РІШЕННЯ

Іменем України

03.11.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді- Ванівського Ю.М.

з участю секретаря- Лозинського Т.-Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 , Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львова), про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 , Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львова), про звільнення майна з-під арешту.

Позовні вимоги мотивує тим, що станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 являється власником нежитлових підвальних приміщень під літ. V, VI, VII, VIII, IX, загальною площею 43,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , однак не має змоги ними розпоряджатися на підставі накладеного арешту ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 вересня 2011 року по справі №2-2002/11.

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

Крім того, позивач просить стягнути кошти на правову допомогу у розмірі 8 000 грн.

15 березня 2021 року на адресу суду від представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що сам факт перебування у власності ОСОБА_1 спірних нежитлових приміщень, не може бути підставою для скасування забезпечення позову, оскільки рішення суду, на підставі якого накладено забезпечення є обов"язковим до виконання та на даний час не виконане.

Крім того, представник відповідача вказує на те, що позивач не надав доказів щодо стягнення коштів на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позову.

20.04.2021 р. від ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив, який мотивований тим, що рішення суду по справі №2-2002/11 досі не виконано, позивач став власником арештованого майна в порядку реалізації майна з прилюдних торгів, проведених в межах виконавчого провадження з примусового виконання іншого рішення суду, та обставини, які стали причиною забезпечення позову не відпали.

Більше того, ОСОБА_2 вказує на той факт, що позивачем не зазначено в чому полягає перешкода в користуванні майном.

На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак подали на адресу суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, заявлені позовні вимоги підтримали та просили такі задоволити. Крім того, на адресу суду поступили письмові пояснення позивача для виступу в судових дебатах, які мотивують тим, що згідно Закону України «Про іпотеку» Верховний Суд України у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/4772/17 зазначив, що у разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 19 червня 2019 року у справі 825/1764/16.

В судове засідання представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не з`явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просив відмовити.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, однак надаючи пояснення в попередніх судових засіданнях, остання просила відмовити в задоволенні позову. Так, в силу вимог ст. 223 ЦПК України, її неявка не перешкоджає розгляду справи.

В судове засідання представник Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львова) не з`явився, однак, 23 червня 2021 року подав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Щодо заявлених позовних вимог поклався на розсуд суду.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Cудом встановлено, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 вересня 2011 року по справі №2-2002/11, накладено арешт на нежитлові підвальні приміщення під літ. V, VI, VII, VIII, IX, загальною площею 43,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

23 вересня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно Постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.09.2011 року ухвалу суду виконано, арешт на нерухоме майно накладено.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 листопада 2012 року позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Львівське обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , інтересах якої діє ОСОБА_2 , третя особа - Управління ПРФО Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України, Відділ у справах дітей Галицької РА ЛМР про зміну умов договору відновлювальної кредитної лінії, стягнення кредитної заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації задоволено частково.

Вирішено змінити умови договору відновлювальної кредитної лінії № 2203-1293 від 27.10.2006 року, укладеного між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк", шляхом визначення терміну його виконання моментом набрання законної сили рішення суду про зміну умов договору. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" 116 202,30 доларів США, в тому числі 93 825,03 доларів США - залишок несплаченого кредиту; 17 695,95 доларів США - прострочених процентів; 2 659,31 долара США - сума нарахованої пені по кредиту; 1891,70 -сума нарахованої пені по процентах; 130,31 долара США -проценти за лютий 2012 року. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" 1.820 грн. сплаченого судового збору.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним іпотечний договір від 27.10.2006 року, укладений між ПАТ "Державний ощадний Банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дячуком Олександром Анатолійовичем за № Д-1176. Визнано недійсними договір про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки нерухомого майна від 14.03.2007 року, укладений між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дячуком Олександром Анатолійовичем за №Д-276 та договір про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки нерухомого майна від 11.02.2008 року, укладений між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дячуком Олександром Анатолійовичем за №1303. Звільнено з-під іпотеки квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" 38,50 грн. судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року рішення суду від 08 листопада 2012 року у справі №2-2002/11 залишено без змін.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 листопада 2012 року в частині стягнення з ОСОБА_2 116202.30 дол. США, відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки на квартиру АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором відновлюваної кредитної лінії та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_4 - вирішено скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором відновлювальної кредитної лінії №2203-1293 від 27.10.2006 року, що становить 116 202,30 доларів США, в тому числі 93 825,03 доларів США - залишок несплаченого кредиту; 17 695,95 доларів США - прострочених процентів; 2 659,31 долара США - сума нарахованої пені по кредиту; 1 891,70 - сума нарахованої пені по процентах; 130,31 долара США - проценти за лютий 2012 року, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №Д-1176 від 27.10.2006 року зі змінами від 14.03.2007 р. №Д-276, 11.02.2008 року №1303, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_2 , а саме, на квартиру АДРЕСА_2 шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» з початковою ціною, що встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб"єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відмовлено ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним іпотечного договору від 27.10.2006 року, укладеного між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дячуком Олександром Анатолійовичем за № Д-1176; про визнання недійсним договору про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки нерухомого майна від 14.03.2007 року, укладеного між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дячуком Олександром Анатолійовичем за №Д-276 та договору про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки нерухомого майна під 11.02.2008 року, укладеного між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дячуком Олександром Анатолійовичем за №1303; про звільнення з-під іпотеки та з - під арешту квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

В решті рішення суду залишено без змін.

23 травня 2016 року Апеляційним судом Львівської області, ухвалено додаткове рішення, яким відмовлено Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 116202.30 дол. США заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №2203-1293 від 27.10.2006 року; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства» Державний ощадний банк України» - 3590.45 грн. судових витрат.

Постановою Верховного Суду України від 03 жовтня 2018 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року та додаткове рішення від 23 травня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до акта про реалізацію предмета іпотеки від 29.08.2019 року в межах виконавчого провадження №58774972, передано на реалізацію нежитлові підвальні приміщення під літ. V, VI, VII, VIII, IX, загальною площею 43,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, вбачається, що вказане нерухоме майно було реалізовано в межах іншого виконавчого провадження. Переможцем електронних торгів став ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №420734.

Cудом встановлено, що Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.12.2019 року у справі №-2002/11 заяву адвоката Винниченка Михайла Петровича в інтересах ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову - залишено без задоволення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вищевказану ухвалу Галицького районного суду м. Львова - без змін.

Так, у своїй постанові апеляційний суд посилається на те, що сам факт перебування у власності ОСОБА_1 спірних нежитлових приміщень, не може бути підставою для скасування забезпечення позову, оскільки рішення суду є обов"язковим до виконання. На даний час існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до виконання рішення в справі, пов`язана із захистом його прав, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Постановою Верховного Суду України від 15 квітня 2021 у справі 2-202/11 Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17.12.2019 та Постанову Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року - залишено без змін.

Так, у вищевказаній постанові Верховний Суд України покликається на те, що апеляційний суд обгрунтовано вважав, що той факт, що ОСОБА_1 став власником нежитлових підвальних приміщень у порядку реалізації майна з прилюдних торгів в іншому виконавчому провадженні, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки інші особи, які є власниками (володільцями) майна і, які вважають, що майно, на яке накладено арешт належить їм, а не боржникові, можуть звертатися до суду із позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно д ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, визначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Пунктом 38 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) Cуд повторює, що стаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як «окремі», тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (пункт 106 рішення Європейського суду з прав людини від 08.07.1986, серія A, № 102 «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства» (Lithgow and Others v. the United Kingdom).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено наявного факту перешкод у користуванні своїм майном. Однак, на думку суду, ОСОБА_1 , як новий власником нежитлових підвальних приміщень під літ. V, VI, VII, VIII, IX, загальною площею 43,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , доведено факт порушення його прав щодо розпорядження своїм майном.

Відповідачі, звертають увагу на те, що вищевказане майно не перебуває в іпотеці, оскільки після реалізації саме іпотечного майна через прилюдні торги, в результаті якого позивач набув право власності, таке майно перестало бути в іпотеці. Проте, в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна не внесено змін щодо такого майна.

Доводи відповідачів про те, що сам факт перебування у власності ОСОБА_1 спірних нежитлових приміщень, не може бути підставою для скасування забезпечення позову, оскільки рішення суду є обов"язковим до виконання, то суд вказує на те, що в даній справі предметом позовної вимоги є звільнення з-під арешту нерухомого майна, а не скасування ухвали Галицького районного суду м. Львова.

Така позиція узгоджується із доводами постанови Верховного суду від 16 листопада 2020 року у справі №465/581/20 та постанови Верховного суду від 15 квітня 2021 року справа №2-2002/11, провадження 61-15995св/20.

В силу вищевказаного, суд приходить до переконання, що саме звільнення майна з під арешту відновить порушене право позивача на розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України,суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, на підставі чого чуд приходить до переконання звільнення майна з-під арешту.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які понесені позивачем в ході судового розгляду, пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикалденого, та керуючись ст.ст.4,12,81,141,257,258,263,265,ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 , Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львова), про звільнення майна з-під арешту,- задоволити.

Звільнити майно, а саме нежитлові підвальні приміщення під літ. V, VI, VII, VIШ, ІХ, заг. пл. 43.8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з під арешту накладеного_Ухвалою від "22" 09 2011 р. Галицький районний суд м.Львова справі N 2-2002/11 що належало ОСОБА_2 , та було до накладення судом арешту забезпечене іпотечним договором від 14.04.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотарiального округу та зареєстрований в реєстрі N 1836 з метою забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого с ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 , та придбане на електронних торгах Позивачем ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Стчгнути солідарно з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 , Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львова) на користь ОСОБА_1 , сплачений судовий збір у розмірі 840,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ванівський Ю.М.