РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/660/20

Провадження №2/568/554/21

19 травня 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 19.06.17 року позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 104800 грн., що підтверджується розпискою, згідно із якою останній зобов`язався повернути отримані кошти позивачу до 20.07.17 року.

Однак відповідач у визначений термін зобов`язання щодо повернення боргу не виконав.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь: 104800 грн. загальна сума позики, 47240,88 грн. процентів за користування коштами, 9384,32 грн. -3 % річних від простроченої суми, 23277,92 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою від 24.03.21 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 20.04.21 р. розгляд справи відладено на 18.05.21 р.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задоволити.

В судовому засіданні від 18.05.21 р. оголошено перерву до 19.05.21 р.

В судове засідання відповідач не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений телефонограмою та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судова влада.

Поштове відправлення надіслане на зареєстроване місце проживання відповідача, повернулось на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Отже, на підставі ст.128 ч.8 ЦПК України, вважається, що він позовну заяву разом з матеріалами та ухвалою про відкриття провадження отримав належним чином.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору у даній справі, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що 19.06.2017 року між сторонами у справі укладено договір позики, шляхом підписання розписки.

Відповідно до умов розписки, відповідач отримав від позивача 104800 грн. та зобов`язався повернути кошти до 20.07.2017 р.

Однак, у визначений в розписці строк, відповідач грошові кошти в розмірі 104800 грн. не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За положеннями цивільного законодавства, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такого висновку дійшов Верховний Суд (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц).

Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Враховуючи наведене, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем наявні цивільно-правові відносини, на які розповсюджуються положенняглави 71 параграфу 1 ЦК України щодо договору позики.

В матерілах справи відсутні докази, що спростовують дійсність укладеного між сторонами договору позики.

Відтак, наявна у справі розписка, є доказом наявності боргового зобов`язання позичальника перед позикодавцем та отримання позичальником суми позики, яка підлягає поверненню позичальникові.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, суд дійшов висновку про стягнення з нього 104800 грн. суми боргу.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 47240,88 грн. процентів за користування коштами нарахованих на підставі ст. 1048 ЦК України, суд враховує наступне.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просить стягнути проценти на рівні облікової ставки НБУ за період з 21.07.17 р. по 14.06.2020 р. в сумі 47240,88 грн.

Оскільки, умовами договору сторони погодили, що отримані кошти, відповідач повинен повернути до 20.07.17р., тому лише до 20.07.17 р. позивач мав право нараховувати відповідачу проценти за користування коштами.

Позивач не врахував, що право кредитора нараховувати проценти за договором позики припинилося зі спливом строку її надання, а нарахування процентів поза межами строку дії договору (строку надання позики) суперечить закону, зокрема, ст.1048 ЦК України.

Відповідний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), де Велика Палата вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у цілому ряді постанов Великої Палати Верховного Суду, в тому числі у постановах: від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц.

Отже, нарахування процентів за користування позиченими грошовими коштами поза межами встановленого сторонами строку договору позики законом не передбачено.

А тому, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування коштами за період з 21.07.17 р. по 14.06.20 р. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зст. 625 цього ж Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши розрахунок, суд погоджується з обгрунтованістю позовних вимог в частині стягнення 9384,32 грн. 3% річних та 23277,92 грн. інфляційних, а тому задовільняє позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. Керуючись ст.ст.263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу- задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (с. Водники, Галицький р-н, Івано-Франківська обл, код НОМЕР_2 ) 104800 грн. заборгованості, 9384,32 грн. 3% річних, 23277,92 грн. інфляційних та 1689 грн. судового збору.

В частині стягнення 47240,88 грн. процентів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Радивидівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 20.05.2021 р.

Суддя А.О. Сільман