Справа № 152/172/20
Провадження № 22-ц/801/1944/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 рокуСправа № 152/172/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Якименко М.М., секретар Ліннік Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 червня 2021 року, ухвалене суддею Войнаровським І.В., повне рішення складено 02 липня 2021 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області, ОСОБА_2 керівника органу приватизації державного житлового фонду територіальної громади м.Шаргород, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про визнання протиправною бездіяльності, визнання права на завершення процедури приватизації та набуття права власності на квартиру, визнання права власності та стягнення моральної шкоди,

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та, згідно збільшених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Шаргородської міської ради Вінницької області та ОСОБА_2 - керівника органу приватизації державного житлового фонду територіальної громади м.Шаргород в незабезпеченні належного і своєчасного розгляду його заяви від 22 січня 2019 року «Про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 та видачу свідоцтва про право власності;

- визнати за ним право на завершення процедури приватизації та набуття права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,2 кв.м., в тому числі житловою 29,3 кв.м., до складу якої входять: кімната -11,8 кв.м., кімната - 17,5 кв.м., кухня - 7,3 кв.м.. ванна кімната-2,7 кв.м., коридор - 8.2 кв.м., вбиральня - 1.2 кв.м., вбудована шафа - 0,6 кв.м., лоджія - 4.9 кв.м., в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ;

- визнати за ним право власності на вказану квартиру;

- стягнути з Шаргородської міської ради та ОСОБА_2 , керівника органу приватизації державного житлового фонду територіальної громади м.Шаргород, солідарно на його користь моральну шкоду в сумі 10 000 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який на день смерті постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на його майно та майнові права, які складаються, в тому числі із грошового вкладу з нарахованими відсотками та компенсацією, а також із права на завершення приватизації квартири АДРЕСА_1 , яку він розпочав у 2015-2016 роках, але не завершив з незалежних від нього причин.

Спадкоємцем зазначеного спадкового майна та майнових прав ОСОБА_4 є позивач за заповітом, який спадщину прийняв та частково оформив свої спадкові права.

В оформленні спадщини на згадану квартиру нотаріальною конторою йому відмовлено, оскільки склад спадкового майна неможливо перевірити в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на неї.

24.01.2019 позивач подав Шаргородській міській раді та міському голові Винокуру І.М. відповідну заяву від 22.01.2019 з пакетом документів, в якій просив визнати за ним право власності на квартиру та видати йому свідоцтво про право власності.

Заяву від 22.01.2019 з додатками міським головою Винокуром І.М. за супровідним листом з вихідним № 02-15/684 від 01.02.2019 було направлено керівнику органу приватизації державного житлового фонду територіальної громади м. Шаргород Ведецькому М.О.

В березні 2019 року за вихідним № 47 від 19.03.2019 та штампом і печаткою ІІІаргородського комунального підприємства «Комунсервіс» на адресу позивача надійшов лист від органу приватизації державного житлового фонду територіальної громади м. Шаргород, за підписом керівника Ведецького М.О., в якому повідомлялось про звернення даного органу до міської ради для вирішення питання про прийняття квартири до комунальної власності Шаргородської територіальної громади. Оскільки квартира там не перебуває даний орган не може вирішити заяву позивача по суті.

Крім цього, на 37 сесію 7 скликання 03.12.2019 Шаргородської міської ради Вінницької області виносився проект рішення «Про поновлення квартири АДРЕСА_1 , на обліку в житловому фонді Шаргородської територіальної громади». Даний проект не набрав більшості голосів і не був прийнятий.

Зважаючи на те, що звернення позивача, на його переконання, не вирішено з 2019 року по суті та йому не видано правовстановлюючий документ на зазначену вище квартиру, він звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 червня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право на завершення процедури приватизації та набуття права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

В задоволенні решти вимог відмовлено, і вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

В скарзі зазначає, що судом залишено поза увагою, що спадкодавець ОСОБА_4 звертався з належно оформленою заявою до органу приватизації міської ради про безоплатну приватизацію квартири, що свідчить про те, що ним була розпочата процедура приватизації квартири, що визнається обома відповідачами; у зв`язку із зволіканням з боку відповідачів із задоволенням вимог позивача про визнання за ним права власності на квартиру, він вимушений захищати свої права в судовому порядку; посилання відповідачів щодо відсутності доказів звернення як спадкодавця, так і спадкоємця щодо взяття квартири на баланс територіальної громади спростовуються матеріалами справи.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідачі просять частково задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду про часткове задоволення позову скасувати, а в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Переглянувши оскаржуване рішення в межах вимог апеляційної скарги та дослідивши матеріали даної цивільної справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в його частині, виходячи із встановлених у справі обставин.

Фактично вимоги позову можна розділити на дві частини: перша про визнання протиправною бездіяльності міської ради та органу приватизації, і у зв`язку з цим - вимога про стягнення з відповідачів моральної шкоди, і друга - про визнання за позивачем права на завершення процедури приватизації спірної квартири та визнання за ним права власності на спірну квартиру.

Пріоритетною та такою, що в кінцевому результаті розгляду справи захистить право власності позивача на спірне нерухоме майно, є друга частина вимог позову.

Суд першої інстанції задовольнив лише одну вимогу з двох: визнав за позивачем право на завершення процедури приватизації спірної квартири та набуття права власності на квартиру, а в задоволенні вимоги про визнання права власності на спірну квартиру відмовив.

Суд першої інстанції встановив, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_4 (за заповітом) та має право на завершення приватизації, так як спадкодавець за життя висловив свою волю на приватизацію спірної квартири.

Колегія суддів вважає, що і ця вимога, і вимога про визнання права власності на спірну квартиру не підлягає задоволенню з інших підстав, які є досить важливими, що дозволяє колегії суддів вийти за межі апеляційної скарги (адже вимога позову, яка задоволена судом, ніким не оскаржувалась).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

В даному випадку відповідачами і за першою частиною вимог, і за другою, були міська рада та орган приватизації державного житлового фонду територіальної громади.

Однак, апеляційним судом було встановлено обставини, за яких відповідачем за другою частиною вимог позову повинен бути і ОСОБА_3 , який був залучений апеляційним судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, так як права (інтереси) останнього порушуються оскаржуваним судовим рішенням.

Встановлено, що 15 липня 1987 року на підставі рішення виконкому міської Ради народних депутатів м. Шаргород від 9 липня 1987 року № 89, ОСОБА_4 було видано ордер № 319 на вселення його сім`ї у складі 3-х чоловік: його самого, дружини - ОСОБА_5 та сина - ОСОБА_4 у спірну квартиру.

Після вселення у квартиру всіх трьох осіб, вони були зареєстровані в ній.

09 грудня 2003 року розпорядженням органу приватизації № 280 за заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 20 червня 2003 року, передано спірну квартиру у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Встановлено, що на момент звернення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із заявою про приватизацію спірної квартири (20 червня 2003 року), на час видачі розпорядження органу приватизації (09 грудня 2003 року) та свідоцтва про право власності на житло (16 грудня 2003 року) ОСОБА_4 був зареєстрований та постійно проживав з ними в указаній квартирі як член сім`ї, мав рівні права з заявниками на приватизацію квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 .

Після смерті батьків, їх син, ОСОБА_4 , продовжив проживати у спірній квартирі.

В 2014 році ОСОБА_4 дізнався, що після смерті батьків право власності на спірну квартиру на 100% було зареєстроване за його сином, який отримав право власності на підставі заповіту, складеним дідом - ОСОБА_4 .

12.10.2007 державним нотаріусом Шаргородської нотаріальної контори Вінницької області Ковальському В.П. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на спірну квартиру, і право власності ОСОБА_3 на цю квартиру було зареєстроване в КП «Могилів-Подільське БТІ» 28.11.2007.

Встановивши, що приватизація спірної квартири була проведена без його участі, ОСОБА_4 в 2015 році звернувся до суду з позовом до Шаргородської міської ради та до свого сина - ОСОБА_6 про визнання приватизації незаконною та скасування рішень міської ради, які стосувались питання приватизації спірної квартири, а також про скасування правовстановлюючих документів на цю квартиру, в т. ч. свідоцтва про право власності на цю квартиру, видане його синові.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 травня 2015 року в цивільній справі №152/236/15-ц за загаданим позовом (яке згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року набрало законної сили):

- визнано незаконним та скасовано розпорядження № 280 від 9 грудня 2003 року органу приватизації Виконавчого комітету Шаргородської міської ради Шаргородського району Вінницької області про передачу у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 ;

- визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на житло, видане Виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Шаргородського району Вінницької області 16 грудня 2003 року на спірну квартиру, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

- визнано незаконною реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

- визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Шаргородською державною нотаріальною конторою 12 жовтня 2007 року за реєстром №4392, відповідно до якого ОСОБА_3 є власником спірної квартири (а.с.222-229 т.1).

