УХВАЛА

21 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 678/214/20

провадження № 61-16121ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Петрова Є. В., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договору про надання банківських послуг, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору про надання банківських послуг, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року, у задоволенні позовних вимоги відмовлено.

30 вересня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року встановлено у розмірі 2270 грн.

Заявлена у справі цін позову становить 33 802,42 грн, що не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (250х2270=567 500 грн).

Дослідивши характер спірних правовідносин, предмет спору та нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовна вимога немайнового характеру на складність спору не впливає, малозначність справи не спростовує.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною, враховуючи те, що спір є незначної складності, а ціна предмету спору у даній справі не перевищує встановленої законодавством межі.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З цього приводу скаржник зазначає, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суди застосували норми права всупереч правовим висновкам Верховного Суду про застосування цих норм права у подібних правовідносинах. Проте, такі посилання відповідають мотивуванню підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, в зв`язку з чим не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 393, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договору про надання банківських послуг, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

В. С. Висоцька

Є. В. Петров