Справа № 482/1295/21
Номер провадження 2/482/570/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Сергієнка С.А., за участю секретаря судового засідання Скребець І.В. розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 13 жовтня 1980 року вона уклала шлюб з відповідачем.

Неповнолітніх дітей від цього шлюбу сторони не мають.

Позивач вказує, що шлюбні відносини відповідачем з часом погіршились через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, обов`язки. Сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства близько тридцяти років року, шлюбні відносини між ними фактично припинено.

Після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй прізвище ОСОБА_1 .

Позивач у судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву в якій просила суд справу розглядати за її відсутності, а позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просила суд справу розглядати за його відсутності та вказав, що позовні вимоги визнає.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.10.1980 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим Леушенською сільською радою Теленештського району Молдавської РСР 13.10.1980 року .

Неповнолітніх дітей від цього шлюбу сторони не мають.

Шлюбні стосунки між подружжям припинилися через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, постійні сварки між сторонами.

Сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства близько 30 років.

Позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу оскільки перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам.

Відповідач позовні вимоги визнає.

Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України.

Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України).

Згідно ст.112 СК України суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача.

За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню.

Клопотання позивача про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища ОСОБА_1 - підлягає задоволенню.

Згідно ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Зважаючи на викладене та враховуючи те, що позивачу було відстрочено сплату судового збору до винесення рішення у справі, а відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків судового збору який підлягав сплаті за подачу даного позову.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141,142, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб зареєстрований Леушенською сільською радою Теленештського району Молдавської РСР 13.10.1980 року, актовий запис №26, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - розірвати.

Залишити ОСОБА_1 після розірвання шлюбу прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 - 454 грн. судових витрат.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову відповідно до квитанції №0.0..1 від 07.09.2021 року, що становить 454 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Головуючий суддя: Сергієнко С.А.