Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/823/20

18 жовтня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його користь 42 000 грн. 00 коп. боргу за договором позики від 25.05.2017 року, а також понесені судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та у відповіді на відзив та просив їх задоволити в повному обсязі.

26.06.2020 року відповідач ОСОБА_4 в підготовче засідання не з`явився. Проте, 18.06.2020 року ОСОБА_4 подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому позовні вимоги позивача не визнав. Зазначив, що між ним і позивачем певний час існували дружні відносини, він разом з бригадою виконував будівельні роботи на замовлення позивача. Тому позивач неодноразово давав йому грошові кошти на будівельні матеріали чи авансові платежі, однак при цьому позивач наполягав на укладенні договору позики та написанні розписки. Після закінчення виконання будівельних робіт вони завжди враховували позичену суму. Він не заперечував, що розписка про отримання в борг 42000 грн. написана ним, а також те, що отримав дану суму грошей. В даному випадку гроші давалися на покупку стійок для будови в кількості 84 штуки, які в кінцевому результаті залишилися у позивача. Стверджує, що при закінченні робіт ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_5 , що договір позики та розписку порвав і у нього не буде до нього жодних претензій.

Просить суд у задоволенні даного позову відмовити.

В підготовчому засіданні 06.08.2021 року представник відповідача, адвокат Вовк Р.В. подав клопотання, в якому просив надати йому для ознайомлення матеріали справи.

04.09.2021 року представник відповідача, адвокат Вовк Р.В. подав заперечення на відповідь на відзив.

18.01.2021 року в підготовче засідання представник відповідача, адвокат Вовк Р.В. не прибув, подав клопотання про відкладення справи в зв`язку з карантинними заходами.

02.02.2021 року, 23.02.2021 року в підготовче засідання, а 05.03.2021 року в судове засідання представник відповідача, адвокат Вовк Р.В. не з`явився, але подав клопотання про відкладення судових засідань в зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_5 і свідки не можуть прибути в судове засідання, оскільки знаходяться за межами України і є проблемні питання у перетині кордону.

11.03.2021 року представник відповідача, адвокат Вовк Р.В. подав заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні 15.04.2021 року представник відповідача, адвокат Романишин Д.М. подав заяву, в якій просив надати йому для ознайомлення матеріали справи.

02.06.2021 року в судове засідання позивач ОСОБА_1 подав заяву про відкладення судового засідання в зв`язку з ускладненням хвороби COVID-19 і знаходженням його в лікарні.

13.07.2021 року в судове засідання представник відповідача, адвокат Романишин Д.М. не прибув, але подав клопотання про відкладення судового засідання в зв`язку з тим, що цього дня прийматиме участь в проведенні слідчих дій слідчим відділенням Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області по кримінальному провадженні № 0000058.

18.10.2021 року відповідач ОСОБА_5 та його представник, адвокат Романишин Д.М. в судове засідання не прибули. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч.3 ст.131 ЦПК України).

Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог, та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що 25.05.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_5 безвідсоткову позику в сумі 42 000 грн., а ОСОБА_5 зобов`язався повернути отриману суму одноразово в повному обсязі або частинами до 25.08.2017 року (а.с.3).

Згідно розписки від 25.05.2017 року ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 42 000 грн. для покупки стійок для будови (84 шт.) та зобов`язався повернути надану суму відповідно до договору позики від 25.05.2017 року. Дана розписка долучена до матеріалів справи.

В даній розписці зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яку відповідач зобов`язується повернути позивачу, строк повернення грошових коштів та особистий підпис позичальника.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики.

Разом з тим, як перевірено судом, незважаючи на те, що строк повернення позики минув, відповідач добровільно повернути кошти не бажає, свої зобов`язання за договором позики від 25.05.2017 року не виконує, що змусило позивача звернутись до суду з даною позовною заявою.

Суд констатує, що згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст.1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Згідно змісту розписки в ній (орфографія та пунктуація автора збережені) зазначено наступне:

«Розписка. м. Надвірна. Я, ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 06.08.1999 р. Надвірнянським РВ УМВС, ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав від ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Надвірнянським РВ УДМС 26.12.2014 року, грошову суму в розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) грн. для покупки стійок для будови (84 шт.). Зобов`язуюсь повернути надану мені суму відповідно до договору позики від 25.05.2017 року. ОСОБА_5 . (підпис), 25.05.2017 р. (дата).

Дослідивши укладену між сторонами розписку, суд вважає, що її змістом встановлено:

- факт отримання 25.05.2017 року відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 42 000 грн. 00 коп., а саме у борг для покупки стійок для будови (84 шт.);

- обов`язок ОСОБА_5 повернути грошові кошти ОСОБА_1 відповідно до договору позики від 25.05.2017 року, де п.2.3 передбачено, що повернення отриманої суми здійснюється до 25.08.2017 року.

Таким чином, розписка про отримання грошових коштів у борг містить зобов`язання про їх повернення.

Також, судом враховано, що відповідач ОСОБА_5 у відзиві на позовну заяву не заперечував факт написання саме ним зазначеної розписки позивачу, оригінал якої знаходився у останнього.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_5 взятих на себе зобов`язань не виконав, грошові кошти не повернув.

Будь-які дані про те, що розписка надана ОСОБА_5 в якості гарантії розрахунку за виконання робіт ОСОБА_1 , наведений вище текст розписки не містить.

Заперечення відповідача про отримання у борг від позивача будь-яких коштів, оскільки розписка була ним написана з метою вирішення питання щодо розрахунку за виконані роботи; письмові пояснення свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про те, що вони були свідками як ОСОБА_5 повернув ОСОБА_1 стійки для будови в кількості 55 штук, до уваги судом не приймаються.

Так, відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Ураховуючи те, що:

-між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті;

-відповідач не скористався своїм правом оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти не були ним одержані від позикодавця (ч.1 ст.1051 ЦК України);

-до правоохоронних та судових органів ОСОБА_5 із заявою (позовом) про те, що розписка була написана ним під впливом обману з боку ОСОБА_1 , не звертався;

- ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про повернення йому розписки не звертався;

-рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником (ч.1 ст.1051 ЦК України).

Суд дійшов висновку, що правових підстав для відмови у позові ОСОБА_1 судом не встановлено.

Враховуючи встановлені обставни, суд вважає, що оскільки між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, та враховуючи встановлену ст.294 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити повністю.

Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , з відповідача в користь позивача слід стягнути 840 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, ст.ст.202, 205, 207, 509, 526, 610, 625, 626, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та керуючись ст.ст. 141, 258, ст.259, ст.263, ст.265, ст.268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_2 42 000 грн. 00 коп. (сорок дві тисячі гривень) боргу за договором позики від 25.05.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_2 , 840 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 28.10.2021 року.