Справа № 756/9551/18
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Кибукевич О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Семенчук Віталії Юріївни, подану в інтересах Акціонерного товариства «Універсал Банк», на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Луценка О.М., у цивільній справі № 756/9551/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою. Зазначала, що 28 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №068-2008-1749, згідно якого надано позичальнику кредит у розмірі 190 000,00 доларів США, строком до 10 травня 2038 року зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом, та 37,35% річних за користування простроченим кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором між нею та ВАТ «Універсал банк» 26 лютого 2016 року було укладено договір поруки, за яким вона зобов`язалася нести солідарну відповідальність з позичальником за кредитним договором. 23 серпня 2017 року банк надіслав їй та позичальнику вимогу про усунення порушень умов кредитного договору та погашення простроченої заборгованості за кредитним договором у сумі 212 098,27 доларів США. У випадку не виконання даної вимоги протягом 60 днів банк просив вважати термін повернення кредиту таким, що настав достроково. Вимогу банку було фактично отримано 11 вересня 2017 року, прострочена заборгованість протягом 60 днів погашена не була. Вважала, що її порука за вказаним договором припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки банк реалізував своє право на дострокове повернення кредиту. Протягом шести місяців з дня отримання вимоги банку про повернення заборгованості, відповідач вимог до неї не пред`явив, а відтак, з 12 листопада 2017 року строк виконання основного зобов`язання вважається таким, що настав. Враховуючи викладене, просила припинити з 12 травня 2018 року поруку за договором поруки від 26 лютого 2016 року, укладеним між нею та ВАТ «Універсал банк».

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Семенчук В.Ю., яка діє в інтересах АТ «Універсал Банк», подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивування правових підстав відмови в позові. Посилалася на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неукладення договору поруки між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал банк». Звертає увагу на те, що факт укладення договору поруки не спростовувала й сама позивачка при зверненні до суду з даним позовом та обранні способу захисту порушеного права. Підставою для визнання поруки припиненою за вказаним договором позивачка зазначала пропуск відповідачем шестимісячного строку на пред`явлення вимоги до поручителя. При цьому, на підтвердження укладення договору позивачка надала суду копію договору поруки від 26 лютого 2016 року. Натомість суд необґрунтовано визнав договір поруки неукладеним, в той час як, мав відмовити в задоволені позову з підстав не пропущення строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, на звернення з вимогою до поручителя.

Адвокат Ковальов В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю оригіналу договору поруки та неможливістю його дослідити і встановити дійсні правовідносини сторін.

В судовому засіданні адвокат Семенчук В.Ю., яка діє в інтересах АТ «Універсал Банк», апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Ковальов В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ПАТ «Універсал банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою.

Як на підставу позову посилалася на те, що 28 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №068-2008-1749, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 190 000,00 доларів США із кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 10 травня 2038 року, та зобов`язався повернути банку кредит і сплатити проценти за його користування в розмірі, в порядку на умовах та в строки, визначені цим договором.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал банк» 26 лютого 2016 року було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_1 зобов`язалася нести солідарну відповідальність з позичальником за кредитним договором. ОСОБА_1 посилалася на те, що банк реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, проте, протягом шести місяців з дня отримання вимоги банку про повернення заборгованості, банк вимог до неї не пред`явив, а відтак, вважала, що її порука за вказаним договором припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

На підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги до позовної заяви ОСОБА_1 було додано, зокрема, й копію договору поруки від 26 лютого 2016 року, посвідчену підписом адвоката та відбитком печатки адвокатського об`єднання «Агенція правового захисту» (т.1, а.с. 18-25).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . При цьому, відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що сторонами не було надано оригіналу договору поруки, а відтак, не підтверджено існування правовідносин між сторонами, на умовах, вказаних в копії договору поруки від 26 лютого 2016 року.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 травня 2008 року між ВАТ «Універсал банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 068-2008-1749, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 190 000,00 доларів США із кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 10 травня 2038 року, та зобов`язався повернути банку кредит і сплатити проценти за його користування в розмірі 12,45 % річних в та порядку на умовах та в строки, визначених цим договором, за користування кредитом понад встановлений кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 37,35% річних (т.1, а.с. 8-10).

Того ж дня в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №068-2008-1749-Р.

В період з 16 лютого 2009 року по 26 лютого 2016 рік між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 були укладені додаткові угоди до кредитного договору № 068-2008-1749 від 28 травня 2008 року, а саме: додаткова угода від 16 лютого 2009 року до кредитного договору; додаткова угода від 15 липня 2010 року до кредитного договору; додаткова угода від 23 липня 2010 року до кредитного договору; додаткова угода від 15 травня 2011 року до кредитного договору; додаткова угода від 24 травня 2011 року до кредитного договору; додаткова угода від 19 червня 2012 року до кредитного договору; додаткова угода від 17 червня 2013 року до кредитного договору; додаткова угода від 18 серпня 2014 року до кредитного договору; додаткова угода від 26 лютого 2016 року до кредитного договору.

