ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Черкаси

Справа № 694/575/21
Провадження № 22-ц/821/1713/21

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Єльцова В. О.

суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.

секретаря: Винник І. М.

учасники справи:

позивач: ТОВ «Троянівське»

відповідач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: ОСОБА_2

представник відповідача: Потапенко С. В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 липня 2021 року у справі за позовом Товариств з обмеженою відповідальністю «Троянівське» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Троянівське», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , грошові кошти в сумі 322 695,16 грн. Стягнути з відповідача вартість понесених позивачем судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рахунка-фактури №1 від 19.03.2018 р., згідно платіжного доручення №137 від 24.05.2018 р., TOB «Троянівське» здійснило на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 оплату за колеса з дисками 270/95 R 48, на загальну суму 304 000,00 грн.

Між сторонами не було складено та підписано договір у формі єдиного документу, проте фактичні дії сторін та оформлення ними документів за даним правочином, зокрема, надання відповідачем рахунка-фактури на оплату, проведення позивачем оплати, підтверджує наявність договору поставки, укладеного у спрощений спосіб. Оскільки з укладеного у спрощений спосіб договору поставки між ТОВ «Троянівське» та ФОП ОСОБА_3 не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, то в такому разі обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

На день подання позову за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність. Проте ця обставина не звільняє ОСОБА_1 від виконання взятих на себе зобов`язань за договорами, укладеними ним раніше як підприємцем.

Сума заборгованості, з урахуванням індексу інфляції згідно зі ст. 625 ЦК України, становить 322 695,16 грн.

З метою досудового врегулювання спору ТОВ «Троянівське» було направлено дві вимоги до відповідача про поставку товару, а саме: від 02.09.2020 року, на яку ОСОБА_4 відповів відмовою, і від 27.10.2020 року, яка залишилася без відповіді.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 липня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Троянівське» (код в , адреса: Житомирська обл., Житомирський район, с. Троянів, вул. Войтицького, 9, кв. 1) грошові кошти в сумі 322 695 (триста двадцять дві тисячі шістсот дев`яносто п`ять) грн. 16 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Троянівське» (код в , адреса: Житомирська обл., Житомирський район, с. Троянів, вул. Войтицького, 9, кв. 1) вартість понесених позивачем судових витрат, а саме витрати за сплату судового збору в сумі 4840,44 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач виконав свій обов`язок за договором поставки та оплатив товар, а відповідач не передав товар у розпорядження покупця навіть у семиденний строк після пред`явлення вимоги, суд приходить до висновку, що позивач має право відмовитися від договору купівлі-продажу (поставки) та вимагати повернення сплачених ним коштів, а також має право на стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення коштів у разі не передання товару.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просив рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ТОВ «Троянівське» відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції винесено рішення, де сторона позивача жодним чином не довела суду про укладення між нею та відповідачем договору поставки. Більше того, враховуючи обставини справи, суд першої інстанції мав відмовити позивачу у даних вимогах, враховуючи недоведеність його вимоги, оскільки із правовідносин та доказів, поданих позивачами, неможливо встановити, які саме правовідносини виникли між сторонами.

Вказує, що судом також було проігноровано те, що сторони справи при укладенні договору купівлі-продажу погодили те, що товар буде забрано позивачем само вивозом в зручний для позивача час. Тобто сторони погодили обов`язок відповідача передати товар у його місцезнаходження.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надіслало ТОВ «Троянівське» вказано, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, суд повністю дослідив матеріали справи, з`ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що 19.03.2018 року ФОП ОСОБА_1 в якості постачальника оформив рахунок-фактуру № 1 для покупця ТОВ «Троянівське» на суму 304000,00 грн. для придбання коліс з дисками 270/95 R 48 (а.с. 9).

Згідно платіжного доручення № 137 від 24.05.2018 року ТОВ «Троянівське» перерахувало ФОП ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 304000,00 грн. за колеса з дисками на підставі рахунку-фактури №1 від 19.03.2018 року (а.с. 10).

02.09.2020 року ТОВ «Троянівське» надіслало ОСОБА_1 вимогу про поставку товару, в якій вимагало у семиденний строк від дня отримання даної вимоги поставити (передати у власність) колеса з дисками, оплачені згідно рахунка-фактури № 1 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 11).

15.09.2020 року ОСОБА_1 направив директору ТОВ «Троянівське» відповідь на вимогу, в якій зазначив, що в будь який зручний час позивач може прислати уповноваженого представника для отримання коліс з дисками. Також вказав на необхідність перед отриманням товару оплатити послугу по його збереженню в розмірі 30000,00 грн. (а.с. 29).

27.10.2020 року ТОВ «Троянівське» повторно направило ОСОБА_1 вимогу про поставку товару протягом семи днів з дня отримання вимоги шляхом передачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

При цьому позивач зазначив, що право власності на товар не переходить до покупця до його передання, а тому обов`язок по зберіганню товару покладається на продавця (а.с. 12).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення не відповідає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач виконав свій обов`язок за договором поставки та оплатив товар, а відповідач не передав товар у розпорядження покупця навіть у семиденний строк після пред`явлення вимоги, вважає, що позивач має право відмовитися від договору купівлі-продажу (поставки) та вимагати повернення сплаченим ним коштів, а також май право на стягнення інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання з поверненням коштів у разі не передання товару.

При цьому, суд розглянув справу в порядку цивільного судочинства.

Натомість апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Положеннями частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). За змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

До юрисдикції господарських судів належать спори щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 14 квітня 2020 року у справі № 295/5047/18 (провадження № 14-570цс19).

У справі, яка переглядається, між ТОВ «Троянівське» та ФОП ОСОБА_1 фактично укладено усно договір поставки, що не оспорюється сторонами у справі.

19.03.2018 року ФОП ОСОБА_1 в якості постачальника оформив рахунок-фактуру № 1 для покупця ТОВ «Троянівське» на суму 304000,00 грн. для придбання коліс з дисками 270/95 R 48 (а.с. 9).

Згідно платіжного доручення № 137 від 24.05.2018 року ТОВ «Троянівське» перерахувало ФОП ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 304000,00 грн. за колеса з дисками на підставі рахунку-фактури №1 від 19.03.2018 року (а.с. 10)

Зміст і підстави позову ТОВ «Троянівське» свідчать про те, що між ними та відповідачем існує спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу, сторонами якого є юридичні особи, та укладено його в ході проведення юридичною особою господарської діяльності.

Таким чином спір виник з договірних правовідносин та з правовідносин, що виникають з договору купівлі-продажу, за участю юридичних осіб.

Крім того, слід зазначити, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України не зумовлюють належність до господарської юрисдикції справ виключно необхідністю здійснення господарської діяльності всіма учасниками справи, оскільки передбачають, що у спорах, які виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства згідно з наведеними приписами ГПК України, оскільки у даному випадку існує спір між позивачем і відповідачем щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу (поставки), сторонами якого є юридичні особи.

Виходячи з положень вищезазначених норм права, суд першої інстанції, розглянувши справу у порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 та частини 2 ст. 377 ЦПК України, Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Однією з підстав для закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив правила юрисдикції, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 липня 2021 року скасувати, провадження у справі - закрити.

Керуючись ст. ст. 255, 374, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 липня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Троянівське» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, скасувати.

Провадження у справі за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Троянівське» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, закрити.

Повідомити ТОВ «Троянівське», що розгляд справи за їх позовом віднесено до юрисдикції господарських судів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Головуючий

Судді: