Справа № 138/1390/18
Провадження № 22-ц/801/2191/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 рокуСправа № 138/1390/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Панасюка О.С., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 серпня 2021 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену суддею Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Цибульським О.Є.,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «МПТ-71» про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ПАТ «МПТ-71» до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів про надання цільової поворотної фінансової допомоги.

В ході розгляду справи позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення №345-офіс, загальною площею 104,4 кв.м., розташоване в АДРЕСА_1 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.

Мотивує заяву тим, що ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 16.05.2018 накладено арешт на вказане нежитлове приміщення, однак ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17.07.2018, ухвалу суду першої інстанції від 16.05.2018 змінено та накладено арешт на усі кошти та рахунки, що належать відповідачу. Постановою Верховного Суду від 12.02.2020 ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 17.07.2018 скасовано.

ОСОБА_1 зазначає, що скориставшись тим, що розгляд касаційної скарги затягнувся майже на два роки, відповідач 15.10.2019 відчужив нерухоме майно, яке було арештоване з метою забезпечення позову. Згідно інформації з ДРРП, об`єкт нерухомості, який перебував у власності ПАТ «МПТ-71» згідно договору-купівлі продажу нежитлового приміщення, а саме: нежитлове приміщення №345-офіс, загальною площею 104,4 кв.м., розташоване в АДРЕСА_1 , було відчужене громадянину ОСОБА_2 .

Заявник вказує, що станом на день подання заяви ПАТ «МПТ-71» власником нежитлового приміщення уже не являється, тому він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.

Вказані обставини стали підставою для звернення з даною заявою до суду.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 серпня 2021 року в задоволені заяви відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що вона постановлена судом з порушення норм процесуального права, при цьому не повно з`ясовані обставини справи, ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, тому просить її скасувати, а заяву задовольнити.

В якості доводів скаржник посилається на ту обставину, що суд першої інстанції при вирішенні його заяви не врахував попередньої позиції Верховного Суду, не прийняв до уваги його законні вимоги, що в подальшому призведе до неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позову.

В свою чергу відповідач ПАТ «МПТ-71» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін. Вказує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права. Вважає неодноразове подання позивачем заяв про забезпечення позову зловживанням процесуальними правами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду відповідає.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що оскільки на даний час нерухоме майно, на яке просить накласти арешт ОСОБА_1 , не належить відповідачу ПАТ «МПТ-71», а перебуває у власності громадянина ОСОБА_2 , який не є учасником цивільної справи, відсутні правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч.1,2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення має визначатися фактичними обставинами справи, які свідчитимуть про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Така правова позиція щодо вирішення питання про співмірність забезпечення позову викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу (постанова Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

Тобто суд повинен вжити заходи для з`ясування реального власника спірного майна.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, нежитлове приміщення №345-офіс, загальною площею 104,4 кв.м., розташоване в АДРЕСА_1 , не належить відповідачу, а відчужене громадянину ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову особисто наголошує на тому, що відповідач не є власником нежитлового приміщення.

Відтак, позов не може забезпечуватись накладенням арешту на майно, яке не належить відповідачеві, відповідно до умов чинного законодавства України.

Апеляційний суд наголошує на тому, що недопустимо на момент вирішення заяви про забезпечення позову вирішувати права та охоронювані законом інтереси особи, яка не є учасником цього судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04.08.2021 у справі № 554/2088/20.

Такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.С. Панасюк

Т.Б. Сало