Справа № 462/2463/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року року

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Іванюк І.Д.

з участю секретаря с/з Колодій У.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 4691,51 грн. завданої майнової шкоди в порядку регресу та сплачений судовий збір у сумі 2270 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 05.07.2019 року у м. Львові по вул. Уляни Кравченко, 7 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача та транспортного засобу «BMW 520» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження. Після скоєного ДТП, не дочекавшись приїзду працівників поліції, відповідач покинула місце ДТП. Наведене стверджується постановою Залізничного районного суду м. Львова від 13.01.2020 року у справі №462/4606/19, що залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 30.09.2020 року, якою було встановлено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та постановою Залізничного районного суду м. Львова від 04.10.2019 року у справі №462/4608/19, якою ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Між власником автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» /надалі ТДВ СК «Кредо»/ 05.05.2019 року було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1032024 строком до 04.05.2020 року, відповідно до якого позивач у разі настання страхового випадку за участю вказаного автомобіля зобов`язався відшкодувати третім особам збитки в межах страхової суми. Оскільки на підставі страхового акту від 15.10.2019 року № 704 ТДВ СК «Кредо» визнало ДТП, яка мала місце 05.07.2019 року, страховим випадком, передбаченим Законом та Полісом, то на виконання своїх зобов`язань виплатила потерпілій особі страхове відшкодування за шкоду, заподіяну його автомобілю «BMW 520» р.н. НОМЕР_2 у розмірі 4691,51 грн. Водночас, оскільки відповідачка порушила вимоги ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме самовільно залишила місце події, у страховика відповідно до ст. 1191 ЦК України виникло право вимоги до неї про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. За наведеного, просить позов задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.05.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін.

У відзиві на позовну заяву /а.с. 51/ відповідачка проти позову заперечила із тих підстав, що виплата коштів була здійснена безпідставно, оскільки власником пошкодженого автомобіля «BMW 520» р.н. НОМЕР_2 є ОСОБА_4 , в той час як ОСОБА_2 не мав жодних документів, які б вказували на законність передачі йому вказаного транспортного засобу. Також вона не була запрошена на огляд пошкодженого транспортного засобу, а з акта огляду неможливо встановити характер пошкоджень такого. Також жодним доказом не підтверджено розмір заподіяних збитків, а звіт про оцінку виконаний іноземною мовою, що є порушенням ст. 19 ЦПК України. Також, до позову не надано копії страхового полісу, що унеможливлює встановити підставність виплати по факту ДТП. За таких обставин просила у позові відмовити.

У відповіді на відзив /а.с. 60-61/ представник позивача ТДВ СК «Кредо» заперечив проти обґрунтування відповідачки та пояснив, що при поданні заяви на виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 подав копію посвідки на проживання, копію посвідчення водія, копію технічного паспорта на автомобіль, копію довіреності від ОСОБА_5 та її переклад на українську мову, а отже документи, які вимагались згідно із ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Довіреність від ОСОБА_5 була засвідчена нотаріально, а тому відповідно до ст. 13 Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованою Постановою ВР № 3737-XII від 17.12.1993 року є документом, який приймається на території іншої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення, розглядається як офіційний і користується на території іншої Договірної Сторони доказовою силою офіційних документів. З приводу неповідомлення відповідачки про огляд пошкодженого транспортного засобу зазначив, що чинним законодавством не передбачено наведеного обов`язку. В той час як характер технічних пошкоджень описаний у протоколі про адміністративне правопорушення, а розмір заподіяної шкоди встановлений у звіті № 18325 від 21.08.2019 року про оцінку колісного транспортного засобу. За наведеного просив позов задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.08.2021 року суд перейшов від розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У судове засідання сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 05.07.2019 року о 17.45 год. у м. Львові на вул. У. Кравченко, 7, керуючи автомобілем «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед початком руху не переконалась у відсутності перешкоди або небезпеки та здійснила наїзд на припаркований автомобіль «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Крім цього, будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 залишила місце такої і не повідомила орган чи підрозділ поліції. Зазначені обставини встановлені постановою Залізничного районного суду м. Львова від 13.01.2020 року у справі №462/4606/19, що залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 30.09.2020 року, якими встановлено винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і закрито провадження на підставі ст. 38 КУпАП, а також постановою Залізничного районного суду м. Львова від 04.10.2019 року у справі №462/4608/19, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП /а.с.8, 9-13/. Вказані обставини в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються.

Згідно із відповіддю Національної поліції від 24.08.2019 року, 05.07.2019 року у м. Львові на вул. У. Кравченко, 7 відбулась дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власник - ОСОБА_3 , водій ОСОБА_1 та автомобіля «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_2 , власник - ОСОБА_6 , водій ОСОБА_2 , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Винуватцем даної ДТП вказано ОСОБА_1 , яка порушила п.п. 2.10. а та 10.1 ПДР України /а.с.6-7/.

Також судом встановлено, що станом на 05.07.2019 року цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1032024 ТДВ СК «Кредо» /а.с. 5/. Відповідно до вказаного договору ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану життю, здоров`ю третіх осіб становить 200000 грн., за шкоду, завдану майну 100000 грн., розмір франшизи 0 грн. Вказаний договір укладено відповідно до вимог розпорядження Нацкомфінпослуг № 673 від 27.10.2011 року «Про затвердження Положення про особливості укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», документ відповідає формі, визначеній розпорядженням Нацкомфінпослуг № 4498 від 14.12.2017 року «Про затвердження зразків документів у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та технічних описів до них». Інформація про укладення такого договору та його чинність на час ДТП внесена до єдиної Централізованої бази даних МТСБУ щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому твердження відповідача щодо відсутності такого є безпідставним.

Згідно із страховим актом № 704 від 15.10.2019 року ТДВ СК «Кредо» визнало настання ДТП, яка мала місце 05.07.2019 року, страховим випадком і на підставі експертного дослідження № 18325 від 21.08.2019 року прийняло рішення про виплату потерпілій особі - ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 4691,51 грн. /а.с 36/.

Згідно із платіжним дорученням №1798ТДВ 17.10.2019 року СК «Кредо» провело виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 4691,51 грн./а.с.37/.

Суд критично оцінює пояснення відповідачки з приводу безпідставної виплати коштів ОСОБА_2 через те, що останній не є власником пошкодженого автомобіля «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_2 , виходячи із наступного.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та від 07 листопада 2018 року у справа № 200/21325/15-ц

З матеріалів справи вбачається, що при поданні заяви на виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 копію нотаріально посвідченої довіреності від ОСОБА_5 та її переклад на українську мову, якою уповноважив ОСОБА_2 вести всі справи стосовно автомобіля «BMW 520» р.н. НОМЕР_2 /а.с. 69-70/.

Відповідно до ст. 13 Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованою Постановою ВР N 3737-XII від 17.12.1993 року Документи, які були на території однієї з Договірних Сторін складені або засвідчені судом або офіційною особою (постійним перекладачем, експертом і т.ін.) в межах їх компетенції та встановленою формою і завірені гербовою печаткою, приймаються на території іншої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Документи, які на території однієї Договірної Сторони розглядаються як офіційні, користуються і на території іншої Договірної Сторони доказовою силою офіційних документів.

Таким чином ОСОБА_2 правомірно володів вказаним автомобілем, а тому пояснення відповідачки у цій частині є безпідставними.

Водночас, при вирішенні позовних вимог суд зазначає, що частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із приписами ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до п. 38.1.1 (в) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

В то же час, згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІУ від 01.07.2004 р., при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 36 п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

Згідно з частиною першою статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року у справі (№ 10-рп/99) за конституційними поданнями 51 народного депутата України про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України (справа про застосування української мови зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

У постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/393/19 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що українська мова як засіб спілкування й інтелектуального вираження відображає самобутність багатомільйонного українського народу і є основою його духовності й історичної пам`яті. Повноцінне функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території держави є гарантією збереження ідентичності української нації та єдності України. У такому сенсі державна мова є складовою конституційного ладу та конституційною цінністю. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 570/5377/17, провадження № 61-7014св19.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справах про право зворотної вимоги (регресу) щодо виплаченого відшкодування до обставин, які підлягають доказуванню, відноситься, не лише факт і розмір виплаченого страхового відшкодування, а й розмір оціненої шкоди, на відшкодування якої виплачена страхова сума.

Наведене узгоджується із позицією ВС, викладеною у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 308/8358/15-ц провадження № 61-5518св18.

Із страхового акту № 704 від 15.10.2019 року /а.с. 36/ вбачається, що підставою для розрахунку суми страхового відшкодування став висновок експертного дослідження № 18325 від 21.08.2019 року. Доказів того, що між страховиком ТДВ СК «Кредо» і потерпілим ОСОБА_2 досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування (відповідна заява, тощо) позивачем не надано. Таким чином єдиною підставою для визначення розміру заподіяної потерпілому шкоди у даному випадку є звіт експертного дослідження № 18325 від 21.08.2019 року.

Водночас, вказаний звіт експертного дослідження № 18325 від 21.08.2019 року в порушення вимог ст. 9 ЦПК України складений російською мовою без перекладу на державну мову, а саме українську мову, що дає суду підстави вважати, що такий звіт не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі.

Із врахуванням наведеного та того, що позивачем не доведено обґрунтованості розміру виплаченого страхового відшкодування, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у позові слід відмовити за його безпідставністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У позові Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» /, що знаходиться за адресою: 69068, м. Запоріжжя, проспект Моторобудівників, 34/.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН , проживає: АДРЕСА_1 .

Суддя: Іванюк І.Д.