ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/437/21Головуючий у 1-й інстанції Гудима І.В.
Провадження № 22-ц/817/1167/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 598/437/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року (ухваленого суддею Гудимою І.В., повний текст якого складено 23 вересня 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 01 жовтня 2018 року ОСОБА_3 , перебуваючи на території подвір`я належного їй будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту з приводу встановлення межі, умисно взяла із землі частину кореня дерева та кинула його в її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна та синця лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2020 року у справі №598/2401/18 ОСОБА_3 , яка обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України - закрито. При цьому, своїми вищевказаними неправомірними діями відповідачем завдано моральної шкоди малолітньому ОСОБА_1 , що полягала у фізичному болі, який він зазнав внаслідок ушкодження здоров`я, перенесеному емоційному стресі, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження гідності, страхом за своє здоров`я, в його душевних стражданнях, які позначили негативні зміни в його житті та здоров`ї.

У зв`язку з наведеним просив суд стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну (немайнову) шкоду в розмірі 50000 грн.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2500 грн. відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 подано на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано в повному обсязі характер страждань та емоційні периживання, що зазнав малолітній ОСОБА_1 в результаті протиправних дій відповідача.

У зв`язку з викладеним просить рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року змінити та стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

27 жовтня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у даній справі є стягнення моральної шкоди, при цьому ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

01 жовтня 2018 року приблизно о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи на території подвір`я належного їй будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту з приводу встановлення межі між територіями її господарства та господарства сім`ї ОСОБА_1 , розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер та значення своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно взяла із землі частину кореня дерева та кинула його в ліву ногу малолітнього ОСОБА_1 , внаслідок чого останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна та синця лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дані обставини знайшли своє підтвердження показами допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які будучи очевидцями події, підтвердили факт заподіяння відповідачем ОСОБА_3 тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_1 , копією висновку експерта №1315 від 07 листопада 2018 року судово-медичної експертизи (а.с.31-32), копіями історії розвитку дитини ОСОБА_1 та консультативного висновку спеціаліста від 23 квітня 2021 року за №84 Вишнівецької РКЛ (а.с.33-40), копією ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2020 року, яка набрала законної сили і згідно якої ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.5-6), копією протоколу огляду предметів від 21 листопада 2018 року, що було складено в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України, а саме було оглянуто відеозапис конфлікту між ОСОБА_3 та сім`єю ОСОБА_1 , який здійснював потерпілий ОСОБА_1 (а.с.29-30).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснено у п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції урахував глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок з ушкодженням здоров`я, ступінь вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності та справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у сумі 2 500 грн. Тому, колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2500 грн. в апеляційній скарзі не наведено.

Апелянтом не надано доказів на підтвердження того, що саме спричинення ОСОБА_3 легкого тілесного ушкодження малолітньому ОСОБА_1 та пережитий останнім в зв`язку з цим психологічний стрес в подальшому призвело до його захворювання.

Зважаючи на викладене, апелянтом не було належним чином доведено своїх апеляційних вимог, відтак підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 03 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді