Справа № 559/801/21
Провадження № 2/559/759/2021
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

14 травня 2021 року місто Дубно Рівненська область

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про поділ майна подружжя. У позовній заяві (прохальна частина) викладено вимоги:

1. про визнання за позивачем право власності на Ѕ частину матеріалів, обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 ;

2. про визнання за позивачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0987 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий №:01:003:0522, в тому числі 0,0987 га. Землі під забудову, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16;

3. поділити земельну ділянку площею 0,0987 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий №:01:003:0522, в тому числі 0,0987 га. Землі під забудову, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16, виділивши позивачу Ѕ частини земельної ділянки;

4. поділити об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 , виділивши позивачу Ѕ частину.

5. призначити у справі судову будівельно-технічну експертизу;

6. призначити у справі судову оціночно-будівельну експертизу;

7. призначити у справі судову земельно-технічну експертизу;

8. призначити у справі судову оціночно-земельну експертизу;

Також, просить суд визначити попередню розмір судового збору, так як на даний час для нього не є можливим визначити реальну вартість майна.

Суд, ознайомившись із заявою прийшов до висновку, що вона не в повній мірі відповідає вимогам ст. ст.175-177 ЦПК України.

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява за змістом повинна відповідати вимогам ст. 119 ЦПК України. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні міститись не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Пункт 7 вказаної Постанови передбачає, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. На даний час, внаслідок змін у законодавстві, положення ст. 119 ЦПК України, яка діяла до жовтня 2017 року, фактично кореспондовані положенням ст. 175 ЦПК України, яка є чинною на час подання позову до суду.

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1)найменування суду першої інстанції,до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5)виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В порушення вимог вказаної статті позивачем не наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а зазначено у позовній заяві про те, що на момент подання позовної заяви орієнтовна сума очікуваних витрат не визначалася.

Відповідно до частини 5 статті 95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Отже, особа має право завіряти копії лише тих документів, оригінали яких знаходяться у неї.

Позивачем у мотивувальній частині позову зазначено, що у нього наявні оригінали доказів (їхня частина), копії яких додано до позовної заяви.

Натомість, як вбачається із долучених до позовної заяви додатків, усі вони, в тому числі, копія паспорту та ідентифікаційного коду відповідачки, копії постанови ВС від 08.04.2021 №360/258/19, завірені позивачем із зазначенням «Згідно із оригіналом».

Враховуючи вищевикладене, позивачем не дотримано вимог п. 8 та п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, разом із тим, вважаю за доцільне роз`яснити позивачу, що він може подавати в суд завірені копії лише тих документів, оригінали яких знаходяться у нього. Посилання на те, що оригінал знаходиться у його розпорядженні, є обов`язковим. Якщо оригіналу немає, до суду можна надати незасвідчену ксерокопію чи фотокопію документа з вказівкою про те, у кого знаходиться оригінал.

Сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним (ст. 63 СК України).

У ч. 1 ст. 65 СК України закріплено принцип розпорядження спільним майном подружжя за взаємною згодою. Також ч. 2 ст. 69 СК України передбачено принцип розподілу майна подружжя за взаємною згодою. Слід зазначити, що ст. 60 СК України встановлено, що право на майно виникає у обох із подружжя одночасно, у момент набуття його хоча б одним із них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток. Згідно ст. 70 СК такі частки визначаються подружжям при поділі майна і є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що у позові не зазначено відомостей, що між сторонами має місце спір з приводу поділу майна подружжя, а лише вказано, що сторони не домовлялися між собою про застосування заходів досудового врегулювання спору.

У силу положень ч.3 ст. 177 ЦПК України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про призначення експертизи. Даним правом позивач скористався та долучив до позовної заяви клопотання про призначення судових експертиз.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 197 ЦПК України, лише в підготовчому судовому засіданні вирішується питання про призначення експертизи.

Дублювання прохальної частини клопотання про призначення експертиз з зазначенням: питань, роз`яснення яких на думку позивача потребує висновку експертної установи, у прохальній частині позовної заяви, на думку суду, є недоцільним.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч.1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

З приводу клопотання позивача про визначення ціни позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи (аналогічне роз`яснення містить пункт 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року (зі змінами та доповненнями) «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Суд вважає клопотання позивача обґрунтованим й таким, що підлягає до задоволення.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: фізичною особою або фізичною особою-підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2270 грн.

