Справа № 202/7082/20
Провадження № 2/202/768/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

26 жовтня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання - Ситника С.О.,

представника позивача - Просяник Н.П. ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Крайняк І.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , третя особа Адміністрація Індустріального району Дніпровської міської ради про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 24.11.2020 р. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 . Згідно позову, зазначив, що йому з 1997 р. на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 . З 1998 по 2014 роки він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 . За згодою позивача у 2009 році ОСОБА_6 та її донька - ОСОБА_2 були зареєстровані у його квартирі. З 2014 році Позивач переїхав з належної йому квартири до с. Чаплинки, а ОСОБА_6 залишилась там проживати. При цьому у 2019 році без згоди Позивача ОСОБА_2 зареєструвала у квартирі ще й свого сина - ОСОБА_5 . Разом з тим , ані ОСОБА_2 ані її син ніколи не мешкали та не мешкають у спірній квартирі. З огляду на вказане, позивач на підставі ст. 405 ЦК України просив визнати Відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 21.12.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2021 р. по справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів залучено Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпрі ради.

23.02.2021 р. третю особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпрі ради змінено на правонаступника - орган опіки та піклування адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради.

13.04.2021 р. від представника Відповідача - ОСОБА_2 - адвоката Крайняка І.М. надійшов Відзив на позовну заяву. Згідно відзиву, Відповідач в повному обсязі заперечувала проти позовних вимог. Так, зазначено, що Відповідач разом з неповнолітньою дитиною зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2 з 2017 року, а отже відсутні правові підстави для визнання їх такими що втратили право користування житловим приміщенням. Крім того, представником Відповідача вказано, що позбавлення неповнолітньої особи права на користування житловим приміщенням без надання іншого буде суперечити правам дитини та є порушенням законодавства.

16.04.2021. р. представником Позивача - адвокатом Просяник Н.П. подано до суду Відповідь на відзив з обґрунтуванням можливості реєстрації неповнолітньої дитини, у разі визнання її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 , за місцем реєстрації батька - ОСОБА_7 .

28.04.2021 р. від 3-ї особи по справі надійшов лист, згідно якого зазначається про неможливість визнання неповнолітньої особи та зняття її з реєстрації без одночасної реєстрації в іншому житловому приміщенні. З урахуванням наведеного просили суду прийняти рішення в інтересах дитини та справу розглядати без представника 3- особи по справі - служби у справах дітей Адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради.

Представник позивача - адвокат Просяник Н.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що позивач під час стосунків з ОСОБА_6 у 2009 році зареєстрував її та її доньку - ОСОБА_2 у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Однак остання ніколи не мешкала разом з ними за цією адресою. З 2014 року позивач не мешкає у своїй квартирі. Разом з тим йому стало відомо, що у 2019 році ОСОБА_2 зареєструвала у його квартирі також свого сина - ОСОБА_5 . При цьому позивачу відомо, що останній живе разом з батьком за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник Відповідача - адвокат Крайняк І.М. в судовому засіданні зазначив, що з 1996 року ОСОБА_6 (мати Відповідача) мешкала разом з Позивачем як подружжя. При цьому в цей період вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира за домовленістю було оформлена саме на ОСОБА_4 . В 2009 році за згодою останнього у квартирі була зареєстрована Відповідач. У 2014 році Позивач з`їхав з квартири. В подальшому Відповідач почала мешкати там разом зі своєю матір`ю, а в 2019 році зареєструвала там і свого сина - ОСОБА_5 . На теперішній час Відповідач та її син постійно мешкають у спірній квартирі.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що с 2017 року мешкає у спірній квартирі, а з 2019 році мешкає там разом зі своїм сином. При цьому зареєстрована вона була у спірній квартирі була ще з 2009 року, але не мешкала там. Оскільки Позивач у 2014 році виїхав з квартири, начебто для проходження служби в АТО, та тривалий час не приїжджав, то Відповідач і вирішила мешкати за адресою своєї реєстрації разом із матір`ю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що до травня 2020 року вона мешкала у будинку АДРЕСА_4 . Зазначила, що останні 3 року у квартирі, що належить позивачу мешкала Відповідач. Вона особисто кожного дня бачила Відповідача та її сина.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою Позивача по поверху. Відповідач останні три року мешкає в квартирі Позивача разом зі своєю матір`ю та сином.

Допитана у якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_10 повідомила, що вона мешкає поруч з спірною квартирою. З 2019 року у квартирі Позивача мешкає Відповідач зі своїм сином. Позивача свідок не бачила з 2014 року.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою Позивача. Раніше останній жив у своїй квартирі разом з ОСОБА_6 , - матір`ю Відповідача, однак у 2014 році Позивач поїхав до зони АТО. А з 2019 року у спірній квартирі мешкає Відповідач.

Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу № 300-НД/300-Н від 17.09.1997, ОСОБА_4 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 . Вказане право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

Згідно Довідки № 10076 про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані окрім уповноваженого власника - ОСОБА_4 , також ОСОБА_6 з 30.07.2009, ОСОБА_2 з 30.07.2009 та неповнолітній ОСОБА_5 з 03.07.2019 р.

Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з тим в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , будучи сусідами по будинку пояснили, що ОСОБА_2 та її дитина - ОСОБА_5 останні три роки мешкають у спірній квартирі.

Суд критично сприймає надані до позовної заяви копії заяв ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 с твердженням про не проживання у спірній квартирі Відповідача та її дитини. Так, вказані особи не були безпосередньо допитані в суді, будучи попередженими про кримінальну відповідальність. Суд позбавлений можливості встановити, що вказані особи взагалі існують, є мешканцями будинку АДРЕСА_4 та їм відомі обставини, що є суттєвими для вказаної справи.

Позивачем надано до суду Акту обстежень умов проживання від 19.03.2021 року, складеного на підставі запиту представника позивача спеціалістами служби у справах дітей Управління із соціальних питань адміністрації Індустріального району ДМР. Так, згідно вказаного акту зазначено, що дитина за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, оскільки в квартирі відсутні речі особистої гігієни та предмети навчання.

Разом з тим, Відповідачами у якості дж доказу надано Акт обстежень умов проживання від 06.04.2021 року, складеного на підставі запиту представника Відповідача батьківським комітетом НВК № 138, згідно якого встановлено що в квартирі АДРЕСА_2 є все необхідне для тривалого вжитку дитини.

Аналізуючи вказані акти, що суперечать один одному, суд надає їм оцінку у взаємозв`язку з іншими доказами у сукупності.

Відповідно до пояснень позивача, останній не мешкає у спірній квартирі з 2014 року. В квартирі мешкає ОСОБА_6 - мати відповідача по справі. Як пояснила Відповідач в судовому засіданні після реєстрації у 2019 році своєї дитини у квартирі АДРЕСА_2 вони почали жити разом з бабусею саме там. Вказані пояснення підтверджуються як показами сусідів, допитаних в судовому засіданні так і іншими письмовими доказами. Зокрема згідно відповіді Комунального закладу освіти «Навчально-виховний комплекс № 138» № 01-13/107 від 14.04.2021 р. 30.08.2019 року ОСОБА_2 подала заяву про зміну місця проживання ОСОБА_5 на адресу: АДРЕСА_2 .

Таким чином на підставі всіх досліджених доказів судом встановлено, що з середини 2019 року Відповідач та її неповнолітня дитина мешкають за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що Відповідач була зареєстрована в спірній квартирі як член сім`ї позивача за його згодою. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 120) Відповідач не має свого іншого житла та не може відповідно і забезпечити реєстрацію своєї дитини - малолітнього ОСОБА_5 на теперішній час, а тому, в разі зняття малолітньої дитини з реєстраційного обліку в квартирі тягне позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав дитини, тобто, це суперечить інтересам дитини.

Враховуючи наведене, в суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , третя особа Адміністрація Індустріального району Дніпровської міської ради про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Повне рішення складено 01 листопада 2021 року

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський