Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Дудки Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року до Василівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивувала тим, що їй на підставі договору дарування житлового будинку від 18.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Жук Л.М., на праві приватної власності належить житловий будинок за номером АДРЕСА_1 . Згідно довідки Виконавчого комітету Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області від 06.05.2021 року №357 в житловому будинку АДРЕСА_2 , окрім позивачки зареєстровані: її батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_2 , являється рідним братом позивачки по материній лінії (у них різні батьки). Брат позивачки, був зареєстрований разом з ними, потім одружився, у нього народились діти, він спочатку мешкав в АДРЕСА_3 , потім переїхав до м. Дніпрорудне. ОСОБА_2 почав вживати наркотичні засоби, став неприємний у спілкуванні, постійно вимагав грошові кошти, потім пішов до АТО, а повернувшись взагалі став некерованим. Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 13.01.2021 року його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України, цим же самим судом 12.01.2021 року його було притягнуто до відповідальності за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. З 2005 року відповідач не проживає в житловому будинку понад п`ятнадцять років, про що комісією в складі депутата Малобілозерської сільської ради Василівського району та двох свідків був складений Акт перевірки реєстрації та проживання від 05 травня 2021 року. Відповідач не проживає в даному житловому будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі житлом не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 не чинила жодного разу. З 2005 року відповідач ОСОБА_5 , переїхав на постійне місце проживання до АДРЕСА_3 , а потім повернувся до м. Дніпрорудне, та став мешкати за адресою АДРЕСА_4 , на теперішній час, як сказала його дружина він поїхав на заробітки але куди, точної адреси не знає, а потім в силу сімейних обставин позивачка ОСОБА_1 з

ним не спілкуємось взагалі, і його місце знаходження на теперішній час їй не відоме. Жодних зв`язків я з ним не підтримує.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 31 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 08.06.2021 року, 03.08.2021 року та 18.08.2021 року не з`явився, за даними, наданими Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином за адресою реєстрації, проте судові повістки не отримує, поштова кореспонденція повертається з відміткою «інші причини невручення». Також відповідач повідомлявся про розгляд справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2 , що підтверджено договором дарування від 18.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Жук Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №484, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18606022 від 22.04.2008 року, виданим районним комунальним підприємством «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради (а.с.10).

Відповідно до довідки №357 від 06.05.2021 року виданої Виконавчим комітетом Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в тому що вона дійсно житель АДРЕСА_2 , до складу сім`ї входять зареєстровані особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).

Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 , інвентаризаційна справа №3906, власником будинку є ОСОБА_1 (а.с.11-13).

З акту про фактичне місце проживання (не проживання) в с. Балки Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області від 05.05.2021 року, складеного комісією у складі депутата Малобілозерської сільської ради Щербань С.В., разом з власником будинку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , в присутності мешканців села: ОСОБА_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_6 , та ОСОБА_7 , що проживає за адресою: АДРЕСА_6 , складено акт про те, що ОСОБА_2 , фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 . з 2005 року за місцем прописки не проживаю (а.с.15).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України №475/97ВР від 17 липня 1997 року, закріплено принцип

непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1); член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2).

Разом з тим, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 є членом сім`ї позивачки, зареєстрований в будинку АДРЕСА_2 , що належить позивачці, проте більше п`ятнадцяти років (з 2005 року)без поважних причин не проживає за вказаною адресою, підстав для збереження за ним права користування жилим приміщення не встановлено, створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2 .

Керуючись ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) таким, що втратив право користування

будинком АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова