ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5090/21
Провадження № 2/210/1767/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"01" листопада 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоров`я при виконання трудових обов`язків,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді перебуває вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 14.04.2003 року по 24.11.2020 рік позивач працював на посаді машиніста бульдозера ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ».

Працюючи в шкідливих умовах машиніста бульдозера, позивач отримав професійне захворювання - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом ускладнення гіпертонічної хвороби 2 стадії, ступінь 2, гіпертензивне серце, ІХС: дифузійний кардіосклероз. СН 1 ст., ризик 3, у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, C6, C7), вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больвим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу ліктових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), остеоартрозу дрібних суглобів кистей. Нейросенсорна приглухуватість справа 1 ступеня (з легким зниженням слуху), зліва другого ступеня (з помірним зниженням слуху).

З висновком МСЕК від 12.08.2021 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності первинно з переглядом 01.08.2022 року. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування.

Таким чином, в наслідок отримання професійних захворювань позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне житті. Змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Порушено звичний спосіб життя, наслідки професійного захворювання вимагають додаткових зусиль для організації його життя, порушено нормальні життєві зв`язки внаслідок неможливості вести активне життя, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я - 180 000 грн.

Сторони в судове засідання не викликались.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

22 жовтня 2021 року на адресу суду від представника Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Тер-Товмасян Ю.Г. надійшов відзив, у якому остання заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки вина підприємства відсутня, розмір моральної шкоди не обґрунтований, позивач був обізнаний щодо умов праці, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що з 14.04.2003 року по 24.11.2020 рік позивач працював на підприємстві відповідача, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_1 . (а.с. 19-25).

З Акту №16 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12.07.2021 року встановлено, що позивач отримав професійне захворювання - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом ускладнення гіпертонічної хвороби 2 стадії, ступінь 2, гіпертензивне серце, ІХС: дифузійний кардіосклероз. СН 1 ст., ризик 3, у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, C6, C7), вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больвим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу ліктових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), остеоартрозу дрібних суглобів кистей. Нейросенсорна приглухуватість справа 1 ступеня (з легким зниженням слуху), зліва другого ступеня (з помірним зниженням слуху).

Причинами виникнення професійного захворювання визначено: загальна вібрація, шум. Загальна вібрація: еквівалентний рівень складав - від 66 дБ при нормативному значенні 59 дБ, що на 7 дБ перевищує допустимий рівень, згідно ДСН. 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». Шум: «фактичний рівень шуму склав від 82 до 84 дБА при нормі 80 дБА. Еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий рівень на 2-4 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку». (а.с. 4-8)

Відповідно до Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння), складаної начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Бондаренко О.В. від 27.01.2021 року вих. № 82/4.6-9, на робочому місці машиніста бульдозера автотранспортного управління умови праці ОСОБА_1 згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженого Наказом МОЗ України від 08.04.2014 №248, загальна оцінка умов праці відносить до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»; по вмісту аерозолів переважно фібро генної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»; по рівню шуму - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі»; по рівню вібрації - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; по показникам мікроклімату - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі»; по важкості праці - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; по напруженості праці - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі». (а.с.28-30)

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання, складеним ДУ «Українським Науково-дослідним інститутом промислової медицини» від 10.06.2021 року №1101, ОСОБА_1 установлені такі професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом ускладнення гіпертонічної хвороби 2 стадії, ступінь 2, гіпертензивне серце, ІХС: дифузійний кардіосклероз. СН 1 ст., ризик 3, у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, C6, C7), вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больвим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу ліктових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), остеоартрозу дрібних суглобів кистей. Нейросенсорна приглухуватість справа 1 ступеня (з легким зниженням слуху), зліва другого ступеня (з помірним зниженням слуху). ( а.с. 11-12)

Відповідно до Довідки про результати ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №059928 позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності (50% вібраційна хвороба, 10 % туговухість) та третя група інвалідності безстроково та визначено потребу в додаткових видах допомоги - забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. (а.с.9)

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці",роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Так, Актом розслідування хронічного професійного захворювання Форми П-4 від встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються чисельними медичними виписками із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , що містяться в матеріалах справи (а.с. 13-18).

Виходячи з норм ч.1ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно доч.1ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабістю, втомою, болями.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм, проте вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричинених збитків.

Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 160 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Суд звертає увагу на ту обставину, що судові засідання у справі не відбувалися з огляду на встановлених порядок розгляду справи згідно ухвали суду, а саме - здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Окрім того, заяви від сторін про зміну порядку та призначення судових засідань не надходили.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18.

У рішення Верховного суду від 17.09.2019 року у справі №810/2806/18 «Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16»

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, а саме у рішенні Верховного суду від 04.02.2020 року у справі №1.380.2019.001036 зазначено наступну позицію Верховного суду «Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Верховного суду від 26.06.2019 року у справі №200/14113/18-а «При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.»

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

21 липня 2021 року між Адвокатом Карнаух Тетяною Вікторівною та ОСОБА_1 , укладений договір про надання правової допомоги №24/21. Відповідно до п. 4.1 вказаного Договору, Клієнт оплачує послуги Адвоката відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України з урахуванням співмірності із складністю справи та виконаних Адвокатом робіт, часом витраченим Адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих Адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову. Зміст правової допомоги: 1) надання усної консультації за 1 годину роботи вартість 450 грн., 2) правовий аналіз наданих замовником документів для складання позовної заяви за 2 години 00 хвилин роботи вартість 900 грн. 3) формування переліку необхідних документів для забезпечення доказів по справі за 30 хвилин роботи вартість 250 грн. 4) копіювання документів для складання позовної заяви за 30 хвилин роботи вартість 150 грн. 5) вивчення судової практики суду касаційної інстанції за 1 годину 30 хвилин роботи вартість 550 грн. 6) складання позовної заяви за 2 години роботи вартість 1000 грн. 7) представлення інтересів в суді, орієнтовний час 2 години вартість 1700 грн. Разом: орієнтовний час 9 годин 30 хвилин вартість 5000 грн. 21.07.2021 року Клієнтом сплачено, а Адвокатом отримано авансом 5000 грн. (а.с. 31)

Відповідно до прибуткового касового ордеру №24 від 21 липня 2021 року адвокатом Карнаух Т.В. прийнято оплату від ОСОБА_1 згідно договору про надання правової допомоги №24/21 від 21.07.2021 року, в розмірі 5000 грн. (а.с. 33)

Відповідно до Акту виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги №24/21 від 21 липня 2021 року, який підписаний між Позивачем ОСОБА_1 та Адвокатом Карнаух Т.В., на виконання умов договору адвокат надав правову допомогу, а клієнт прийняв правову допомогу на суму 5000,00 грн. (а.с. 35)

Однак, суд зазначає, що витрати на правову дорогу понесені позивачем підлягають частковому задоволення, зокрема, з матеріалів справи встановлено, що у справі не відбувались судові засідання, оскільки ухвалою суду від 16 вересня 2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а тому зазначені в Договорі про надання правової допомоги №24/21 від 21 липня 2021 року та в Акті виконаних робіт витрати у вигляді представлення інтересів в суді, вартість 1700 грн., задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, судові витрати понесені Позивачем ОСОБА_1 в даній цивільній справі, складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 3300 грн., вказані витрати підтвердженні матеріалами справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За вказаних обставин суд доходить до висновку, що вказана вимога підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141,259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (, 50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 1) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 160 000, 00 грн. (сто шістдесят десять тисяч гривень 00 коп.) без урахування утримання податків, зборів та інших платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (, 50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 1) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 , сплачені витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 3300,00 грн. (три тисячі триста гривень 00 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (, 50095, Дніпропетровська область, м, Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 1) на користь держави судовий збір у розмірі 1600, 00 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко