Провадження № 22-ц/801/2138/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 рокуСправа № 127/27910/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хейніс Олександр Григорович, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Антонюк В. В. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 20 липня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

10 грудня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 грудня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із відповідною заявою без номера з метою отримання банківських послуг та отримав кредит в АТ КБ «ПриватБанк». При укладенні даного договору сторони керувались положенням частини першої статті 634 ЦК України про договір приєднання. Відповідач погодився, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджено його підписом в анкеті-заяві.

Відповідно до бажання відповідача, йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25 000 грн.

ОСОБА_1 використав кредитні кошти, але не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасив борг, тому станом на 24 вересня 2020 року заборгованість відповідача перед банком становить 36 689,27 грн, з яких : 25 869,45 грн. заборгованості за тілом (простроченим тілом) кредиту; 10 819,82 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

Виходячи з наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 11 грудня 2012 року станом на 24 вересня 2020 року в розмірі 36 689,27 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 грудня 2012 року, яка станом на 24 вересня 2020 року становить 36 689 (тридцять шість тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 27 копійок.

Судові витрати в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. віднесено за рахунок держави.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хейніс О. Г., подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що наданий позивачем витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг і, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови.

Крім цього, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Тому в даному випадку неможливо застосовувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Судом першої інстанції не було досліджено виписку із банківського рахунку, згідно якої на рахунок позивача від відповідача надійшло 245759,12 грн для погашення заборгованості, а витрачено ним 262815,83 грн..

Судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що банк здійснюючи погашення заборгованості за тілом кредиту, фактично здійснював погашення нарахованих останнім відсотків, розмір яких сторонами не обумовлено і тим cамим збільшувалося тіло кредиту. За весь час користування банківською карткою відповідач сплатив на користь позивача 60957,58 грн. відсотків. Тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

03 листопада 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшли додаткові пояснення АТ КБ «ПриватБанк».

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

11 грудня 2012 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із відповідною заявою без номера та отримав кредит в АТ КБ «ПриватБанк».

При укладенні даного договору сторони керувались положенням частини першої статті 634 ЦК України про договір приєднання. Відповідач погодився, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджено його підписом в анкеті-заяві.

Відповідно до бажання відповідача, йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25 000 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором станом на 24 вересня 2020 року в розмірі 36 689,27 грн, з яких : 25 869,45 грн. заборгованості за тілом (простроченим тілом) кредиту; 10 819,82 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обгрунтованими та доведеними, так як станом на день розгляду справи заборгованість відповідачем не погашена, тому загальна сума боргу 36 689,27 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про стягнення процентів за кредитним договором допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Вінницький апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять підтверджень, що витяг з Умов та правил про надання банківських послуг, які додані позивачем до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку від 11 грудня 2012 року /а. с. 21/, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів та неустойки у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Тому в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11 грудня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (лютий 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів та неустойки, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Анкета-заява, підписана ОСОБА_1 від 11 грудня 2012 року, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та неустойки за несвоєчасне погашення кредиту.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі -Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІспоживач- фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні в справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22листопада 1996року №543/96-В«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XIIпро повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 та постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа № 365/159/19.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом в розмірі 10 819,82 грн., оскільки позивачем не надано суду доказів погодження розміру відсотків між сторонами.

Щодо задоволеної судом першої інстанції вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 25 869,45 грн. за тілом (простроченим тілом) кредиту, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Вінницький апеляційний суд вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в сумі 25869,45 грн, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь - який час, що свідчить про порушення його прав.

Наявні у справі докази (розрахунок заборгованості по тілу кредиту, виписки по рахунку надані позивачем та відповідачем) свідчать про наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту.

Відповідачем не надано суду доказів того, що позивачем надано невірний розрахунок простроченої заборгованості по тілу кредиту. Клопотання про призначення експертизи для визначення дійсного розміру заборгованості по тілу кредиту відповідачем не заявлялось.

Тобто, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності.

Аргументи апеляційної скарги про те, що відповідно до виписки за договором відповідачем було сплачено 245769,12 грн (виписки за період з 01.12.2012 року по 01.01.2021 року), а витрачено 262815,83 грн (виписки за період з 01.12.2012 року по 13.05.2021 року) (до цієї суми відповідачем не включено період з 11.12.2012 року по 31.12.2021 року /т. 1 а. с. 84 зворот, 85/), суд апеляційної інстанції вважає такими, що свідчать про наявність заборгованості за кредитним договором, оскільки зазначені відомості містяться інформацію про внесення відповідачем меншої суми ніж ним отримано за кредитним договором.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що за весь час користування банківською карткою відповідач сплатив на користь банку 60597 грн 58 коп. відсотків суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки ці твердження не відповідають дійсним обставинам справи та первинному документу - виписці по рахунку та свідчать лише про нарахування, а не про погашення відсотків відповідачем, на що звертає увагу АТ КБ «ПриватБанк» в письмових поясненнях.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором в сумі 10 819,82 грн. за простроченими відсотками не ґрунтується на нормах матеріального права та підлягає скасуванню.

Ураховуючи те, що рішенням суду першої інстанції стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 11 грудня 2012 року станом на 24 вересня 2020 року в сумі 36 689 грн 27 коп. без зазначення складових цієї заборгованості (тіла та процентів), відтак колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 грудня 2012 року станом на 24 вересня 2020 року в сумі 25 869,45 грн. за тілом (простроченим тілом) кредиту.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, а також те, що відповідач відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відтак АТ КБ «ПриватБанк» слід компенсувати за рахунок держави судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1482,12 грн /розрахунок 2102 х 70,51 % (задоволена частина вимог) = 1482,12 грн./.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хейніс Олександр Григорович, задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2021 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 грудня 2012 року станом на 24 вересня 2020 року в сумі 25 869,45 грн. за тілом (простроченим тілом) кредиту.

В іншій частині в задоволені позовних вимог відмовити.

Судовий збір в розмірі 1482 (одна тисяча чотириста вісімдесят дві) гривні 12 копійок за подання позовної заяви компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський