Номер провадження: 22-ц/813/3299/21
Номер справи місцевого суду: 523/4044/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2019 року про залишення позову без розгляду, постановлену під головуванням судді Аліної С.С., повний текст ухвали складено 03 липня 2019 року по цивільній справі за позовом управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради до товариства з обмеженою відповідальність «Темп-Плюс+», Міністерства юстиції України, державного реєстратора Одеської філії Державного підприємства «ДІСЕД» Щеплоцької Христини Богданівни про визнання противоправним та скасуванні рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання привести самочинно збудований об`єкт у відповідність до договору купівлі-продажу, треті особи на стороні позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , -

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до Суворовського районного суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальність «Темп-Плюс+», Миністерства юстиції України, державного реєстратора Одеської філії Державного підприємства «ДІСЕД» Щеплоцької Х.Б. про визнання противоправним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання привести самочинно збудований об`єкт у відповідність до договору купівлі-продажу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради зазначало, що в ході проведення позапланового заходу встановлено, що ТОВ «Темп-Плюс+» експлуатується закінчений будівництвом об`єкт, розташований за адресою АДРЕСА_1 (готель « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), який не прийнятий в експлуатацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Однак, державним реєстратором, який не мав правових підстав для цього, проведена спірна державна реєстрація без наявності у ТОВ «Темп Плюс+» відповідних документів.

В подальшому, державним реєстратором проведена незаконна реєстрація, шляхом поділу об`єкту нерухомого майна.

18 березня 2019 року Суворовським районним судом м. Одеси, провадження за позовом управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради було відкрито (а.с. 1).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2019 року позов управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, в зв`язку з повторною неявкою позивача.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , особа, яка не приймала участі у розгляді справи, однак вважає, що оскаржуваною ухвалою суду порушені його права,звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не повідомлялись та не залучались до розгляду справи мешканці-співвласники житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , чиї права були порушені ТОВ «Темп-Плюс+».

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Попроцький Д.М., представник ТОВ «Темп-Плюс+» зазначає, що апеляційна скарга обґрунтувань щодо незаконності прийнятої судом ухвали не містить. Також зазначив, що суд позбавлений самостійно без бажання суб`єкта права який звернувся до суду, розглядати справу та вирішувати її по суті, а відтак законних підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду не існує.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 березня 2021 року залучені до участі у справі в якості третіх осіб на стороні позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В судове засідання не з`явилися представники управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради, ТОВ «Темп-Плюс+», Миністерства юстиції України, державний реєстратор Одеської філії Державного підприємства «ДІСЕД» Щеплоцька Х.Б., а також треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , які про розгляд справи призначеної на 13 жовтня 2021 року сповіщені належним чином (а.с. 144-146, 148-150 т.2).

Від ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 152-154 т.2).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення з`явившихся осіб, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів прийшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає в повній мірі, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

За правилами національного законодавства цивільна юрисдикція це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно із п.15 ч.1ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в основу розмежування судової юрисдикції покладено суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин в їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваним судовим рішенням вирішується спір між управлінням державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради, ТОВ «Темп-Плюс+», Міністерством юстиції України, державним реєстратором Одеської філії Державного підприємства «ДІСЕД».

Отже, заявлені позивачем вимоги у цивільному провадженні стосується спору, який виник між суб`єктами господарювання, відносно об`єкту, який належить юридичній особі, яка в свою чергу використовує його в господарських цілях, що підлягають розгляду за правилами господарської юрисдикції відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Європейська Комісія з прав людини в справі «ЛеоЗанд проти Австрії» (Leo ZAND v. Austria), заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року, зазначила, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів пункт 68.

З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» (SokurenkoandStrygun v. Ukraine, рішення від 20 липня 2006 року) Європейський Суд з прав людини підкреслив, що суд, який без жодних пояснень, перевищує звичайні межі повноважень своєї юрисдикції, що є умисним порушенням закону, не є «судом, встановленим на законних підставах» у провадженнях, що розглядаються судом (пункти 27-28).

Тому, не маючи юрисдикції у цивільній справі щодо вирішення питання про залишення позову без розгляду, суд не може вважатися «судом, встановленим законом» в контексті статті 6 Конвенції та практики Європейського Суду з прав людини.

Суд не переконався в питанні судової юрисдикції.

Помилка національного суду щодо питання процесуального права є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати «як явну помилку», тобто помилку, якої не міг би допустити розумний суд, що є «грубим свавіллям» (див. справу «Бочан проти України (№2)», рішення від 05 лютого 2015 року, пункт 62).

З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурорська перевірка проводилась саме за заявою апелянта, який в порушенні закону не був залучений до участі у справі, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для скасування судового рішення, яке було винесено з порушенням правил юрисдикції.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до цього ж суду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2019 року по цивільній справі за позовом управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради до товариства з обмеженою відповідальність «Темп-Плюс+», Міністерства юстиції України, державного реєстратора Одеської філії Державного підприємства «ДІСЕД» Щеплоцької Христини Богданівни про визнання противоправним та скасуванні рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання привести самочинно збудований об`єкт у відповідність до договору купівлі-продажу, треті особи на стороні позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 скасувати, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 23 жовтня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра