Справа № 504/4333/19
провадження № 2/504/691/21
27.10.2021смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області в складі :
головуючого судді Доброва П.В.,
при секретарі Данько Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу удаваними та про визнання вищезазначених договорів договором міни,
В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовною заявою про визнання договорів купівлі продажу удаваними, про визнання укладеного правочину договором міни.
В подальшому на земельній ділянці розпочалося будівництво житлового будинку, проводилися необхідні проектні та будівельні роботи. Однак, при підключенні об`єкта незавершеного будівництва до електромережі, виявилося, що Позивач наплутав розташування власної земельної ділянки та здійснив будівництво на сусідній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа якої 0,0500 га) кадастровий номер 512278600:03:001:0602, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). А тому, звернувся до Відповідача, власника земельної ділянки ОСОБА_2 із пропозицією обмінятися земельними ділянками навпаки. Проте, будучи юридично необізнаним, обрав форму документу у вигляді договору купівлі-продажу земельної ділянки, хоча остання здійснена дія фактично має характер саме договору міни. І тому, 16.06.2017 року одночасно було укладено два договори купівлі-продажу, а саме:
1.Договір купівлі-продажу земельної ділянки, в якому ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 земельну ділянку (загальна площа якої 0, 0500 га) кадастровий номер 512278600:03:001:0601, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений, посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О. А. (реєстраційний номер 630 від 16.06.2017 року) у частині дії купівлі-продажу земельної ділянки.
2.Договір купівлі-продажу земельної ділянки, в якому ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 у власність земельну ділянку (загальна площа якої 0,0500 га) кадастровий номер 512278600:03:001:0602, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О. А. (реєстраційний номер 627 від 16.06.2017 року).
Враховуючи викладене, позивач просить визнати удаваним договір купівлі-продажу земельної ділянки, в якому ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 земельну ділянку (загальна площа якої 0, 0500 га) кадастровий номер 512278600:03:001:0601, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений, посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О. А. (реєстраційний номер 630 від 16.06.2017 року) у частині дії купівлі-продажу земельної ділянки. Визнати удаваним договір купівлі-продажу земельної ділянки, в якому ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 у власність земельну ділянку (загальна площа якої 0,0500 га) кадастровий номер 512278600:03:001:0602, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О. А. (реєстраційний номер 627 від 16.06.2017 року) у частині дії купівлі-продажу земельної ділянки. Визнати вищезазначені договори від 16.06.2017 року договором міни земельних ділянок між Позивачем та Відповідачем.
Представник позивача адвокат Щенсна І. О. до суду не з`явилася, надавши заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного вирішення справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив правом подати відзив на позовну заяву не скористався.
За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.ч. 1 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України і ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому належну вмотивованість судового рішення необхідно розглядати як самостійну вимогу, яка не є тотожною вимогам законності й обґрунтованості.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлений законом (рішення у справах: «Walchli v. France» від 26 липня 2007 року, «ТОВ «Фріда» проти України» від 8 грудня 2016 року).
Європейський суд з прав людини також зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвіссарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року).
Крім того, загальні вимоги до змісту судового рішення викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14. Згідно з п. п. 11 та 12 постанови у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог; встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов`язки сторін у спірних правовідносинах, посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини.
Судом встановлено, що 16.06.2017 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, в якому ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 земельну ділянку (загальна площа якої 0, 0500 га) кадастровий номер 512278600:03:001:0601, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений, посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О. А. (реєстраційний номер 630 від 16.06.2017 року).
Також судом встановлено, що 16.06.2017 року Договір купівлі-продажу земельної ділянки, в якому ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 у власність земельну ділянку (загальна площа якої 0,0500 га) кадастровий номер 512278600:03:001:0602, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О. А. (реєстраційний номер 627 від 16.06.2017 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.
За удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Удавані правочини вчиняються з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді мали на увазі (ч. 1ст. 235 ЦК України). Отже, в даному випадку завжди має місце укладення двох правочинів: 1) реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки; 2) правочину, вчиненого для приховання реального правочину.
Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в своїй постанові п.25 № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваними правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.
Удаваний правочин, тобто правочин, який вчинений, щоб приховати інший, має на меті виникнення правових наслідків, але не тих, які афішуються фактом його вчинення. Фактично сторони прагнуть до вчинення іншого правочину. Дефектність прикриваючого правочину очевидна. Тобто, удаваний правочин вчиняється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого наявні два правочини - той, що прикривається, тобто прихований, і удаваний - такий, що прикриває перший правочин.
Мета удаваного правочину полягає не тільки в тому, щоб приховати дійсну волю сторін, а й спричинити інші наслідки, які випливають із правочину, що прикривається. Саме в цьому і полягає дійсна воля сторін удаваного правочину. Для кваліфікації удаваного правочину важливо, щоб частина умов удаваного і прихованого правочину збігалася.
В силу приписів ст.81 ЦПК України Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.
Таким чином, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.
Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має право визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.
Вирішуючи даний спір по суті, суд з`ясував, що між Позивачем та Відповідачем умисно було укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок, але цей правочин було вчинено з метою приховати інший договір міни.
Суд погоджується з твердженням позивача, що сторони діяли свідомо, розуміючи, що в якості плати замість передачі грошових коштів, вони отримають обмін земельними ділянками і насправді в подальшому грошові кошти не будуть виплачені, як того вимагають умови договору купівлі-продажу.
Встановлено, що при укладенні Позивачем та Відповідачем удаваних Договору купівлі-продажу земельної ділянки, в якому ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 земельну ділянку (загальна площа якої 0, 0500 га) кадастровий номер 512278600:03:001:0601, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О. А. (реєстраційний номер 630 від 16.06.2017 року, а також Договору купівлі-продажу земельної ділянки, в якому ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 у власність земельну ділянку (загальна площа якої 0,0500 га) кадастровий номер 512278600:03:001:0602, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О. А. (реєстраційний номер 627 від 16.06.2017 року), була наявна воля обох сторін такого договору на приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
Крім того, судом не встановлено факту сплати грошових коштів за кожним з договорів купівлі-продажу, предметом за якими є земельні ділянки.
Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що метою укладення оскаржуваних договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 16.06.2021 року був фактичний обмін земельними ділянками, які в свою чергу є рівноцінними і мають однакову площу та оціночну вартість, а, отже, між Позивачем та Відповідачем було укладено правочин договір міни, передбачений положеннями ч. 1 ст. 715 ЦК України.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 89, 235, 263, 655, 715 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу удаваними та про визнання вищезазначених договорів договором міни - задовільнити.
Визнати удаваним, з моменту укладання Договір купівлі-продажу земельної ділянки, в якому ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 земельну ділянку (загальна площа якої 0,0500 га) кадастровий номер 512278600:03:001:0601, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О. А. (реєстраційний номер 630 від 16.06.2017 року) у частині дії купівлі-продажу земельної ділянки.
Визнати удаваним, з моменту укладання Договір купівлі-продажу земельної ділянки, в якому ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 у власність земельну ділянку (загальна площа якої 0,0500 га) кадастровий номер 512278600:03:001:0602, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О. А. (реєстраційний номер 627 від 16.06.2017 року) у частині дії купівлі-продажу земельної ділянки.
Визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О. А. за реєстраційним номером 630 від 16.06.2017 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О. А. за реєстраційним номером 627 від 16.06.2017 року, договором міни земельних ділянок, укладеним 16.06.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя П.В. Добров