Номер провадження 22-ц/804/2616/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Вороніної М.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Маріупольського нотаріального округу Демко Марина Леонідівна,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2021 року, у складі суду Ікорської Є.С., повний текст якого складено 16 серпня 2021 року, у цивільній справі про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

21 жовтня 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Маріупольського нотаріального округу Демко М.Л., ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_5 - рідна бабуся її та неповнолітнього ОСОБА_4 , яка неодноразово змінювала прізвище, внаслідок укладення шлюбів, з дошлюбного « ОСОБА_6 », на « ОСОБА_7 » потім « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_9 » померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час шлюбу у ОСОБА_5 та ОСОБА_10 народились два сина: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , більше дітей не було.

Рідний батько позивачки - ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а рідний батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Після смерті ОСОБА_5 залишилось нерухоме майно у вигляді квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 нікого в живих не залишилось, таким чином, ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_4 є онуками та спадкоємцями ОСОБА_5 за правом представлення, оскільки її сини, на час відкриття спадщини вже померли.

03 вересня 2020 року вона та ОСОБА_4 , особисто звернулися до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Демко М.Л. із заявами про прийняття спадщини за законом, де їм стало відомо, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , відкрита на підставі заповіту ОСОБА_5 , складеного 25 травня 2017 року, за заявою відповідачки ОСОБА_3 .

Вважає, що заповіт складений ОСОБА_5 , та посвідчений 25 травня 2017 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Демко М.Л., не є дійсним, оскільки волевиявлення заповідачки ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало її волі. ОСОБА_5 , підписуючи заповіт, не розуміла своїх дій.

Свою думку обгрунтувала тим, що за життя ОСОБА_5 неодноразово стверджувала, що її квартира АДРЕСА_2 , після її смерті залишиться онукам, тобто їй та ОСОБА_4 .

У 2015 році ОСОБА_5 звільнилася з роботи, весь час знаходилася вдома, практично перестала рухатись, різко набирала вагу, дуже тяжко перенесла смерть сестри ОСОБА_13 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_7 . Після смерті та похорон ОСОБА_13 , ОСОБА_5 захворіла, стала скаржитися на втрату пам`яті та свідомості, запаморочення, болі у серці та голові. Вона багато чого перестала розуміти, втрачала орієнтацію в часі і просторі, не розуміла що з нею відбувається, не могла зв`язано висловити свої думки, потребувала стороннього догляду.

ОСОБА_1 та її мати піклувалися за ОСОБА_5 , допомагали їй та підтримували матеріально. Вона приходила до бабусі, прибирала в її квартирі, постійно для неї купляла у магазині продукти, та у аптеці необхідні ліки, крім того вона купляла бабусі меблі та побутову техніку, придбані речі залишились в спірній квартирі.

Ознайомившись із копію заповіту, у неї виникли сумніви щодо справжності підпису та почерку, яким написаний текст в заповіті від імені ОСОБА_5 , адже вона знає почерк бабусі, і має намір заявити клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, тому, що остання діяла під впливом відповідачки ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не наведено достатніх підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки, складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, підписану представником ОСОБА_2 в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не врахував її доводи, що вона не має власного житла, а тому її бабуся не могла написати заповіт про передачу свого майна племінниці.

Відповідач та свідки з її боку зазначали, що померла ОСОБА_5 всім казала про наміри залишити своє майно племінниці, проте їй та свідкам з її боку про таке не було відомо, що взагалі ставить під сумнів існування такого волевиявлення.

В заповіті мається помилка, однак ОСОБА_5 була дуже грамотна та не могла допустити таку описку.

Свідок ОСОБА_14 в своїх свідченнях зазначив, що він допомагав ОСОБА_5 придбавав ліки, продукти, деякий час мешкав з нею, йому вона скаржилась, що їй важко, ніхто не допомагає. Вказані свідчення спростовують пояснення відповідачки, що вона допомагала ОСОБА_5 та піклувалась за неї.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_15 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа ОСОБА_4 та приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Демко М.Л. в суд апеляційної інстанції не зявилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Демко М.Л. надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_5 є бабусею ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану, свідоцтвами про народження. В той же час ОСОБА_5 є тіткою ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15 травня 2020 року, актовий запис № 1030.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08 жовтня 2020 року № 227353794 вбачається, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належила на праві приватної власності ОСОБА_5 .

За життя ОСОБА_5 склала заповіт на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений 25 травня 2017 року приватним нотаріусом Демко Д.Л., зареєстрований у реєстрі № 887.

На долучених ОСОБА_3 до матеріалів справи фотознімках зображена ОСОБА_5 разом із молодятами та правнучкою, фото зроблені відповідачкою 17 липня 2016 року, навесні 2017 року та 23 серпня 2019 року.(а.с. 116, 117, 119, 120)

Відповідно до декларації від 24 січня 2020 року № 0001-35Т80-2700 про вибір лікаря, довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом є ОСОБА_3 за контактним номером телефону НОМЕР_2 , який належить відповідці у справі.

Відповідно до акту, складеного 02 листопада 2020 року ОСББ «Світ змін», у період з січня 2020 року по червень 2020 року ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом із своєю тіткою ОСОБА_5 .

Витрати на поховання, понесені ОСОБА_3 підтверджуються квитанцією № 10 від 12 травня 2020 року у розмірі 10000 грн., виданою ФОП ОСОБА_16 .

Згідно з довідкою, виданою ККП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , по 1/5 частини належить: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_1 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.ст.1247,1248 ЦК України.

Заповіт, як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним, а саме, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним, оскільки позивачем не надано доказів абсолютної неспроможності спадкодавця в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій.

Вказаний висновок ґрунтується на матеріалах справи, а саме згідно відповіді КНП «Психіатрична лікарня м. Маріуполя», на запит суду від 24 грудня 2021 року, ОСОБА_5 , на підставі особистої заяви, була оглянута лікарем-психіатром ОСОБА_21 та після консультації психолога ОСОБА_22 отримала довідку від 25 травня 2017 року за № 672, що будь-яких відхилень від «психічної норми» для осіб даної категорії у неї не виявлено і що вона на обліку у лікаря-психолога не перебувала.

Після отримання вказаної довідки ОСОБА_5 звернулася до нотаріуса та посвідчила свій заповіт, яким усе належне їй майно заповіла ОСОБА_3 .

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги про відсутність волевиявлення ОСОБА_5 на складання заповіту від 25 травня 2017 року -неспроможні.

Доводи апеляційної скарги, що суд не звернув уваги на наявність в заповіті помилки, яку ОСОБА_5 не могла допустити бо була дуже грамотна - не переконливі.

По-перше в заповіті має місце не помилка, а описка, а по-друге позивач не надала суду належних та допустимих доказів, що заповіт складено не ОСОБА_5 .

Встановивши, що під час посвідчення оскаржуваного заповіту було дотримано вимоги ст.ст. 1248, 1253 ЦК України, суд дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, позивачем не надано.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Висновки суду апеляційної інстанції гуртуються на позиції Верховного Суду викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) та постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 703/4689/18..

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 05 листопада 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова