Справа № 127/7371/21
Провадження № 2/127/1299/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В.В.,

за участю секретаря Горденко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова група "ТАС" в особі Вінницької регіональної дирекції Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «СГ «ТАС» про стягнення страхового відшкодування.

Позов мотивовано тим, що 20.07.2020 року в м. Вінниця навпроти готелю «Південний Буг», по вул. Кармелюка, 1, сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , цивільно - правова відповідальність якого застрахована «СГ «ТАС» (приватне) відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР №7998784 від 06.07.2020 року.

Скориставшись своїм правом, водії на місці пригоди заповнили повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду (європротокол), з яким звернулися до «СГ «ТАС» з метою відшкодування страхового випадку.

Позивач зазначає, що згідно укладеного європротоколу вбачається, що водій - ОСОБА_2 , який керував автомобілем Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 , свою вину визнав у повному обсязі про що і зазначив у європротоколі. Усі необхідні документи були надані сторонами «СГ «ТАС» у РЦ №3 (відділення ПАТ "СГ"ТАС"). Вартість відновлювального ремонту в цілому становить - 77 920 грн.

Не зважаючи на усі наявні факти та документи, ПАТ «Страхова група «ТАС» в особі Вінницької дирекції, відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування вказавши при цьому, що вони вважають саме позивача винним у ДТП.

З метою надання доказів своєї невинуватості ОСОБА_1 звернувся до КП «Вінницька спеціалізована Монтажно - експлуатаційна дільниця з організації дорожнього руху», яке надало відповідь з якої чітко вбачається хто саме повинен був пропустити інший автомобіль, а також які саме дорожні знаки встановлені на даній ділянці дороги. Отримавши вказану відповідь,позивач повторно звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС», однак відповідь з їх юридичного департаменту була така сама, крім того сторона відповідача направила дані документи до аварійного комісара ОСОБА_3 , який дав їм свій окремий висновок, відповідно до якого в діях водія, який у них застрахований, а саме ОСОБА_2 - відсутні порушення правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із даним висновком позивач звернувся із претензією до генерального директора Моторно - транспортного страхового бюро України.

Як вбачається із листа від МТСБУ, вони не погоджуються із діями ПАТ «Страхова група «ТАС» детально описують свої підстави та рекомендували позивачу звернутися до суду з метою захисту своїх інтересів.

Окрім того, позивач зазначає, що в зв`язку із безпідставним затягуванням та відмовою у виплаті страхового відшкодування згідно Договору та ст. 625 ЦК України, позивач має право не тільки на виплату страхового відшкодування, але й на стягнення пені, збитків від інфляції та 3% річних.

Обгрунтовуючи свої вимоги в частині заявлених вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача пені, збитків від інфляції та 3% річних, позивач посилається на те, що Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування, але не пізніше 90 днів зобов`язаний здійснити страхову виплату.

Отже, 20.07.2020 року після ДТП, учасники події відразу повідомили Страхову компанію «ТАС». Однак, оплати страхового відшкодування так і не відбулось. Загальний розмір страхового відшкодування 50 000 грн.- 2000 грн. франшиза = 48 000 грн. Враховуючи те, що граничний розмір відшкодування по европротоколу становить 50 000 грн., на думку позивача, відповідач має сплатити наступну суму: подія відбулась 20.07.2020 року, 90 днів закінчуються 19.10.2020 року, таким чином з 19.10.2020 року до 23.03.2021 року - 155 днів. Загальна сума заборгованості - 48 000 грн., пеня - 1243,40 грн., 3% річних - 614,65 грн., збитки від інфляції - 2198,40 грн.

Позивач вважає, що відповідач відверто порушує право на одержання відповідної суми страхового відшкодування, яка повністю охоплюється визначеним в страховому полісі розміром страхового відшкодування, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом та просити суд стягнути із відповідача на його користь загальну суму відшкодування, яка становить 52 056,45 грн. та понесені судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бездітна Т.В., в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві, просила суд їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно до якого він просить суд у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що автомобіль марки Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 , на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

20.07.2020 року в м. Вінниця навпроти готелю «Південний Буг», по вул. Кармелюка, 1, сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , цивільно - правова відповідальність якого застрахована «СГ «ТАС» (приватне) відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР №7998784 від 06.07.2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода була оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколом).

Суд визнає Європротокол як належний та допустимий доказ у справі, виходячи з наступного.

Так, з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" від 17.02.2011р., яким внесено зміни та доповнення до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", дозволено учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених п. 33.2 ст. 33 наведеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ("Європротокол") без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.

Згідно п. 33.2 ст. 33 зазначеного вище Закону України, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

На виконання Закону України від 17.02.2011, Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 № 274/2011 інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Інструкція).

Відповідно до вказаної вище Інструкції, у Європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як вбачається із повідомлення про ДТП від 20.07.2020р. воно заповнене обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб «А» та транспортний засіб «Б», зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце ДТП, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП, зафіксовано місце зіткнення у Схемі ДТП.

До позовної заяви долучені фотокартки пошкоджених ТЗ з місця ДТП, розташування яких відповідає обставинам справи, викладеним у Європротоколі та не викликає сумніву щодо вини водія автомобіля марки Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , до того ж останнім вину визнано, про що вказано в Європротоколі та засвідчено особистим підписом.

Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У зв`язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, отже водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Таким чином, Європротокол або Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 20.07.2020 року, яке складене сторонами по справі відповідно до норм чинного законодавства і є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП, у зв`язку з чим завдана шкода підлягає відшкодуванню, а обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Так, суд за змістом Європротоколу встановив обставини скоєння ДТП та особу, відповідальну за заподіяну шкоду.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до КП «Вінницька спеціалізована Монтажно - експлуатаційна дільниця з організації дорожнього руху» з листом про надання доказів свої невинуватості, згідно відповіді якого вбачається, що: «виконуючи поворот праворуч з вул. Брацлавської на парковку, яка розташована перед готелем «Південний Буг», транспортний засіб, що здійснює зазначений маневр знаходиться на головній дорозі, якою є вул. Брацлавська і не зобов`язаний надавати перевагу в русі транспортним засобам, які виїжджають на вулицю Брацлавська зі сторони вул. Соборної, для яких встановлений відповідний дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» і нанесена дорожня розмітка 1.13. Тобто пріоритетний проїзд прямо і праворуч (заїзд на паркову біля готелю «Південний Буг») мають транспортні засоби, що рухаються по вул. Брацлавській зі сторони вул. Київської Транспортні засоби, що рухаються з вулиці Соборної на вул. Брацлавську, або заїжджають до парковки біля готелю «Південний Буг» мають надати перевагу у русі зазначеним вище транспортним засобам і в останню чергу виїзд праворуч на вул. Брацлавську можуть здійснювати транспортні засоби, що виїжджають зі стоянки біля гот. «Південний Буг», що забезпечується встановленими на виїзді дорожніми знаками 2.2 «Дати дорогу» і 4.2 «Рух праворуч».

В подальшому, ОСОБА_1 з даним листом повторно звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про перегляд прийнятого рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, в задоволенні якої йому було відмовлено. Відмова обгрунтована тим, що вони направили дані документи до аварійного комісара ОСОБА_3 , який дав їм свій окремий висновок де в діях водія, який у них застрахований відсутні порушення правил дорожнього руху.

Позивач звертався із претензією до генерального директора Моторно транспортного страхового бюро України, згідно листа якого вбачається, що МТСБУ не погоджується із діями ПАТ «Страхова група «ТАС» детально описує свої підстави і рекомендує ОСОБА_1 звернутися до суду.

Як вбачається із акта №ОУ-0000018 здачі-прийняття робіт позивачу нараховано за ремонт транспортного засобу марки Ford Focus д.н.з. НОМЕР_1 77 920 грн. Оплата послуг з ремонту транспортного засобу позивачем підтверджується відповідними чеками № від 27.07.2020 р., № від 29.07.2020 р., № від 30.07.2020 р., № від 31.07.2020 р., № від 07.09.2020 р., № від 22.10.2020 р., № від 05.11.2020 р., № від 06.11.2020 р., наявними в матеріалах справи.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За приписами статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому страховиком у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У Постанові від 04.07.2018 р. Верховний Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування і в межах, обумовлених договором страхування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість розрахованої суми матеріальної шкоди, тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 52 056,45 грн.

Що ж стосується заявлених вимог в частині стягнення судових витрат, то дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про задоволення клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з врахуванням чинників по фактичним обставинам, визначеним частиною четвертою вказаної статті.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу сторони позивача суд враховує, що позивач скористався допомогою адвоката, про що свідчить договір про надання правової допомоги від 19.01.2021, в якому сторонами узгоджено суму гонорару в розмірі 4000 грн., та сплатив за його послуги кошти в розмірі 4000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 15.02.2021 року.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Однак заяв та клопотань щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від відповідачів не надходило.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 908 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 22, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова група "ТАС" в особі Вінницької регіональної дирекції Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення страхового відшкодування - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в особі Вінницькоїрегіональної дирекції Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 52 056, 45 гривень з яких: 48 000 гривень - страхове відшкодування; 1243, 40 гривень - пеня; 614,65 гривень - 3% річних та 2198,40 гривень - збитки від інфляції.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в особі Вінницькоїрегіональної дирекції Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через тридцять днів з дня його виготовлення.

Повний текст рішення виготовлено 20.05.2021 року.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ПАТ «Страхова група «ТАС», код ЄДЕРПОУ 30115243, місцезнаходження: 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65. Вінницька регіональна дирекція ПАТ «Страхова група «ТАС», місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Стрілецька, буд. 1А.

Суддя: