ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/1946/20
Провадження № 22-ц/4820/1647/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що за договором про надання банківських послуг від 20 грудня 2010 року позивач надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит протягом строку дії платіжної картки та сплатити проценти за користування кредитними коштами. ОСОБА_1 не виконала обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 30 серпня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 34 286 грн 71 коп., яка складається з 28 904 грн 45 коп. неповернутого кредиту та 5 382 грн 26 коп. процентів.

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 34 286 грн 71 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 28 904 грн 45 коп. заборгованості за кредитним договором і 1 772 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути тіло кредиту у розмірі 28 904 грн 45 коп. Оскільки умовами договору не встановлено розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, то в цій частині позов є необґрунтованим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони не досягли в належній формі згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо розміру кредиту, умови надання кредитних коштів і розміру процентів по кредиту. Банк не подав суду оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, внаслідок чого суд не повинен був брати до уваги копію цієї анкети-заяви як письмовий доказ. Надані позивачем витяг із Умов та правил надання банківських послуг і витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що вказані умови та тарифи є складовою частиною договору. Оскільки сторони не дотрималися письмової форми кредитного договору, то цей правочин є нікчемним. З часу складення банківського розрахунку з ОСОБА_1 утримувалися грошові кошти на погашення кредиту, тому розмір стягуваної заборгованості має бути меншим. Позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності, водночас ОСОБА_1 та її представник не були належним чином повідомлені про дату судового засідання та не мали можливості зробити заяву про застосування позовної давності до винесення судом рішення. Суд апеляційної інстанції повинен розглянути таку заяву ОСОБА_1 і відмовити в позові АТ КБ «Приватбанк». ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та користується пільгами щодо сплати судового збору, натомість суд незаконно поклав на неї ці судові витрати.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ КБ «Приватбанк» не подало відзив на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення процентів, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає в повній мірі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не з`ясував дані про особу відповідачки, не застосував статтю 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон №3674-VI) та не дотримався положень статті 141 ЦПК України, внаслідок чого рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

20 грудня 2010 року ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» підписали анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за змістом якої відповідачка визнала, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять укладений між сторонами договір банківського обслуговування.

За умовами договору АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Всього ОСОБА_1 одержала та не повернула банку 28 904 грн 45 коп.

Застосовані норми права

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

АТ КБ «Приватбанк» обґрунтувало свої вимоги письмовими доказами: анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 грудня 2010 року (а.с. 37), витягом із Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року №СП-2010-256 (а.с. 39-64); витягом із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 38); розрахунками заборгованості за договором від 20 грудня 2010 року (а.с. 4-27); випискою по рахунку (а.с. 28-34); довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 35); довідкою про отримання ОСОБА_1 кредитних карток і терміни їх дії (а.с. 36).

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 грудня 2010 року (а.с. 37) не містить умов щодо розміру кредиту (ліміту кредитування), а також розміру, підстав і порядку нарахування процентів.

АТ КБ «Приватбанк» подало анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20 грудня 2010 року (а.с. 37) у засвідченій копії. Ця копія анкети-заяви є читабельною, містить усі атрибути документа (у тому числі підписи сторін, печатку банку) та засвідчена згідно п. 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 7 квітня 2003 року № 55 (чинного на час подання позову).

Водночас, ні ОСОБА_1 , ні її представник ОСОБА_2 не висловлювали аргументовані заперечення щодо змісту поданої позивачем до суду анкети-заяви, у зв`язку з чим невитребування судом у банку оригіналу цього документа не вплинуло на правильність вирішення справи.

Витяг із Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 39-64) і витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 38) визначають, у тому числі, пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, однак, указані документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір наданого кредиту, підстави та розміру нарахування процентів, надані банком витяг із Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 39-64) і витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 38) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки зазначені документи достовірно не підтверджують істотні умови такого договору.

Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.35), довідка про отримання ОСОБА_1 кредитних карток і термін їх дії (а.с. 36), виписка по рахунку (а.с. 28-34) також не містять об`єктивних і достатніх даних щодо всіх істотних умов укладеного сторонами договору.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що сторони уклали у письмовій формі кредитний договір, за умовами якого АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На виконання цього договору ОСОБА_1 отримала та не повернула банку 28 904 грн 45 коп. кредитних коштів.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути тіло кредиту у розмірі 28 904 грн 45 коп.

Доводи апеляційної скарги про недотримання сторонами письмової форми кредитного договору та нікчемність цього правочину не відповідають фактичним обставинам справи.

АТ КБ «Приватбанк» обчислило заборгованість за тілом кредиту станом на 30 серпня 2020 року в розмірі 28 904 грн 45 коп. Ця заборгованість підтверджується письмовими доказами у справі, зокрема випискою по рахунку (а.с. 28-34) та відповідним розрахунком (а.с. 26-27). ОСОБА_1 не спростувала визначений судом розмір заборгованості належними та допустимими доказами.

Посилання ОСОБА_1 на неправильність стягненого з неї розміру заборгованості є необґрунтованим. При цьому, суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду додану Бондарук Л.Д. до апеляційної скарги виписку з банківського рахунку (а.с. 126-127), оскільки цей письмовий доказ поданий відповідачкою без дотримання вимог ст.ст. 83, 367 ЦПК України.

При вирішенні спору по суті заявлених вимог суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини.

Щодо позовної давності

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Частиною 1 статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що позовна давність це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді.

Законом установлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Позовна давність може бути застосована лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом першої інстанції рішення у справі.

Виключенням із цього правила може бути лише те, що відповідач не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не міг нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. У такому випадку відповідач може заявити про застосування позовної давності в суді апеляційної інстанції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц).

ОСОБА_1 брала участь у судовому процесі через свого представника, ОСОБА_2 , повноваження якого підтверджувалися довіреністю від 7 червня 2019 року, посвідченою Ізяславською державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер 1-684). Строк довіреності закінчився 7 червня 2021 року (а.с.84). ОСОБА_2 приймав участь у судових засіданнях, про що свідчать протоколи судових засідань (а.с. 88-89, 100, 102, 107). Згідно розписок і поштових повідомлень (а.с. 82, 85, 92, 101, 108, 111) ОСОБА_1 була повідомлена належним чином про дату, час і місце судового розгляду через свого представника, ОСОБА_2 .

Водночас, ОСОБА_1 не зробила заяву про застосування судом першої інстанції позовної давності до винесення ним рішення.

З огляду на викладене, така заява не може бути розглянута судом апеляційної інстанції, а в позові АТ КБ «Приватбанк» відмовлено внаслідок спливу позовної давності.

Щодо вирішення судом першої інстанції питання про розподіл судових витрат між сторонами

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентується ст. 141 ЦПК України, зокрема, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 125).

Неврахувавши, що відповідно до Закону №3674-VI ОСОБА_1 користується пільгами щодо сплати судового збору, суд першої інстанції безпідставно присудив з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1 772 грн. Ці судові витрати мають бути відшкодовані позивачеві за рахунок держави.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду в частині вирішення позову АТ КБ «Приватбанк» ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Разом із тим, суд не дотримався вимог закону при вирішенні питання про розподіл судових витрат, а тому в цій частині ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2021 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відшкодувати з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) 1 772 гривні судового збору за подання позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова

Головуючий у першій інстанції Демчук П.В.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27