Ухвала

19 травня 2021 року

м. Київ

справа № 405/2972/17

провадження № 61-4617св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відмову від позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 жовтня 2018 року у складі судді Шевченко І. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року у складі колегії суддів: Черненка В. В., Авраменко Т. М., Суровицької Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та вселення.

Уточнену позовну заяву мотивовано тим, що він у період з 19 січня 1991 року до 31 серпня 2010 року перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

28 січня 1997 року вони разом із ОСОБА_2 придбали 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 , також 26 березня 1997 року ними було придбано 2/5 частини цього житлового будинку.

ОСОБА_1 вважає, що житловий будинок з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 був придбаний у період шлюбу за спільні кошти, тому є спільним майном подружжя, частки якого є рівними. Відповідно до звіту про незалежну експертну оцінку вартості майна загальна вартість зазначеного будинку становить 607 691,00 грн.

Також ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у користуванні цим майном.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 , вселити його в цей будинок та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 100 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними будівлями у АДРЕСА_1 .

Вселено ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 9 778,45 грн.

Суди виходили із того, що спірний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому відповідно до статті 28 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР (далі - КпШС УРСР), статей 60, 61, 63 Сімейного кодексу України (далі - СК України) наявні підстави для визначення частки позивача у цьому майні в розмірі 1/2 частини цього будинку. Крім того, у зв`язку з тим, що позивачу чиняться перешкоди у користуванні спірним майном і він на даний час позбавлений права користуватися спірним житловим будинком, позовні вимоги про вселення позивача в цей будинок також підлягають задоволенню відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просила скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 жовтня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували вимоги статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до спірних правовідносин, оскільки позивач попустив строк позовної давності.

Крім того, судом першої інстанції у порушення норм процесуального права прийнято до розгляду позовну вимогу про вселення ОСОБА_1 до спірного житлового будинку.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 жовтня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року залишено без руху для усунення недоліків.

У квітні 2019 року заявником у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунуто.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 жовтня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року і витребувано із Ленінського районного суду м. Кіровограда цивільну справу № 405/2972/17.

У травні 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від позову. У цій заяві зазначено, що з наслідками закриття провадження у справі, які передбачені частиною другою статті 256 ЦПК України заявник обізнаний. Справжність підпису ОСОБА_1 на заяві про відмову від позову засвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Степановою Н. М. 11 травня 2021 року, зареєстровано в реєстрі за № 107.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частинами першою-третьою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Статтею 408 ЦПК України передбачено, що незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закривається провадження у справі.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (частина друга статті 256 ЦПК України).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 подав заяву про відмову від позову відповідно до вимог статті 206 ЦПК України, наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі йому відомі та зрозумілі, відмова від позову не порушує законні права або охоронювані законом інтереси інших осіб, така заява підлягає задоволенню, провадження у справі - закриттю, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 жовтня 2018 року та постанова Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року підлягають визнанню нечинними.

Крім того, колегія суддів суду касаційної інстанції роз`яснює, що з моменту постановлення ухвали судом касаційної інстанції визнані нечинними рішення судів першої та апеляційної інстанцій втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Керуючись статтями 206, 408 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та вселення.

Визнати нечинними рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 жовтня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2019 року.

Закрити провадження у цивільній справі № 405/2972/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та вселення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець