РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 568/367/21

Провадження № 22-ц/4815/1250/21

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал страхування на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал страхування про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Радивилівського районного суду Рівненської області з позовною заявою до ПАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення 8346 грн. страхового відшкодування за спричинену моральну шкоду та 4990 грн. страхового відшкодування за понесені витрати на поховання..

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 22 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал страхування про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задоволено. Стягнуто з ПАТ Страхова компанія Арсенал страхування на користь ОСОБА_1 13336 грн. страхового відшкодування.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Арсенал страхування вважає, що дане рішення суду не відповідає нормам чинного законодавства, є незаконним та необґрунтованим, ухвалене без повного і всебічного з`ясування обставин справи.

Вказує, що до правовідносин, які склались між сторонами, підлягає застосуванню спеціальний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким встановлений порядок виплати страхового відшкодування.

Вважає, що зміст ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» поширюється на пішоходів, які є також відповідальною особою за завдання шкоди, а тому розмір страхового відшкодування повинен розраховуватись з урахуванням наявності двох осіб відповідальних за шкоду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, як малозначна справа.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 21.07.19 р. на 408 км +100 м автодороги Київ-Чоп, відбулась ДТП, за участю автомобіля ВАЗ 11173, р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Постановою слідчого управління ГУ НП в Рівненській області від 14.07.21 р., за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000207 від 22.07.19 року, провадження було закрито у зв`язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідальність водія на час вчинення ДТП була застрахована у відповідача, що підтверджується полісом № АМ/6618739.

18 грудня 2019 року представник позивача повідомив страховика про настання страхового випадку, звернувшись із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язане із витратами на поховання в розмірі 9980 гривень.

Крім того, 25.11.19 р. представник позивача звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язане із витратою моральної шкоди.

У зв`язку з загибеллю ОСОБА_3 з урахуванням наданих позивачем та отриманих страховиком в процесі розслідування випадку документів, право на отримання страхового відшкодування відповідно до Закону має: дочка загиблого ОСОБА_1 , син та мати.

За результатами проведеного страховиком розслідування, на підставі наданих представником позивача та отриманих страховиком документів, з урахуванням положень ст. 27 Закону, відповідачем визначено загальний розмір заподіяної позивачу шкоди в розмірі 26672 грн., а саме: 16692 грн. моральної шкоди та 9980 грн. відшкодування витрат на поховання.

22.09.2020 р. відповідач здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування в сумі 13336 грн.: 4990 грн. витрат на поховання та 8346 грн. моральної шкоди.

З цих підстав між сторонами виникли спірні правовідносини.

Позовні вимоги ОСОБА_1 витікають з факту смерті ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Між сторонами спору в межах даної цивільної справи відсутні договірні відносини щодо страхування.

Потерпіла стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється відповідними правами за договором: на її користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Таку позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого (п.23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

За змістом п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Встановивши, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , який здійснював експлуатацію джерела підвищеної небезпеки, була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», а дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 21.07.19 року, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 , є страховим випадком, відповідач прийняв рішення про виплату 50% страхового відшкодування спираючись на норму п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що положення вказаної норми права до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_3 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, відповідно до п.36.1 ст.36 вказаного Закону страховик, керуючись нормами Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). При цьому Законом не передбачена можливість прийняття рішення страховиком про зменшення розміру страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, і врахування дій потерпілого, життю якого заподіяно шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18).

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідачем безпідставно не доплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 відсотків.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції в цілому були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.

Водночас, судом першої інстанції допущено помилку в розрахунку судового збору за подання позову, яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з урахуванням ціни позову у даній справі складає 908 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал страхування - задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 22 червня 2021 року змінити в частині стягнення судового збору виклавши резолютивну частину рішення в цій частині у наступній редакції.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал страхування 908 грн. за подання позовної заяви.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук