Справа № 212/6904/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого Чайкіна І.Б., за участю: секретаря судового засідання Новікової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Товкун Альона Вікторівна до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» В ОСОБІ РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» СТРУКТУРНИЙ ПІДРОЗДІЛ «КРИВОРІЗЬКЕ ЛОКОМОТИВНЕ ДЕПО, третя особа: ПРОФЕСІЙНА СПІЛКА ЗАЛІЗНИЧНИКІВ І ТРАНСПОРТНИХ БУДІВЕЛЬНИКІВ УКРАЇНИ ПЕРВИННА ПРОФСПІЛКОВА ОРГАНІЗАЦІЯ ВІДОКРЕМЛЕНОГО СТРУКТУРНОГО ПІДРОЗДІЛУ «КРИВОРІЗЬКЕ ЛОКОМОТИВНЕ ДЕПО» ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року адвокат Товкун Альона Вікторівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом в якому просила: а) стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» В ОСОБІ РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» СТРУКТУРНИЙ ПІДРОЗДІЛ «КРИВОРІЗЬКЕ ЛОКОМОТИВНЕ ДЕПО на користь ОСОБА_1 6 180 грн. 91 коп. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення; б) стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» В ОСОБІ РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» СТРУКТУРНИЙ ПІДРОЗДІЛ «КРИВОРІЗЬКЕ ЛОКОМОТИВНЕ ДЕПО на користь ОСОБА_1 1 850 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. Мотивуючи свою заяву тим, що ОСОБА_1 з 10.08.1992 року перебуває в трудових відносинах з підприємством відповідача, з 22.03.2001 року працює машиністом електровоза. За період з 2017 року по 2021 рік перебував у щорічних відпустках та користувався правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення. Підприємство відповідача не доплачено матеріальної допомоги за вищевказаний період на загальну суму 6 180 грн. 91 коп. ( за період з 12.05.2117 року по 26.06.2017 року - 521, 07 грн., за період з 02.10.2018 року по 16.11.2018 року - 1 013, 42 грн., за період з 14.05.2019 року по 29.06.2019 року - 1 458, 54 грн., за період з 10.02.2020 року по 25.03.2020 року - 1 727, 88 грн., за період з 06.07.2021 року по 19.08.2021 року - 1 460, 00 грн.). ОСОБА_1 звертався до голови ППО Криворізького локомотивного депо Кулешова А.В. з проханням врегулювання питання щодо отримання недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, на що отримав відповідь, що з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективним договором, величину «125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Тобто відповідач допускає тривале порушення прав працівників, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.08.2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами.

Сторона відповідача скористалися правом подання відзиву в якому просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначили, що вказаний спір виник з виконання умов колективного договору, угоди або окремих його положень, а відтак цей спір є колективним трудовим спором, тому справа не підлягає розгляду в цивільному судочинстві, до таких спорів застосовується примирно - третейський порядок вирішення спору, правовий механізм якого визначено ЗУ «Про порядок вирішення трудових спорів (конфліктів). Вказали, що положеннями п.п. 3,5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» установлено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. До внесення змін до колективних договорів і угод всіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати,як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, колективний договір, укладений між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» Криворізького локомотивного депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів, в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011 року в частині виплати матеріальної допомоги у розмірі не менше мінімальної заробітної плати є недійсним, оскільки прямо суперечать положенням п.п. 3,5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Отже підприємство відповідача не порушує жодним чином прав працівників, а діє у відповідності до чинного законодавства. Заперечували щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем не додано до позовної заяви доказів понесення ним цих витрат. В матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт та квитанція про оплату професійної правничої допомоги.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно положень до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 20.03.1972 року перебуває з 10.08.1992 року в трудових відносинах з підприємством відповідача, що підтверджується копією трудової книги позивача (а.с. 11-13).

Як вбачається із змісту позовних вимог ОСОБА_1 перебував у щорічних відпустках в період з 12.05.2017 року по 26.06.2017 року, з 02.10.2018 року по 16.11.2018 року, з 14.05.2019 року по 29.06.2019 року, з 10.02.2020 року по 25.03.2020 року, з 06.07.2021 року по 19.08.2021 року, за вказані періоди йому нараховувалась матеріальна допомога на оздоровлення.

Згідно наявних в матеріалах справи табуляграм позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення: за 2017 рік у розмірі 2 678, 93 грн., за 2018 рік у розмірі 2 709, 58 грн., за 2019 рік у розмірі 2 714, 46 грн., за 2020 рік у розмірі 2 995, 12 грн., за 2021 рік - 4 540, 00 грн. (а.с.14-18).

Не погоджуючись із виплаченим розміром матеріальної допомоги, позивач 22.07.2021 року звернувся із заявою до Голови ППО ЗАЛП Криворізького локомотивного депо Кулешова А.В. з проханням посприяти щодо врегулювання питання отримання недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2017 року по 2021 рік (а.с. 19).

Профкоми Профспілки залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів України Криворізького локомотивного депо від імені трудових колективів звертались до директора Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та голови Дорожньої профспілкової організації із вимогою за вих. №56 від 06.09.2019 року щодо приведення у відповідність до чинного законодавства розміру матеріальної допомоги на оздоровлення до вказаних в діючих колективних договорах та щодо здійснення перерахунку матеріальної допомоги на оздоровлення з 01 квітня 2017 року по теперішній час кожному працівнику та повернення незаконно недоплаченої частки зазначеної допомоги (а.с.23).

Окрім того, 04 вересня 2020 року профком Профспілки залізничників і транспортних будівельників України Криворізького локомотивного депо від імені трудового колективу звернувся до заступника Регіональної філії «Придніпровська залізниця» з управління персоналом та соціальної політики Литвинової І.Л. із вимогою за вих. №109, щодо приведення у відповідність до чинного законодавства розміру матеріальної допомоги на оздоровлення до вказаних в діючих колективних договорах та щодо здійснення перерахунку матеріальної допомоги на оздоровлення з 01 квітня 2017 року по теперішній час кожному працівнику та повернення незаконно недоплаченої частки зазначеної допомоги (а.с.25).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з Відповідача недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення, ОСОБА_1 посилався на те, що Відповідачем були порушені умови Колективного договору щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому п. 3.1.5 Колективного договору.

За правилами ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст.18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

У відповідності до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Так, згідно з п. 3.1.5. Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за №60/11 від 24.10.2011 року, дія якого була продовжена на 2020 рік, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги ( а.с.20-21).

Однак, відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01 квітня 2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом».

Пунктом 1.4. вказаного Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття вказаної спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн., прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць - на рівні 1684 грн., а відтак, 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2105 грн..

Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1762 грн., а тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2205 грн. 50 коп., при тому, що мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3723 грн.

У відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2007 грн., при цьому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2508 грн. 75 коп., а мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4173 грн.

Положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» визначено: прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2197 грн., при цьому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2746 грн. 25 коп., а мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4723 грн.

За змістом Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» визначено: прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2270 грн., при цьому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2837 грн. 50 коп., а мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 6000 грн.

Таким чином, прийняття 31 березня 2017 року спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01 квітня 2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величини «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством, а відтак указана постанова повинна була прийматись не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент її прийняття мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн. та була більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом.

Разом з тим, суд звертає увагу, що розмір мінімальної заробітної плати є більшим, ніж 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом і в наступні спірні роки (2018, 2019, 2020,2021), за які позивачу нараховувалась та виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення, а тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, яка погіршує становище працівників, а саме п. 3.1.5. Колективного договору.

При цьому, суд не приймає доводи Відповідача стосовно того, що п.п. 3, 5 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів.

Так, ст. 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Стаття 22 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 22, 58 Конституції України, ст. 9 КЗпП України, суд вважає, що нові закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих законів, договорами про працю не мають зворотної сили.

Як зазначалося вище,відповідно до Законів України «Про державний бюджет України на 2017 рік», «Про державний бюджет України на 2018 рік», «Про державний бюджет України на 2019 рік», «Про державний бюджет України на 2020 рік», «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати по Україні був вищим, ніж 125 відсотків прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого законом, а відтак, врахування положень п.п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» при нарахуванні та виплаті, в даному випадку, позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення погіршує його становище, зменшуючи розмір належної йому до виплати допомоги, а тому не мають зворотної сили та не можуть бути застосовані при визначенні розміру такої допомоги.

Не приймає до уваги також суд посилання Відповідача на недійсність у відповідності до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, положень колективного договору в частині виплати матеріальної допомоги, як таких, що суперечать п.п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», оскільки відповідно до ст.9КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. При цьому, стаття 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагає судової процедури визнання їх недійсними.

Отже, приймаючи до уваги, що положеннями п. 3.1.5. Колективного договору визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні саме на момент виплати допомоги, суд вважає за необхідне при визначенні позивачу розміру недоплаченої частини вказаної допомоги виходити з розмірів мінімальної заробітної плати по Україні встановлених на 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки, а тому приходить до висновку, що з Відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена останньому матеріальна допомога на оздоровлення в загальному розмірі 6 180 грн. 91 коп., яка складається із: за період з 12.05.2117 року по 26.06.2017 року - 521, 07 грн., за період з 02.10.2018 року по 16.11.2018 року - 1 013, 42 грн., за період з 14.05.2019 року по 29.06.2019 року - 1 458, 54 грн., за період з 10.02.2020 року по 25.03.2020 року - 1 727, 88 грн., за період з 06.07.2021 року по 19.08.2021 року - 1 460, 00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. в дохід держави.

Що стосується витрат на правову допомогу суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16.

В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача було подано договір про надання правової допомоги № 22/07 від 22.07.2021 року, укладений з адвокатом Товкун Альоною Вікторівною, акт № 1 про надання правової допомоги від 22.07.2021 року відповідно до якого адвокатом Товкун А.В. надано правову допомогу на загальну суму 1 850 грн., яка складається із усної консультації та аналізу документів 1 година 0 350 грн., складання позовної заяви та копіювання позовної заяви з додатками для сторін - 3 години - 1500 грн., квитанцією № 119907 про сплату адвокату Товкун А.В. за надання правової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 1 850 грн. (а.с. 34-42).

Верховний Суд зазначає, що, відповідно до положень ст. 14 ПК адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

ВС вказав, що аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова ВС у справі № 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року).

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 1850,00 гривень, при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), а також враховано складність справи та виконаних представником робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони позивача.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про державний бюджет України», ст..ст. 10, 13, 18, 97 КЗпП України, ст. ст. 4, 5, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Товкун Альона Вікторівна до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» В ОСОБІ РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» СТРУКТУРНИЙ ПІДРОЗДІЛ «КРИВОРІЗЬКЕ ЛОКОМОТИВНЕ ДЕПО, третя особа: ПРОФЕСІЙНА СПІЛКА ЗАЛІЗНИЧНИКІВ І ТРАНСПОРТНИХ БУДІВЕЛЬНИКІВ УКРАЇНИ ПЕРВИННА ПРОФСПІЛКОВА ОРГАНІЗАЦІЯ ВІДОКРЕМЛЕНОГО СТРУКТУРНОГО ПІДРОЗДІЛУ «КРИВОРІЗЬКЕ ЛОКОМОТИВНЕ ДЕПО» ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення - задовольнити.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» В ОСОБІ РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» СТРУКТУРНИЙ ПІДРОЗДІЛ «КРИВОРІЗЬКЕ ЛОКОМОТИВНЕ ДЕПО на користь ОСОБА_1 недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 2017 року по 2021 рік у розмірі 6 180 грн. 91 коп..

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» В ОСОБІ РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» СТРУКТУРНИЙ ПІДРОЗДІЛ «КРИВОРІЗЬКЕ ЛОКОМОТИВНЕ ДЕПО на користь держави судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» В ОСОБІ РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ПРИДНІПРОВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» СТРУКТУРНИЙ ПІДРОЗДІЛ «КРИВОРІЗЬКЕ ЛОКОМОТИВНЕ ДЕПО на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 1 850 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складено 01 листопада 2021 року.

Суддя: І. Б. Чайкін