Оскільки до матеріалів позовної заяви не додано доказів, що підтверджують реальну вартість спірних об`єктів майна станом на момент пред`явлення позову, вказана обставина позбавляє можливості суд визначити точну ціну позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

За вказаних обставин, оскільки на день подання позову неможливо встановити точну ціну позову, враховуючи заявлені позовні вимоги, належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача щодо можливості звернення до суду, з другого боку, суд вважає, що позивачем має бути сплачено судовий збір у розмірі 5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 11350 грн., тобто, враховуючи сплачену позивачем суму судового збору 2724 грн., позивач має доплатити судовий збір в розмірі 8626 грн.

Отже, позивачу слід доплатити судовий збір в розмірі 8626 грн. і подати суду оригінал документу про його сплату. Якщо в ході подальшого розгляду справи буде встановлено, що розмір судового збору, який необхідно сплатити, менший аніж 11350 грн., судом буде повернуто позивачу переплачену суму судового збору.

Між тим, суд зазначає, що у даному випадку сплата судових витрат не буде перешкоджати доступу позивача до суду, з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 29, 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод», Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

У зв`язку з цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, на підставі відповідних заяв про відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Європейський суд з прав людини в цьому контексті неодноразово наголошував, що сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду, чи ні, та чи отримала право на «розгляд судом» (див. п. 63 і далі рішення від 13 липня 1995 року по справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy-Miloslavsky v. the United Kingdom).

Право на доступ до суду є складовим елементом права на суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно з конвенційною практикою Європейського суду право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, які повинні також бути пропорційними, тобто щоб законна мета застосованого обмеження не зводила нанівець зміст конвенційного права на суд.

Серед легітимних обмежень права на доступ до суду у практиці Європейського суду визнаються: необхідність сплачувати судовий збір за подачу заяви чи скарги (рішення по справі «Креуз проти Польщі», «Толстой-Мілославський проти Сполученого Королівства (Tolstoy Miloslavsky v. United Kingdom) від 13.07.1995р.); сплив строку позовної давності (рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» (Stabbings and Others v. United Kingdom) від 22.10.1996р.); вимога мати юридичного представника (рішення у справі «Р.П. та інші проти Сполученого Королівства» («R.P. and others v. United Kingdom) від 19.10.2012р.); обмеження на доступ до суду неповнолітніх та осіб, що страждають на психічні розлади тощо.

Крім того, Європейський суд у справі «Паскіні проти Сан Марино» (заява № 50956/16) в контексті стверджуваного заявником порушення права на доступ до суду розміром визначених судом судових витрат зазначив про те, що національний суд визначав загальну суму судових витрат відповідно до критеріїв, встановлених відповідно до існуючих правил. Загальна сума була значною, але обґрунтованою, зважаючи на ціну позову та майнового стану заявника. З урахуванням цього ЄСПЛ прийшов до висновку, що сума судових витрат не порушила його право на доступ до суду.

При цьому інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Kreuz v. Poland, № 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи наведене, суд вважає, що до даної позовної заяви слід застосувати правила ч. 1 ст. 185 ЦПК України та залишити без руху, надавши ОСОБА_1 строк для усунення вказаних недоліків.

Для усунення недоліків позовної заяви необхідно надати належним чином оформлену позовну заяву (у новій редакції) з усуненими недоліками, які зазначені у даній ухвалі, її копію для відповідача, та документ про сплату судового збору в сумі 8626 грн.

У зв`язку з наведеним, вимоги суду щодо усунення недоліків позовної заяви, зазначені в даній ухвалі про залишення позовної заяви без руху щодо оформлення заяви у відповідності до норм цивільного процесуального законодавства, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суддя приходить до висновку, що така позовна заява повинна бути залишена без руху із наданням строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали судді.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 95, 134,175, 177, 185 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визначити розмір судового збору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя у розмірі 11350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 коп.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, наведених у мотивувальній частині ухвали.

Зазначені судом недоліки підлягають усуненню шляхом подання позивачем до суду оновленого позову із усуненням вказаних в ухвалі недоліків і подання суду документа про сплату недоплаченої суми судового збору у розмірі 8626 (вісім тисяч шістсот двадцять шість) гривень 00 копійок.

Роз`яснити, що у випадку не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві, що не позбавляє його права повторно звернутися до суду із такими ж вимогами.

Ухвала в частині визначення розміру судового збору може бути оскаржена протягом 15-ти днів з дня її постановлення до Рівненського апеляційного суду через суд першої інстанції.

В решті, ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Ралець