КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________
Справа № 382/480/21
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року (суддя Кисіль О.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

встановив:

28 квітня 2021р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частини від його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 квітня 2021 року і до досягнення донькою повноліття.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 5 березня 2011 року, який був розірваний рішенням Яготинського районного суду Київської області від 26 грудня 2015 року, мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з часу припинення шлюбних відносин проживає з нею в будинку АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні.

Позивач стверджувала, що матеріальну допомогу відповідач на утримання доньки не надає, рухомого та нерухомого майна в неї немає, а донька перебуває на обліку в поліклініці Яготинської центральної районної лікарні з діагнозом атопічний дерматит та алергік.

Позивач зазначала, що відповідач працює начальником відділення - водій автомобільного відділення автотранспортної групи ЧТС ГУ ДСНС України у Київській області, проживає в квартирі АДРЕСА_2 , як вбачається з його декларації про доходи за 2020 рік, має на праві власності автомобіль марки АUDI, модель А6, 2003 року випуску та отримує заробітну плату, а тому спроможний сплачувати аліменти на її користь на доньку у розмірі 1/2 частини від його доходу, оскільки вказаний розмір не перевищує можливостей відповідача надавати допомогу доньці, та відповідає вимогам ст.ст. 182, 183 СК України та положенням Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам, неправильне застосування судом норм матеріального права, так як суд помилково взяв за основу пояснення відповідача в тій частині, що він допомагає дитині добровільно та купив дитині комп`ютер, оскільки вказані обставини не є підставою для відмови у позові про стягнення аліментів тому з батьків, з ким дитина знаходилась на час вирішення спору у суді.

Позивач вважає, що суд безпідставно не звернув увагу на визнання відповідачем того факту, що він не сплачує аліменти та погоджувався сплачувати аліменти у розмірі ј частини від усіх його доходів, що нею надана довідка про проживання дитини разом з нею та довідка про перебування доньки на обліку в поліклініці Яготинської центральної районної лікарні з діагнозом: атопічний дерматит та бронхіальна астма.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач посилається на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, та зазначає, що донька ОСОБА_3 фактично проживає й перебуває на утриманні бабусі з дідусем у АДРЕСА_1 , кошти на дитину в розмірі однієї тисячі гривень він передавав щомісячно дідусеві - батькові позивача.

Також відповідач зазначає, що він купував доньці одяг, велосипед, комп`ютер та комп`ютерні меблі. Разом з тим, ОСОБА_1 у цей час проживала й працювала у м. Києві в орендованій квартирі з іншим чоловіком.

Відповідач стверджує, що інтереси й права доньки жодним чином не порушуються, він постійно спілкується з дитиною, хоча позивач останнім часом намагається чинити цьому перешкоди.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Воробей І.В., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача - адвоката Бобошка В.М., який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 5 березня 2011 року, є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (с.с.4, 4 зворот).

Згідно копії заочного рішення Яготинського районного суду Київської області від 26 грудня 2015 року шлюб сторін розірвано (с.с.7).

Згідно довідки секретаря Фарбованської сільської ради від 8 вересня 2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 , де також зареєстрована позивач (с.с.5, 9).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що спільна дитина сторін перебуває на утриманні позивачки та проживає з нею, що є однією із основних умов, визначених СК України, для стягнення аліментів з того із батьків, хто проживає окремо від дитини, на користь того із батьків, з ким проживає та знаходиться на утриманні дитина.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ

(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Отже, на позивача та відповідача, як батьків, покладений однаковий обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї доньки.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Під час розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено, що дитина отримує будь-який дохід, а також, що проживає разом з відповідачем, останній не заперечував, що після припинення шлюбних правовідносин з позивачем, дитина залишилася з матір`ю.

Отже, суд не мав правових підстав для звільнення відповідача від сплати аліментів.

Відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів, суд першої інстанції фактично звільнив відповідача від обов`язку надавати матеріальну допомогу своїй дитині, чим не захистив інтересів дитини та не забезпечив отримання дитиною належних коштів, необхідних для її життя.

При цьому, суд першої інстанції не врахував відсутність у матеріалах справи доказів, що дитина не проживає разом з позивачем та не перебуває на її утриманні.

Доводи відповідача, що він у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на дитину, передаючи кошти батьку позивача, купує одяг, необхідні речі, належними доказами не підтверджені.

Крім того, надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.

Такий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють,

несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Виходячи з того, що після розірвання шлюбу батьків, дитина залишилася проживати з матір`ю, проти чого не заперечував відповідач, саме позивач визначає спосіб виплати аліментів.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Отже, батьки зобов`язані виконувати свої батьківські обов`язки та піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, надавати дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, створювати умови для отримання нею освіти.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позивачем суду першої інстанції надані документи, які свідчать про стан здоров`я дитини, яка потребує лікування та медичного контролю.

Відповідачем суду першої інстанції надані документи, з яких вбачається, що його дохід за 2020 рік становив 123 289грн. При цьому відповідачем суду не надано доказів, що на його утриманні перебувають інші особи, або його стан здоров`я може бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, у виді ј частини від всіх видів його

доходу щомісячно.

Колегія суддів вважає, що позивачем суду не надано належного обґрунтування вимог про стягнення з відповідача аліментів у розмірі Ѕ частини від його доходу, а тому не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, не оцінені надані докази, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання даного позову та апеляційної скарги відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», разом з цим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а позовні вимоги задовольняються частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача у дохід держави: за подання позовної заяви у сумі 908грн та за подання апеляційної скарги у сумі 1 362грн на користь держави.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає у АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка проживає у АДРЕСА_1 , аліменти у розмірі ј частини від його доходу щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 28 квітня 2021 року і до повноліття доньки.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає у АДРЕСА_3 , у прибуток держави судовий збір у сумі 2 279грн (розрахунковий рахунок UA0026010, отримувач коштів ГУК у м.Києві/Соломян.р-н/22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , код банку отримувача 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101).

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк