ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 668/2264/15-ц
Номер провадження 22ц 819/1404/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя-доповідач)

суддів: Базіль Л.В.,

Бездрабко В.О.,

секретар Юськів І.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Юріної Аліни Романівни поданої від імені та в інтересах ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30 квітня 2015 року у складі головуючого судді Корецького Д.Б.,

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 серпня 2010 року ОСОБА_1 став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна».

22 лютого 2013 року ОСОБА_1 переоформлено кредитну карту на престижну кредитну карту «Gold» та відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту «Gold» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 31 грудня 2014 року виникла заборгованість за договором, яка становить 11595,23 грн., та складається з заборгованості за кредитом 4814,79 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 4545,32 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 1206,78 грн.,а також штрафу відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 528,34 грн.

Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» загальну суму заборгованості в сумі 11595,23 грн., та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22 лютого 2013 року в розмірі 11595,23 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 травня 2021 року поновлено процесуальний строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення суду. Заяву адвоката Юріної А.Р. поданої від імені та в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30 квітня 2015 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням адвокат Юріна А.Р., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «ПриватБанк» у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Банком на підтвердження своїх вимог була надана суду анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку, датована 14 серпня 2010 року, в якій вказана лише особиста інформація відповідача. З якої вбачається, що позичальник виявив бажання оформити кредит, та висловлює свою позицію відносно умов надання банківських послуг в А-банку, які в подальшому розглядаються банком для визначення істотних умов договору. Крім того в позовній заяві Банк зазначає про отримання позичальником кредиту у розмірі 10 000.00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку Gold яку було переоформлено Відповідачу 22 лютого 2013 року, але жодного доказу переоформлення Банком не надано. Також, з наданих банком документів вбачаються певні розбіжності у зв`язку з чим не можливо встановити, в якому розмірі та яким банком були надані кредитні кошти відповідачу. Будь-яких інших умов, в тому числі істотних, які є притаманні договору, в даній анкеті-заяві не вказані. Також відсутності й підстав для стягнення з відповідача нарахованих процентів та штрафних санкцій, оскільки відповідач такі умови з Банком не погоджував та не підписував.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» не скористався.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, зазначивши, що рішення суду, на його думку, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Юріна А.Р., в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала за обставинами викладеними у скарзі, зазначивши, що у Банка відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідач такі умови з Банком не погоджував та не підписував. Крім того, з наданих банком документів вбачаються певні розбіжності у зв`язку з чим не можливо встановити, в якому розмірі та яким банком були надані кредитні кошти відповідачу.

Представник АТ КБ «Приватбанк» Логвіновська А.А., заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду, є законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, зазначивши, що рішення суду, на її думку, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Частинами 1-3 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рушення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Як вбачається зі змісту позовної заяви Банк звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» 17 серпня 2010 року був укладений кредитний договір, шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а 22 лютого 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну карту «Gold» та відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту «Gold» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Проте у мови вказаного кредитного договору відповідачем належним чином не виконуються, у зв`язку із чим утворилася заборгованість.

На підтвердження своїх вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до позовної заяви додав Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банкі, підписану 17 серпня 2010 року ОСОБА_1 ; витяг з Умов та правил надання Банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанку»; витяг з Тарифів по престижним картам Visa, роздрукований з веб-сайту http://privatbank.ua; розрахунок заборгованості за договором б/н від 22 лютого 2013 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що позовні вимоги є такими що ґрунтуються на законі та відповідають умовам кредитного договору, укладеному між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 22 лютого 2013року.

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, і що відповідач поставив підпис в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно статті 77 ЦПК України н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За правилами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2010 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банке, в якій виразив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту Кредитка «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 1 000.00грн. (а.с.7).

Своїм підписом в Анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердив те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, та зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на офіціальному сайті А-Банка, та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті А- Банка www.a-bank.com.ua.

Будь-яких доказів щодо укладення договору про надання банківських послуг між позивачем у справі, ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , або доказів про заміну кредитора у зобов`язанні з ПАТ «Акцент-Банк» (А-Банк) на ПАТ КБ «Приватбанк» матеріали справи не містять.

Наявність на копії Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банкі, доданої Банком до позовної заяви, відбитку печатки ПАТ КБ «Приватбанк» не є належним, достовірним та достатнім доказом укладення кредитного договору між сторонами у справі.

Також матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що 22 лютого 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг б/н, на підставі якого виникла заборгованість, яку Банк просить стягнути, так і доказів переоформлення ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я відповідача раніше отриманої на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банкі від 17 серпня 2010 року кредитної карти «Універсальна» на престижну кредитну карту «Gold».

Крім того, додані банком до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також витяг з Тарифів по престижним карткам Visa, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, не містять підпису відповідача, а, отже, їх не можна розцінювати як складову кредитного договору, укладеного між сторонами (а. с. 8-9,10-33).

Отже матеріали справи не містять належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів того, що сторони уклали між собою договір про надання банківських послуг б/н від 22 лютого 2013 року, за невиконання умов якого Банк просить стягнути з відповідача заборгованість.

А тому у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, а відтак і стягувати заборгованість за цим договором.

Подані представником позивача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції додаткові докази, а саме: довідка про умови кредитування від 20 серпня 2010 року, виписка по рахунку за договором Б/Н за період 01.01.1999 19.10.2021, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до вимог частини третьої статті 367 ЦПК України, не прийняті апеляційним судом оскільки жодних доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача суду не надано. Крім того, жоден з документів зазначених вище не місить відомостей щодо укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг.

Враховуючи, що позивачем доведено у встановленому законом порядку факту укладення, як 17 серпня 2010 року, так і 22 лютого 2013 року договору про надання банківських послуг між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , підстави для стягнення з останнього заборгованості за цим договором відсутні

Оскільки при вирішенні даного спору судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Юріної Аліни Романівни поданої від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30 квітня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

В.О. Бездрабко