Вказаними додатковими угодами умови кредитного договору № 068-2008-1749 від 28 травня 2008 року викладалися в новій редакції.

При цьому, починаючи з 15 липня 2010 року при кожному укладанні даних додаткових угод до кредитного договору між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладалися окремі договори поруки на підставі яких виникав обов`язок поручителя сплатити заборгованість за кредитним договором з урахуванням укладеної відповідної угоди, а саме: після укладення додаткової угоди від 15 липня 2010 року до кредитного договору між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 23 липня 2010 року; після укладення додаткової угоди від 24 травня 2011 року до кредитного договору між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 24 травня 2011 року; після укладення додаткової угоди від 19 червня 2012 року до кредитного договору між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 19 червня 2012 року; після укладення додаткової угоди від 17 червня 2013 року до кредитного договору між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 17 червня 2013 року; після укладення додаткової угоди від 18 серпня 2014 року до кредитного договору між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 18 серпня 2014 року; після укладення додаткової угоди від 26 лютого 2016 року до кредитного договору між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 26 лютого 2016 року.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України порука за договором поруки, укладеним між нею та ВАТ «Універсал банк» 26 лютого 2016 року, є припиненою.

При цьому, ОСОБА_1 не оспорювала дійсність вказаного договору поруки від 26 лютого 2016 року та не спростовувала наявність правовідносин між нею та банком за цим договором.

02 жовтня 2018 року ОСОБА_2 також було надано пояснення по даній справі, в яких він також стверджував про те, що в забезпечення зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки (т.1, а.с. 32).

Укладення договору поруки від 26 лютого 2016 року не спростовувалось і відповідачем АТ «Універсал банк».

До позовної заяви ОСОБА_1 надала копію договору поруки від 26 лютого 2016 року, посвідчену адвокатом Адвокатського об`єднання «Агенція правового захисту» Ковальовим В.М. Заперечуючи проти позову, представник АТ «Універсал банк» також надав посвідчену у встановлену порядку копію договору поруки, яка співпадає з копією, наданою позивачкою (т.1, а.с. 18-25, 71-78).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові ОСОБА_2 з тих підстав, що сторонами не було надано оригіналу договору поруки та не підтверджено існування правовідносин між сторонами, на умовах, вказаних в копії договору поруки від 26 лютого 2016 року. При цьому, суд не надав оцінки наведеним позивачкою підставам для визнання поруки припиненою. Допущена судом першої інстанції помилка підлягає виправленню апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, обґрунтовуючи підстави для припинення поруки, ОСОБА_2 посилалася на те, що АТ «Універсал Банк» після реалізації права на дострокове повернення кредиту пропустило шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя, що визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Разом з тим, пунктом 4.2 договору поруки від 26 лютого 2016 року визначено, що порука припиняється якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Таким чином, договором поруки встановлено інший строк, ніж шість місяців, для пред`явлення вимоги кредитором до поручителя.

ПАТ «Універсал Банк» надіслало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги за вих. №2679/52ГО та № 2679/2ГО про усунення порушень умов кредитного договору 23 серпня 2017 року та вимагало погасити прострочену заборгованості за кредитним договором у сумі 212 098,27 доларів США, із зазначенням, що у випадку не виконання даної вимоги протягом 60 днів банк визнає термін повернення кредиту таким, що настав достроково та зазначив, що буде примусово стягувати всю заборгованість в судовому порядку (т.1, а.с. 26).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та роздруківки з сайту АТ «Укрпошта» про відстеження поштового відправлення вбачається, що дана вимога отримана 11 вересня 2017 року (т.1, а.с. 27).

Як вбачається з матеріалів справи, з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 АТ «Універсал Банк» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва 30 травня 2018 року, тобто, в межах строку дії поруки, установленого в договорі (п. 4.2.) (т.1, а.с. 42-47, 48-49).

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що АТ «Універсал Банк» було пропущено строк звернення з вимогою/позовом до неї, як поручителя, про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Відповідно, у суду відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .

Оскільки судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_1 з інших підстав.

Згідно з ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню 2 643,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Семенчук Віталії Юріївни, подану в інтересах Акціонерного товариства «Універсал Банк», задовольнити частково.

Скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 2 643,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Дані учасників справи:

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Акціонерне товариство «Універсал Банк», місцезнаходження 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, .

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 03 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді