КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/1295/21
УХВАЛА

02.11.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Ратовської А.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Шаврова Ігоря Ігоровича про забезпечення позову по справі за позовом

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина - ОСОБА_2 та інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_3

до ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Одеської міської ради

про визнання права користування майном,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2021 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина - ОСОБА_2 та інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Одеської міської ради, в якій, з посиланням на ст.ст. 383, 405 ЦК України, просить суд визнати право її та її дітей на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , з правом реєстрації місця проживання в ньому.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 30.09.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина - ОСОБА_2 та інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Одеської міської ради про визнання права користування майном. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

26.10.2021 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Шаврова Ігоря Ігоровича до канцелярії суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони виселення дітей ОСОБА_1 з будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування наданої заяви представник позивача посилається на те, що відповідач - ОСОБА_4 є матір`ю позивача - ОСОБА_1 , у зв`язку із життєвими обставинами було продано квартиру, яка належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 (батьку позивача), відповідачу та позивачу за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача вказує, що позивач та відповідач переїхали до м. Одеси та придбали будинок за адресою: АДРЕСА_1 , для проживання сім`ї.

Однак, як стверджує представник позивача, у зв`язку із судовими процесами пов`язаними із розлученням та пропуском строку перебування на території України позивач не змогла оформити на себе право власності на вказаний будинок, тому він був оформлений на відповідача. Вказаний будинок був придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2013 року на спільні кошти позивача та відповідача.

Представник позивача зазначає, що позивач та відповідач проживають однією сім`єю, позивач повністю сплачує комунальні платежі за будинок, в даному будинку проживають діти позивача, місце проживання яких визначене у вказаному будинку.

Проте, як вказує представник позивача, позивачу стало відомо, що відповідач намагається продати спірний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виставила його на продаж та неодноразово погрожувала неповнолітнім дітям позивача про їх виселення.

На думку представника позивачки, в разі не забезпечення позову у вищевказаний спосіб, з боку ОСОБА_4 можливо вчинення дій, які в подальшому можуть становити загрозу невиконання чи утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки існує загроза відчуження спірного майна ОСОБА_4 на користь інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач - ОСОБА_4 є матір`ю позивача - ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаному будинку проживають: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , та діти ОСОБА_1 - малолітній син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, рішенням Гагарінського районного суду м. Москви від 29 липня 2015 року було визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

На даний час ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина - ОСОБА_2 та інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_4 , в якій просить суд визнати її право та право її дітей на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , з правом реєстрації місця проживання в ньому, оскільки відповідач - ОСОБА_4 намагається продати будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виставила його на продаж та погрожує неповнолітнім дітям їх виселити.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 та п.2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням вказаного вище роз`яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що заборона виселення дітей ОСОБА_1 - малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересів відповідача - ОСОБА_4 .

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того, суд враховує і те, що відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Відповідно до ст.3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків,опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Враховуючи положення Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Сімейного Кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства», можна зробити висновок, що чинне законодавство України вимагає здійснення контролю за збереженням житлових та майнових прав дітей, забороняє зменшення житлової площі або погіршення умов проживання дітей. Кожній дитині гарантується захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів.

Відповідно до преамбули Закону України «Про охорону дитинства» охорона дитинства в Україні визначається як загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні, встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що предметом розгляду зазначеної справи є визнання права ОСОБА_1 та право її дітей - малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , з правом реєстрації місця проживання в ньому, суд вважає вимоги представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу - ОСОБА_4 виселяти малолітнього - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з будинку за адресою: АДРЕСА_1 , співмірними із заявленими позовними вимогами, вбачає імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку не задоволення судом в цій частині заяви представника позивача.

При цьому, суд враховує, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та інтересів дітей, звуження обсягу існуючих майнових прав дітей, порушення охоронюваних законом інтересів дітей, зменшення або обмеження прав та інтересів дітей щодо жилого приміщення, порушення гарантії збереження права дітей на житло.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити представнику позивача у задоволенні його заяви в частині заборони виселення, встановивши таку заборону лише для відповідача, оскільки заборона виселення передбачає таку заборону для будь-яких осіб, що, на думку суду, не є співмірним із заявленими позовними вимогами та істотним чином може порушувати права гарантовані Конституцією України та Законами України осіб, які не залучені до участі у справі.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_4 виселяти малолітнього - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті вимог заяви - відмовити.

Копію ухвали невідкладно надіслати сторонам для відома та виконання.

Ухвала про забезпечення позову набирає чинності в момент її підписання суддею, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання три роки.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцятиднів з дня її складення, однак оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Стягувач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_4 , : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Петренко В. С.