копія Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення 34 сесії 5 скликання Станично-Луганської селищної ради від 08.07.2010 року за №34/54, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №48 14.10.2010 року земельна ділянка, розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить ОСОБА_1 ..

Копією Договора застави від 27.08.2003 року, укладеного між позивачем та АБ «Український комунальний банк» та посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського нотаріального округу Луганської області Гриценком Ю.В. підтверджується, що цей договір забезпечує вимогу заставодержателя (АБ «Український комунальний банк»), що випливає з умов кредитного договору від 21.08.2003 року, укладеного між заставодавцем ( ОСОБА_1 ) і заставодержателем (АБ «Український комунальний банк»), згідно якого заставодавцю надається кредит в сумі 5 000 гривень на строк до 20.08.2004 року з щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27% річних за цей період.

Заставодавець передає, а заставодержатель приймає в заставу належне заставодавцю майно житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Гриценком Ю.В., приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу 14.09.1999 року за реєстровим №1515, зареєстрованого Станично-Луганським БТІ 09.12.1999 року в реєстровій книзі №11 за реєстровим №2064.

Розділом 3 вказаного договору передбачено, що зобов`язання забезпечене заставою вважається виконаним, якщо кредит погашено, відсотки кредиту сплачено, згідно кредитного договору №2364/03 від 21.08.2003 року.

Зі змісту вказаного договору застави вбачається, що 27.08.2003 року ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу, на підставі ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням цього договору застави, накладається заборона відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 до припинення чи розірвання договору застави.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 01.03.2019 року за №158107036 підтверджується, що будинок житловий за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстрований за ОСОБА_1 ..

Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містять інформацію щодо об`єкта обтяження: будинок АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , підстава обтяження: договір застави, 2520, 27.08.2003 року, приватний нотаріус Гриценко Ю.В., зареєстровано 22.12.2005 року 15:07:48 за №2728601 реєстратором: Станично-Луганська державна нотаріальна контора, додаткові дані: Архівний номер: 379347LUGANSK14, Архівна дата: 28/08/2003, Дата виникнення: 28.08.2003, 28/08/2003, № реєстра , внутр. №8301D23D29F4512F7959.

Листом від 09.04.2019 року підтверджується факт звернення до відповідача в особі Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Укркомунбанк» Матвієнко А.А. з метою скасування заборони на відчуження житлового будинку позивача та внесення відповідного запису до реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УКРКОМУНБАНК» від 07.05.2019 року за №149/19-Л на ім`я ОСОБА_4 , останню повідомлено, що питання про скасування заборони на відчуження зазначеного житлового будинку може бути вирішене за умови здійснення перевірки стану виконання позивачем зобов`язань по кредитному договору на підставі даних автоматизованої банківської системи (АБС) ПАТ «УКРКОМУНБАНКУ», а також з урахуванням документів кредитної справи до яких Уповноважена особа Фонду на даний час не має доступу.

Зі змісту Акту обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири) в смт. Станиця Луганська від 14.05.2019 року, комісією, створеною рішенням виконавчого комітету Станично-Луганської селищної ради за №2 від 24.05.2016 року, обстежено будинок ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті обстеження, комісія зробила висновок, що на дату огляду об`єкту, будинок пошкоджений обстрілами, до експлуатації та проживання непридатний.

Квитанцією за №77 від 18.02.2004 року підтверджується факт сплати ОСОБА_1 АБ «Укркомунбанк» щомісячного платежу за кредитним договором №2364/03 від 21.08.2003 року в розмірі 3 316,38 грн.

Квитанцією за №15 від 18.08.2004 року підтверджується факт сплати ОСОБА_1 АБ «Укракомунбанк» щомісячного платежу за кредитним договором №2364/03 від 21.08.2003 року в розмірі 3 508,11 грн.

З інформації начальника Станично-Луганського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26.05.2021 року за №6542 слідує, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на примусовому виконанні в Станично-Луганському районному відділі державної виконавчої служби, станом на 26.05.2021 року відсутні виконавчі провадження про стягнення грошових коштів або штрафів з ОСОБА_1 на користь будь-яких фізичних чи юридичних осіб, в тому числі і ПАТ «Укркомунбанк», арешти на нерухоме майно державними виконавцями не накладалися.

Представники відповідача, заперечуючи проти позову ОСОБА_1 надали суду Лист в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 19.08.2019 року за №431/19-Л, зі змісту якого слідує, що згідно даних Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, приватна нотаріальна діяльність ОСОБА_3 по Станично-Луганському районному нотаріальному округу припинена 20.05.2005 року. Документи відділу нотаріату Головного управління юстиції у Луганській області вважаються втраченими до 19.08.2019 року. Документи Луганського обласного державного нотаріального архіву знаходяться на тимчасово окупованій території, а відтак отримати дублікати договорів іпотеки, застави, купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Гриценком Ю.В. немає можливості.

Крім того, листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укркомунбанк» від 29.04.2021 року за №107/21-Л на ім`я адвоката Брошка І.В. підтверджується, що у розпорядженні Уповноваженої особи Фонду відсутні документи з кредитної справи позивача.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, передбачено ст. 89 ЦПК України.

Відповідно дост. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст. 5 цього Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що наявністю в Єдиному Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про обтяження нерухомого майна, порушуються право власності позивача, а тому його право підлягає судовому захисту у спосіб, визначений законом.

Відповідно до п. 9 ч. 1ст. 34 Закону України «Про нотаріат»- нотаріуси вчиняють нотаріальні дії зокрема накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації.

Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу реалізувати своє право на володіння та розпорядження будинком, що належить йому на праві приватної власності.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленої вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року за №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року за №364/3657 (зі змінами).

Відповідно до п. 2.1 Положення - підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

З 01.01.2013 року відповідно до ст.8, ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за №868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.

Відповідно дост. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013за №868 - для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Згідност.317ЦК України - власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року за №31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за №364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.

Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.

Відповідно до п. п. 2.1.1 п.2.1 Положення - підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном.

Відповідно дост. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України- право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. ч. 1, 2ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1ст. 593 ЦК України- право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Вказаний перелік не є вичерпним, адже вказана норма матеріального закону передбачає припинення права застави також в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 28 Закону України «Про заставу» передбачено також припинення застави при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави, та в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

У відповідності до вимог ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Іпотека та обтяження (заборона розпоряджатися заставним нерухомим майном) підлягають державній реєстрації прав (ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 5ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Пункт 5 ч. 2ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначає, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна.

Судова колегія зазначає, що під час розгляду даної справи по суті як в суді першої інстанції так і в апеляційній представниками відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження наявних невиконаних позивачем зобов`язань за кредитним договором. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на час розгляду справи в суді продовжують існувати обставини, що стали підставою для накладення заборони щодо нерухомого майна. Навпаки виходячи з принципу "поза розумним сумнівом" судова колегія звертає увагу на ту обставину, що Розділом 3 договору застави передбачено, що зобов`язання забезпечене заставою вважається виконаним, якщо кредит погашено, відсотки кредиту сплачено, згідно кредитного договору №2364/03 від 21.08.2003 року. Виходячи з визначеної процентної ставки за договором 27 % річних та суми сплаченої позивачем , судова колегія звертає увагу на розмір оплати який перевищує розмір опллати тіла кредиту та річних відсотків за кредитом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України - саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З системного аналізу зазначених норм права випливає, що відновлення порушеного права позивача, не можливе без виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі за №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі за №82614016/16, від 11 лютого 2019 року у справі за №2а-204/1).

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України у справі за № 6-709цс16).

Окрім цього, відповідно до Постанови Великої палати Верховного суду України від 04 вересня 2018 року, справа за №823/2042/16, провадження за №11-377апп18 (пункт 57,58), спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

На момент слухання справи представниками відповідача , суду не надано відомостей про підстави продовження дії заборони відчуження нерухомого майна позивача.

З моменту внесення відомостей про заборону відчуження будинку ОСОБА_1 та до часу звернення позивача із позовом до суду відбулися зміни до діючого законодавства щодо порядку внесення відомостей про обтяження стосовно нерухомого майна. Саме на час розгляду позову, відповідно до наведених вимог законодавства для захисту порушених прав позивача відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про скасування заборони відчуження може внести Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Позивач надав суду дві квитанції щодо сплати на користь відповідача платежів за кредитним договором за №2364/03 від 21.08.2003 року, представники відповідача, заперечуючи проти цього, не спростували факту погашення ОСОБА_1 заборгованості, не довели суду наявності інших зобов`язань позивача перед відповідачем, а відтак відсутність боргових зобов`язань власника майна свідчить про втрату актуальності існування такого обтяження, наявність даної заборони порушує законні права та інтереси позивача.

Таким чином, накладення заборони на нерухоме майно та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна майже протягом 18 років, за відсутності виконавчого провадження, обмежує права позивача як власника та позбавляє можливості в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися належним йому майном, що є неприпустимим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються правових позицій по справам з іншими фактичними обставинами для зясування яких необхідний кредитний договір якого відповідач суду не надає .

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, але ж не погоджується з доводами апеляційної скарги, які вважає необґрунтованими та приходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, та визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. І відповідно до вимог ст.375 ЦПК України оскаржуване рішення необхідно залишити без змін .

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк»,залишити без задоволення.

Рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 22 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді