ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1714/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/14182/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2021 року (суддя Бондарчук В.В., повне судове рішення складено 08 вересня 2021 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із вказаним позовом, АТ «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») вказувало, що 29.01.2020 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у АТ «А-Банк» разом з Умовами та Правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначив, що свої зобов`язання за угодою виконав в повному обсязі, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із чим ОСОБА_1 станом на 11.04.2021 має заборгованість у розмірі 20582,35 грн, що складається із: 14926,20 грн заборгованості за кредитом; 5656,15 грн заборгованості по відсоткам. Зважаючи на викладене, АТ «А-Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 20582,35 грн кредитної заборгованості за кредитним договором №б/н від 29.01.2020.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2021 року позов АТ «А-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за договором від 29.01.2020 в сумі 13 899 грн 94 коп та судові витрати в сумі 1 532 грн 93 коп, а всього 15 432 грн 87 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в часині відмови у позовних вимогах, АТ «А-Банк» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що посилання суду на відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, як на підставу відмови у позові є необґрунтованим, адже цей кредитний договір є договором оферти і, як вбачається із розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, а тому ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ «А-Банк» і погодився з ними. Крім того, апелянт вважає безпідставним посилання суду на постанову Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019, адже до матеріалів справи було додано не тільки Тарифи із сайту Банку, а паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якій зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, тощо; паспорт продукту підписаний боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зважаючи на викладене, АТ «А-Банк» просить суд скасувати оскаржуване заочне рішення в частині відмовлених позовних вимог та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повному обсязі.

Відзив від ОСОБА_1 не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а оскаржуване судове рішення - залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача 13899,94 грн заборгованості по кредиту, суд першої інстанції виходив з недоведеності заборгованості ОСОБА_1 по кредиту саме в розмірі 14926,20 грн та відмовляючи у стягненні заборгованості по процентам, суд також вважав недоведеним узгодження сторонами кредитного договору такої істотної умови договору, як розмір відсотків за користування кредитними коштами.

Оскільки учасниками справи не оскаржується судове рішення в частині стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості в розмірі 13899,94 грн, тому рішення в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні 1026,26 грн заборгованості по кредиту і 5656,15 грн заборгованості по процентам за користування кредитом відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що факт укладення між АТ «А-Банк» і ОСОБА_1 кредитного договору від 29.01.2020 року підтверджується письмовою Анкетою - заявою позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем, відповідно до якої ОСОБА_1 погодився, що ця Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованим в рекламному буклеті складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Примірник договору позичальник погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua (а.с.6).

Як слідує із інформації АТ «А-Банк» відповідачу надавалася картка: № НОМЕР_1 строком дії до грудня 2024 року (а.с. 27).

З виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 отримував кредитні кошти та користувався ними, періодично погашаючи заборгованість (а.с. 28).

За розрахунками Банку, доданим до позову, станом на 09 квітня 2021 року відповідач має кредитну заборгованість в розмірі 20582,35 грн, із них: 14926,20 грн - заборгованість за кредитом, 5656,15 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Із норм ст. 547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що на підтвердження вимог щодо стягнення із відповідача заборгованості за кредитом і по відсоткам за користування кредитом АТ «А-Банк» надало суду: розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 11.04.2021; Анкету - заяву ОСОБА_1 від 29.01.2020; паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка»; довідки за лімітами; інформацію про видачу позичальнику кредитної картки; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг; витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Зелена».

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України зазначені докази, прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача 1026,26 грн (14926,20 грн 13899,94 грн) заборгованості по кредиту виходячи із недоведеності позивачем наявності такої заборгованості.

Разом з тим, оцінюючи доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права при відмові у стягненні заборгованості по відсоткам, судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи, підписані відповідачем 29.01.2020 Анкета заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку не містить узгоджені сторонами умови щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами.

Разом з тим, Умовами та Правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені крім іншого, в тому числі: порядок нарахування і сплати відсотків та комісії, порядок погашення боргових зобов`язань за кредитом; пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку; посилання на сплату банку фіксованої процентної ставки в розмірі, що визначена Тарифами; відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення Клієнтом строків платежів по будь якому із грошових зобов`язань в розмірі, що визначена Тарифами, тощо.

Однак, в матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету - заяву від 29.01.2020, а також те, що ці документи на момент отримання ОСОБА_1 коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність в Анкеті - заяві від 29.01.2020 домовленості сторін про сплату, розмір та порядок нарахування відсотків, надані банком Умови та Правилами надання банківських послуг та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 договору, оскільки не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті - заяві позичальника від 29.01.2020, що підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах цієї справи, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 29.01.2020 року шляхом підписання Анкети заяви.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно послався на судову практику Верховного Суду є помилковим, адже суд першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України оцінив усі докази, що були надані представником позивача і при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, адже правовідносини у справі №342/180/17 та у цій справі є подібними, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту з огляду на його характер, спрямування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну частину договору.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги паспорт споживчого кредиту, що підписаний позичальником і який підтверджує погодження між сторонами кредитного договору умов щодо сплати відсотків за користування кредитом, судова колегія вважає їх неспроможними, виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції не ставив під сумнів електронний підпис ОСОБА_1 на паспорті споживчого кредиту.

Разом з тим, міськрайонний суд, оцінюючи зазначений доказ, вірно виходив з того, що паспорт споживчого кредиту (а.с. 6 зворот-7) не підтверджує факту узгодження між сторонами: АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами та ознайомлення позичальника таким чином з умовами кредитування, оскільки паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту і передує відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Крім того, паспорт споживчого кредиту містить застереження, що інформація, яка зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною лише до 01 липня 2021 року.

А тому, паспорт споживчого кредиту не містить відомостей про те, які саме із зазначених у ньому умов (поновлювальна кредитна лінія (ліміт) з пільговим періодом використання до 50000 грн, до 100000 грн, до 200000 грн) та із якою базовою процентною ставкою 3,9% в місяць (46,8% річних), 3,7% в місяць ( 44,4% річних)) були прийняті відповідачем.

Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за користування кредитними коштами.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності законних підстав для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом з підстав не погодження сторонами умов щодо їх розміру та сплати.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість сумнівів суду відносно розрахунку заборгованості є незрозумілими, адже судом у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України було дано оцінку банківській виписці, що надавалася позивачам.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню; повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку; правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай