Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4390/21
Провадження №: 2-о/332/73/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі Литвиненко І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжі цивільну справу за заявою поданою в порядку окремого провадження ОСОБА_1 в особі адвоката Петрової Марини Олександрівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви зазначила про те, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою в квартирі зареєстрований та проживає її рідний брат ОСОБА_2 разом зі своєю співмешканкою. ОСОБА_2 є власником 2/3 частин будинку за вищезазначеною адресою, а ОСОБА_1 є власником 1/3 частини зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Після смерті їх батьків, брат заявниці створив їй неможливі умови проживання в будинку. Він систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство, як фізичного, психологічного та економічного характеру, робить неможливим проживання в одному будинку. З того часу вона почуває себе в небезпеці. ОСОБА_2 завжди поводить себе агресивно по відношенню до заявниці, погрожує вбити, ображає, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою. Неодноразово застосовував до неї фізичне та психологічне насильство, бив її, заявниця вимушена була звертатись до лікарні. ОСОБА_2 створив нестерпну обстановку для заявниці. З приводу таких неправомірних дій ОСОБА_2 , заявниця неодноразово зверталася до поліції та до медичних установ з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_2 . Всі тілесні ушкодження, заподіяні заявниці ОСОБА_2 були зафіксовані заявницею в Запорізькому обласному бюро судово-медичної експертизи. Відповідно до вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2021 року, справа № 332/184/21, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850 гри. Вирок набрав законної сили - 19.02.2021 р. У вироку суду зазначено, що 05.09.2020 р. ОСОБА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту із ОСОБА_1 , наніс їй один удар кулаком правої руки в область нижньої частини лобної ділянки обличчя ОСОБА_1 . Відповідно до висновку експерта № 1048 від 10.09.2020 р.. ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_1 синці у внутрішньому куті лівого ока з розповсюдженням на нижнє повіко лівого ока та у внутрішньому куті правого ока, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Незважаючи на винесений судом вирок ОСОБА_2 продовжує вчиняти домашнє насильство, як фізичного так і психологічного характеру по відношенню до заявниці. В подальшому заявниця, також, зверталася до поліції на неправомірні дії ОСОБА_2 по відношенню до неї. Також, відповідно до відповіді Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 18.01.2021 р., № 133/03, прохають КЗ «Запорізький обласний центр соціально- психологічної допомоги» ЗОР сприяти у наданні тимчасового житла для ОСОБА_1 та наданні їй психологічної допомоги. У зв`язку з тим, що брат заявниці застосовує до неї фізичне та психологічне насилля. Конфлікт з братом існує після смерті батька з 1999 року.

19 січня 2021 року між КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР та ОСОБА_1 укладено договір про надання соціальних послуг № 167 та складено індивідуальний план надання соціальної послуги консультування, що включає і емоційну підтримку. Відповідно до листа Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 05.07.2021 р., № 2356/03 зазначено, що 30.07.2021 р. був здійснений спільний виїзд фахівця із соціальної роботи, практичного психолога за адресою АДРЕСА_1 . Під час обстеження було встановлено непридатні умови проживання в частині житла заявниці. Комунікації до житла були обрізані ОСОБА_2 та зазначено, що враховуючи наданий вирок суду, можна стверджувати, що ОСОБА_2 вчиняє психологічне та фізичне домашнє насильство по відношенню до заявниці. ОСОБА_2 постійно вчиняє домашнє насильство щодо заявниці, що свідчить про вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. За таких підстав , в заяві просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження щодо заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання заявниця не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі , вимоги підтримує у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, проти вимог заявниці заперечує.

У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України №2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Положеннями ст.26 Закону України передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою в квартирі зареєстрований та проживає її рідний брат ОСОБА_2 разом зі своєю співмешканкою. ОСОБА_2 є власником 2/3 частин будинку за вищезазначеною адресою, а ОСОБА_1 є власником 1/3 частини зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Після смерті їх батьків, брат заявниці створив їй неможливі умови проживання в будинку. Він систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство, як фізичного, психологічного та економічного характеру, робить неможливим проживання в одному будинку. З того часу вона почуває себе в небезпеці. ОСОБА_2 завжди поводить себе агресивно по відношенню до заявниці, погрожує вбити, ображає, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою. Неодноразово застосовував до неї фізичне та психологічне насильство, бив її, заявниця вимушена була звертатись до лікарні. ОСОБА_2 створив нестерпну обстановку для заявниці. З приводу таких неправомірних дій ОСОБА_2 , заявниця неодноразово зверталася до поліції та до медичних установ з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_2 . Всі тілесні ушкодження, заподіяні заявниці ОСОБА_2 були зафіксовані заявницею в Запорізькому обласному бюро судово-медичної експертизи. Відповідно до вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2021 року, справа № 332/184/21, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850 гри. Вирок набрав законної сили - 19.02.2021 р. У вироку суду зазначено, що 05.09.2020 р. ОСОБА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту із ОСОБА_1 , наніс їй один удар кулаком правої руки в область нижньої частини лобної ділянки обличчя ОСОБА_1 . Відповідно до висновку експерта № 1048 від 10.09.2020 р.. ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_1 синці у внутрішньому куті лівого ока з розповсюдженням на нижнє повіко лівого ока та у внутрішньому куті правого ока, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Незважаючи на винесений судом вирок ОСОБА_2 продовжує вчиняти домашнє насильство, як фізичного так і психологічного характеру по відношенню до заявниці. В подальшому заявниця, також, зверталася до поліції на неправомірні дії ОСОБА_2 по відношенню до неї. Також, відповідно до відповіді Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 18.01.2021 р., № 133/03, прохають КЗ «Запорізький обласний центр соціально- психологічної допомоги» ЗОР сприяти у наданні тимчасового житла для ОСОБА_1 та наданні їй психологічної допомоги. У зв`язку з тим, що брат заявниці застосовує до неї фізичне та психологічне насилля. Конфлікт з братом існує після смерті батька з 1999 року.

19 січня 2021 року між КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР та ОСОБА_1 укладено договір про надання соціальних послуг № 167 та складено індивідуальний план надання соціальної послуги консультування, що включає і емоційну підтримку. Відповідно до листа Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 05.07.2021 р., № 2356/03 зазначено, що 30.07.2021 р. був здійснений спільний виїзд фахівця із соціальної роботи, практичного психолога за адресою АДРЕСА_1 . Під час обстеження було встановлено непридатні умови проживання в частині житла заявниці. Комунікації до житла були обрізані ОСОБА_2 та зазначено, що враховуючи наданий вирок суду, можна стверджувати, що ОСОБА_2 вчиняє психологічне та фізичне домашнє насильство по відношенню до заявниці. ОСОБА_2 постійно вчиняє домашнє насильство щодо заявниці, що свідчить про вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. За таких підстав , в заяві просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження щодо заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною другою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання

та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі N 673/1607/19 (провадження N 61-1432св20) зроблено висновок, що "враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях".

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, N 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу

у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи та доказами, у тому числі вироком суду, з яких вбачається вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо своєї сестри, заявника, і відсутність зміни своєї поведінки. А тому пріоритет має бути надано безпеці постраждалої особи, а не праву власності кривдника, поведінка якого переходить у більш жорстку форму.

Суд погоджується із доводами заявниці, що наведені нею у заяві види обмежувальних приписів будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист від кривдника.

Таким чином, суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо заявниці, що свідчить про вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи та показами учасників справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно видати обмежувальний припис.

Згідно ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Керуючись ст. ст.. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву подану в порядку окремого провадження ОСОБА_1 в особі адвоката Петрової Марини Олександрівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

Заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування): АДРЕСА_1 з постраждалою ОСОБА_1 .

Заборонити ОСОБА_2 наближатися на 100 метрів до місця проживання, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Обмежувальний припис видати строком на 6 (шість) місяців.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити Відділення поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на профілактичний облік, а також відповідні органи виконавчої влади за місцем проживання заявника.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: Н.В.Марченко