КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/6730/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року місто Київ

справа № 756/15944/14-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року про закриття провадження, постановлену під головуванням судді Луценко О.М. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання кредитного договору, договорів іпотеки та договору поруки недійсними, за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2012року позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ «Універсал Банк» на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який в подальшому був уточнений та банк просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №065-2008-447, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 500000 швейцарських франків, зі сплатою відсотків за користування кредитом 9,95% річних та кінцевою датою погашення кредиту по 10 лютого 2038 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 27 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

Вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши позичальнику кредит у повному обсязі, однак остання умови кредитного договору не виконує у повному обсязі, грошові кошти не повертає, а тому банк звернувся з даним позовом до суду.

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору, договорів іпотеки та договору поруки недійсними.

В обґрунтування позову посилалася на те, що кредитний договір, який укладений 27 лютого 2008 року між нею та ПАТ «Універсал Банк» суперечить законодавству України, а саме: ст.628 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», п.п.8, 9 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що в силу ст.ст.203, 215 ЦК України є підставою для визнання вказаного договору недійсним.

Вказувала, що згідно з виписним епікризом з її історії хвороби ДУ «Науковий центр радіаційної медицини» Академії медичних наук України від 10 серпня 2010 року вона страждала тяжким захворюванням та в момент підписання кредитного договору вона отримувала курс хіміотерапії, що спричиняє вплив на психічний стан людини.

Зазначала, що її волевиявлення під час укладення спірного кредитного договору не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, що є додатковою підставою для визнання вказаного договору недійсним.

Посилалася на те, що відповідно до приписів ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню.

У липні 2012 року позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , як до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором №065-2008-447 від 27 лютого 2008 року.

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк», в якому просив визнати недійсним договір поруки №065-2008-447-Р від 27 лютого 2008 року, укладений між ним та ВАТ «Універсал Банк».

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17 січня 2013 року вищевказані справи були об`єднані в одне провадження.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 березня 2014 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 червня 2014 року позов ПАТ «Універсал Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості задоволено частково. У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2014 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 червня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У квітні 2020 року від АТ «Універсал Банк» до суду першої інстанції надійшло клопотання про закриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання договорів недійсними, оскільки ОСОБА_3 померла, а спірні правовідносини, що склалися між нею та банком щодо визнання недійсними договорів не допускають правонаступництва.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання кредитного договору, договорів іпотеки та договору поруки недійсними.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зобов`язання за кредитним договором носять майновий характер, а права та обов`язки за кредитним договором спадкуються на загальних підставах та не є нерозривно пов`язаними із фізичною особою.

Вказувала, що заявляючи клопотання про закриття провадження у справі на тій підставі, що спірні правовідносини не передбачають правонаступництва, позивачем не обґрунтовано, які саме немайнові права не були успадковані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та чому вони не можуть їх реалізувати.

Вважає, що фактично, суд позбавив відповідачів права на підтримання зустрічних позовних вимог, заявлених їх матір`ю та дружиною за її життя.

Зазначала, що сам факт залучення ОСОБА_4 (сина) до участі у справі як співвідповідача та як співпозивача за зустрічним позовом сам по собі означає, що судом визнано той факт, що спірні правовідносини передбачають можливість правонаступництва.

Посилалася на те, що судом першої інстанції помилково ототожнено процесуальну немайнову вимогу щодо визнання договорів недійсними із особистими (матеріальними) немайновими правами фізичної особи.

Вказувала, що відповідачі як правонаступники ОСОБА_3 зв`язані процесуальними обов`язками, які вона мала, а тому закриття провадження за зустрічним позовом робить неможливим і пред`явлення такого позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в силу приписів п.2 ч.1 ст.186 та ч.2 ст.256 ЦПК України.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та просив її скасувати.

08 квітня 2021 року від позивач АТ «Універсал Банк» до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказував, що вимога ОСОБА_3 за зустрічним позовом про визнання договорів недійсними у зв`язку із її психічним станом була безпосередньо пов`язана з особою ОСОБА_3 , тобто матеріальні правовідносини були тісно пов`язані з особою суб`єкта, а відтак, правонаступництва матеріального та процесуального не може існувати.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник позивача АТ «Універсал Банк»у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду першої інстанції у справі залишити без змін.

ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому колегія суддів вважає заможливе розглядати справу у його відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції посилався на п.7 ст.255 ЦПК України та виходив з того, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (право-попередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

При цьому за правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Смерть фізичної особи як підстава для процесуального правонаступництва має універсальний характер. У тих випадках, коли матеріальні правовідносини тісно пов'язані з особою суб'єкта, правонаступництва матеріального, а відтак, і процесуального не може бути.

Згідно з вимогами ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

За правилами ч.1 ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Тобто, вимоги, які випливають з даної категорії правовідносин, процесуального правонаступництва не допускають.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Таким чином, відсутні такі підстави для припинення іпотеки, як смерть боржника за кредитним договором, враховуючи те, що основне зобов`язання допускає правонаступництво.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Судувід 27 лютого 2019 року у справі №676/1227/16, від 03 грудня 2020 року у справі №441/1647/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Оболонськогорайонного суду міста Києва перебуває справа, в тому числі, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання кредитного договору, договорів іпотеки та договору поруки недійсними.

Предметом вказаного позову є визнання недійсними:

кредитного договору №065-2008-447 від 27 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «Універсал Банк»;

договорів іпотеки від 27 лютого 2008 року, укладених між ОСОБА_3 , як іпотекодавцем та ВАТ «Універсал Банк»;

договору поруки №065-2008-447-Р від 27 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк»;

З матеріалів справи вбачається, що до закінчення розгляду справи та ухвалення судового рішення по справі відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану в місті Томашув-Мазовецький (Польща).

Кредитні правовідносини за своєю правовою природою є такими, що допускають правонаступництво, тому у випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки переходять до спадкоємців.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року постановленою, не виходячи до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі як правонаступників померлої ОСОБА_3 - її чоловіка ОСОБА_1 та сина ОСОБА_4 .

З викладеного вбачається, що після смерті позичальника ОСОБА_3 відбулася заміна боржника у кредитному зобов`язанні на її спадкоємців чоловіка ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах сина ОСОБА_4 , отже основне зобов`язання не припинилося, як не припинилося і зобов`язання за іпотечними договорами та договором поруки.

При цьому, за змістом статей 1218, 1219 ЦК України зобов'язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов'язано з його особою, а отже і зобов`язання, які виникли з іпотечних договорів щодо передачі в іпотеку нерухомого майна, також не є такими, що нерозривно пов'язані з особою ОСОБА_3 і у зв`язку з цим допускають правонаступництво.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, постановивши ухвалу про закриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 у зв`язкуз її смертю, не врахував, що правовідносини що виникли між ОСОБА_3 та банком щодо визнання кредитного договору, договорів іпотеки та договору поруки недійсними допускають правонаступництво, а відтак дійшов помилкового висновку про закриття провадження з підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріальногоправа, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного,колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: