ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/6823/21
Провадження № 22-ц/4820/1560/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі ТОВ «Фінансова компанія управління активами»), треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. (далі приватний нотаріус Гуревічов О.М.), Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому (далі Відділ ДВС), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 зазначив, що державним виконавцем Відділу ДВС відкрито виконавче провадження №64691685 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Гуревічова О.М. від 29 січня 2020 року №9889 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором. Цей виконавчий напис є незаконним, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною, а приватний нотаріус Гуревічов О.М. вчинив виконавчий напис не на нотаріально посвідченому договорі.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Гуревічова О.М. від 29 січня 2020 року №9889 таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 1 квітня 2021 року забезпечив позов ОСОБА_1 шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 29 січня 2020 року №9889.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2021 року в позові відмовлено, а застосований судом захід забезпечення позову скасовано.

Суд виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами вчинення нотаріусом виконавчого напису з порушенням вимог закону.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавчий напис нотаріуса є незаконним, оскільки його вчинено на документах, які не підтверджують безспірність заборгованості. Суд першої інстанції не встановив усі обставини справи, не врахував норми чинного законодавства, не прийняв визнання відповідачем позову та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ «Фінансова компанія управління активами», приватний нотаріус Гуревічов О.М. і Відділ ДВС не подали відзив на апеляційну скаргу.

Щодо додаткових доказів

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч.ч. 1, 3, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Матеріали справи не містять документів, на підставі яких приватний нотаріус Гуревічов О.М. вчинив оспорюваний виконавчий напис від 29 січня 2020 року №9889.

Ці обставини мають значення для правильного вирішення спору, натомість, суд першої інстанції не розглянув клопотання ОСОБА_1 і не витребував відповідні письмові докази (ст. 84 ЦПК України).

З метою дотримання принципу змагальності сторін, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти та дослідити письмові докази, які подані учасниками справи на стадії апеляційного розгляду.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, неправильно витлумачив положення статей 87, 88 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі Закон №3425-ХІІ), розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зареєстровано в міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595; далі Порядок) і не дотримався приписів статей 81, 84, 89, 206 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

21 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №006-22542-211213, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» надало позивачу кредит.

Згідно договору відступлення прав вимоги №20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», останнє відступило відповідачу своє право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

29 січня 2020 року приватний нотаріус Гуревічов О.М. вчинив виконавчий напис №9889 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» 54 532 грн 68 коп. заборгованості, яка складається з 42 027 грн 88 коп. неповернутого кредиту, 12 354 грн 80 коп. процентів і комісії, 150 грн плати за вчинення виконавчого напису.

Постановою державного виконавця Відділу ДВС від 3 березня 2021 року відкрито виконавче провадження №64691685 з примусового виконання цього виконавчого напису.

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону №3425-ХІІ порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

За змістом ст. 87 Закону №3425-ХІІ для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В силу ч. 1 ст. 88 Закону №3425-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Згідно з підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому Переліку.

Із положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, слідує, що таке стягнення здійснюється за нотаріально посвідченими договорами. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

До цього Переліку постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 (яка набрала чинності 10 грудня 2014 року) були внесені зміни. Зокрема, після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» перелік був доповнений розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Із положень указаного розділу слідує, що до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, віднесені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання такого виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 в частині вказаних змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису, яка підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

У свою чергу, боржник у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 червня 2020 року (справа №645/1979/15-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

У зв`язку з набранням законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №826/20084/14) про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 в частині змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, нотаріус вправі вчинити виконавчий напис про стягнення грошових сум лише за нотаріально посвідченими договорами.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року (справа №172/1652/18).

Зібрані докази вказують на те, що приватний нотаріус Гуревічов О.М. вчинив виконавчий напис від 29 січня 2020 року №9889 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на підставі кредитного договору від 21 грудня 2013 року №006-22542-211213 та договору про відступлення права вимоги від 20 січня 2020 року №20/01/20-1/1.

Ці договори не були посвідчені нотаріально та не вказують на безспірність заборгованості боржника, внаслідок чого мають місце підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Вказані обставини та норми чинного законодавства залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, 26 травня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» звернулося до суду першої інстанції з заявою про визнання позову ОСОБА_1 (а.с. 61-62, 78) у порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України.

Всупереч вимог процесуального закону суд не розглянув цю заяву та за наявності для того законних підстав не ухвалив рішення про задоволення позову.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не врахував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, то з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати: 908 грн судового збору за подання позову, 454 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 3 362 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, розподіл судових витрат змінити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича 29 січня 2020 року (зареєстрований у реєстрі за №9889) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 54 532 гривні 68 копійок таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (місцезнаходження 08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Стельмаха, 9А, офіс 203; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35017877) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 3 362 гривні судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 листопада 2021 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Карплюк О.І.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 59