Отже, всі вказані рішення та правовстановлюючі документи на спірну квартиру були скасовані вже після смерті ОСОБА_4 , який за життя ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) зробив розпорядження, відповідно до якого, все своє майно, і все те, що він за законом буде мати право і що буде належати йому на день смерті, заповів ОСОБА_3 .

На день смерті дана квартира належала на праві спільної сумісної власності спадкодавцю та його дружині, однак, вся процедура приватизації була скасована судовим рішенням, а відтак, процедура приватизації розпочалася спочатку, але за участі лише ОСОБА_4 , який 04 червня 2015 року (вперше) звернувся до керівника органу приватизації Шаргородської міської ради Винокура І.М. із заявою про приватизацію квартири. В подальшому, ОСОБА_4 ще декілька разів подавав заяви подібного змісту з метою закінчити приватизацію квартири.

У зв`язку з незаконними відмовами у приватизації квартири та передачі її у власність ОСОБА_4 у вересні 2016 року звертався з позовом до суду про визнання незаконними дій міської ради та її голови у відмові в приватизації спірної квартири та про зобов`язання відповідачів здійснити належний розгляд та вирішення заяви позивача про приватизацію квартири.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 12.12.2016, в цивільній справі №152/1417/16-ц частково задоволено вимоги ОСОБА_4 та зобов`язано Шаргородського міського голову Винокура І.М. забезпечити повторний і належний розгляд та вирішення заяви позивача від 29 лютого 2016 року про приватизацію займаної ним квартири (а.с.26-29 т.1).

Вищезгадані дві цивільних справи були витребувані апеляційним судом і досліджувались при перегляді даної цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . (а.с.11 т.1).

Беззаперечним фактом з боку відповідачів є те, що за життя ОСОБА_4 процедура приватизації спірної квартири так і не завершилася.

ОСОБА_4 за життя зробив розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, і на що за законом буде мати право, заповів своєму племіннику ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 та частково оформив спадкові права, а саме отримав 12 квітня 2018 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад та компенсацію (а.с.18 т.1).

У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру відмовлено постановою державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області від 09.12.2017. Підставою для відмови стала відсутність правовстановлюючого документа на квартиру (а.с.19 т.1).

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність у позивача права на завершення процедури приватизації та набуття права власності, адже спадкодавець ОСОБА_4 звертався із належно оформленою заявою про приватизацію спірної квартири до відповідного органу приватизації і до органу місцевого самоврядування як власника житлового фонду (цей факт підтверджується рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.11.2016 року у справі №152/1417/16-ц), і процедура приватизації на день смерті останнього так і не завершена, отже, як роз`яснено в Постанові Пленуму ВСУ від 22.12.1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», у тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Однак, вимоги позову про визнання за позивачем права на завершення процедури приватизації і про визнання права власності на спірну квартиру не можуть бути розглянуті по суті без участі у справі особи, яка, на думку апеляційного суду, теж має право на цю нерухомість.

В даному випадку мова йде про ОСОБА_6 сина ОСОБА_4 .. ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті свого діда ОСОБА_4 , який мав право на приватизацію спірної квартири, скористався цим правом, і завершив її, однак процедура приватизації була скасована судовим рішенням, чим процес приватизації було повернуто назад, на початок.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_4 , який розпочав процедуру приватизації спірної квартири, але за життя її не завершив.

ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_4 за заповітом, а отже є правонаступником його прав та обов`язків, зокрема щодо права на приватизацію цієї квартири.

Виходячи із змісту позову у даній справі та пояснень представника позивача в судовому засіданні, ОСОБА_1 вважає, що лише він (одноособово) має право на завершення приватизації спірної квартири, у зв`язку з чим просить визнати право власності лише за ним.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач - «той хто притягується до суду».

Аналіз положень указаних процесуальних норм дає підстави для висновку, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Таким чином, цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.

У даному випадку друга частина вимог позову ОСОБА_1 повинна розглядатись за участю ОСОБА_6 , який своєю бездіяльністю (зі слів представника позивача) щодо завершення приватизації спірної квартири прямо не порушує прав позивача, але є спадкоємцем прав особи ( ОСОБА_4 ), яка мала право на приватизацію, процедура якої була скасована після смерті цієї особи.

ОСОБА_1 , стверджуючи у позові про своє одноособове право на цю квартиру, повинен стверджувати про таке право іншому спадкоємцю, який і повинен бути відповідачем, а вже в процесі розгляду вимог позову по суті, суд повинен встановити чи має позивач таке одноособове право чи ні.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (постанова Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19).

Оскільки позивачем заявлено позов не до всіх належних відповідачів, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позовних вимог з цих підстав, так як висновки суду по суті вирішення спору мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників, проте зазначених вимог суд першої інстанції не виконав.

Отже, позов в другій частині його вимог не підлягає задоволенню з тих підстав, що його заявлено не до всіх належних відповідачів.

Що стосується вимог апеляційної скарги на судове рішення за першою частиною вимог позову (описано на початку мотивувальної частини постанови), колегія суддів вважає, що вони є необґрунтованими.

Суд першої інстанції вважав, що підстав для задоволення цих вимог не має у зв`язку з необґрунтованістю цих позовних вимог.

В апеляційній скарзі на рішення суду в цій частині вимог ОСОБА_1 зазначає, що «компетентні органи та посадові особи з питань приватизації та власник державного чи громадського житлового фонду територіальної громади м. Шаргорода без належних на те підстав з січня 2019 року зволікають з задоволенням вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на дану квартиру у порядку спадкування», і «обставинами, які свідчать про ухилення від належного розгляду і вирішення питання прохання, зазначеного у заяві ОСОБА_1 від 22.01.2019 року свідчить безрезультатні переадресування даної заяви та, фактично, зупинення вирішення заяви чи підготовки до її вирішення».

Першою вимогою позову є визнання протиправною бездіяльності міської ради, голови міської ради та керівника органу приватизації у забезпеченні неналежного розгляду заяви від 22 січня 2919 року.

Дійсно, 22 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шаргородської міської ради та її виконавчого комітету, міського голови Винокура І.М. із заявою про визнання права власності на спірну квартиру та видачу свідоцтва про право власності. До заяви додав копії деяких документів (а.с.38 т.1).

Доказів того, що таку заяву (від 22.01.2019) ОСОБА_1 подав до компетентного органу, останній не надав.

01 лютого 2019 року цю заяву Шаргородський міський голова направив керівнику органу приватизації державного житлового фонду територіальної громади м. Шаргород Ведецькому М.О. за належністю (а.с.43 т.1).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в діях міського голови та виконавчого комітету відсутні ознаки бездіяльності по розгляду цієї заяви, адже він перенаправив заяву до компетентного органу приватизації, і позивач (апелянт) не зазначає в чому незаконність таких дій, і в такому випадку є незрозумілим в якій формі була бездіяльність органів місцевого самоврядування саме при розгляді заяви від 22 січня 2019 року.

Крім цього, слід зазначити, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про визнання права власності на спірну квартиру та видачу йому свідоцтва про право власності, однак, як вказано у постанові ВС від 07 липня 2021 року у справі № 175/4089/18, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання на ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою.

В Положенні про порядок передачі квартир, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 №396, міститься зразок заяви, яка є типовою і підлягає поданню в компетентні органи приватизації, і в цій заяві заявник повинен просити оформити передачу в приватну власність квартири, а не визнати за ним право власності.

Крім того, що ОСОБА_1 звернувся із заявою не встановленого зразку, він ще звернувся не до компетентного органу приватизації, що і затягнуло терміни її розгляду для надання відповіді.

Подання ОСОБА_1 заяви невстановленого зразка не до компетентного органу, звільняє компетентний орган приватизації від обов`язку приймати відповідне рішення щодо приватизації у місячний строк, як того вимагає ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Крім вказаного, апеляційний суд звертає увагу, що апелянт через призму норм права не розкриває зміст поняття «зволікання з задоволення ними вимог про визнання права власності», він лише вказує про це.

Вимагати визнавати право власності за ОСОБА_1 виникає в останнього при зверненні до суду з такими вимогами, і таким правом наділений лише суд на підставі норм ЦК України, які стосуються захисту права власності.

Враховуючи це, колегія суддів вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції, що вимога про визнання протиправною бездіяльності міської ради, міського голови та компетентного органу приватизації не підлягає задоволенню, а враховуючи, що вимога про стягнення моральної шкоди є напряму пов`язана з першою вимогою і є наслідком в разі її задоволення, тому вимога про стягнення моральної шкоди теж не підлягає задоволенню.

Таким чином, рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 червня 2021 року відповідно до ч. 4 ст. 1 ст. 376 ЦПК України в частині вирішення позовних вимог про визнання права на завершення процедури приватизації та набуття права власності на квартиру, про визнання права власності підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, а в іншій частині (за вимогами про визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди) рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 червня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про визнання права на завершення процедури приватизації та набуття права власності на квартиру, про визнання права власності скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2021 року.

Головуючий Т. Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

М.М. Якименко