ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/925/21 Справа № 207/3254/18 Суддя у 1-й інстанції - Юрченко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків у зв`язку з втратою майна, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим 29 жовтня 2018 року позовом до приватного підприємця ОСОБА_2 (далі - ПП ОСОБА_2 ) про відшкодування збитків у зв`язку з втратою майна, мотивуючи його тим, що 27 квітня 2018 року між ним та ПП ОСОБА_2 було укладено договір оренди об`єкту громадського харчування кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " яке розташоване у АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності. За умовами договору він, як орендодавець, передав, а ПП ОСОБА_2 , як орендар, прийняла в тимчасове користування об`єкт громадського харчування, а саме: капітальну будівлю 203 кв.м з літнім майданчиком, розташовану на земельній ділянці 558 кв.м, обладнання та інвентар згідно переліку в акті прийому-передачі (надалі - майно).

Зазначав, що що при укладенні договору оренди ПП ОСОБА_2 (орендар) взяла на себе наступні обов`язки: самостійно і за власний рахунок здійснювати сплату за використання електроенергії, газу, води та водовідведення, послуг електрозв`язку (телефону та інтернету), загальної та пожежної охорони (згідно пункту 6.4.договору), а відповідно до пункту 6.5. договору забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, і підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, нести всі витрати з експлуатації майна, що орендується; здійснювати за власний рахунок поточний ремонт майна, що орендується, у термін (один раз на рік); за власний рахунок усувати несправності та поломки комунікацій об`єкту, своєчасно виконувати вимоги постачальників комунальних послуг щодо приладів обліку постачання газу, електроенергії та води; проводити заходи щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна, нести повну відповідальність за пожежну безпеку людей та орендованого майна.

Вказував, що відповідно до пункту 6.9 договору, ПП ОСОБА_2 в день укладання договору була зобов`язана застрахувати орендоване майно не менше, ніж на заявлену орендодавцем вартість на користь орендодавця і надати орендодавцю копії страхового полісу і платіжного доручення. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб увесь строк оренди майно було застрахованим. ПП ОСОБА_2 своїх обов`язків за договором не виконала та не застрахувала орендоване майно, а 07 вересня 2018 року в орендованому нею приміщенні сталась пожежа, внаслідок якої було повністю знищено орендований об`єкт, а саме: об`єкт громадського харчування, капітальну будівлю 203 кв.м з літнім майданчиком, розташовану на земельній ділянці 558 кв.м, обладнання та інвентар згідно переліку в акті прийому-передачі, що належало на праві приватної власності .

Наголошував на тому, що згідно додатку до акту про пожежу від 07 вересня 2018 року, прямі збитки від пожежі становлять 3 100 000 грн., а 17 вересня 2018 року він звернувся до судового експерта Харченка В.В. з метою визначення нанесеної йому матеріальної шкоди внаслідок знищення об`єкту оренди, про що було надано висновок судового експерта від 08 жовтня 2018 року за №888/09-18, згідно якого визначений розмір нанесеної йому матеріальної шкоди внаслідок знищення нерухомого майна, що складає 2 394 470 грн.

Посилаючись на те, що ПП ОСОБА_2 порушила умови договору, у зв`язку з чим йому завдано збитків, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПП ОСОБА_2 на його користь 2 394 470 грн. у рахунок відшкодування завданих йому збитків.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 травня 2020 року вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявні правові підстави для задоволення його позову, які безпідставно залишено судом першої інстанції без уваги. Наголошував на тому, що фактично йому завдані збитки саме у зв`язку з невиконанням орендарем умов договору оренди в частині страхування орендованого майна.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач по справі не скористалась.

Справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 перебуває в провадженні Дніпровського апеляційного суду з 16 жовтня 2020 року

Колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд справи відкладався два рази у зв`язку з неявкою у судове засідання відповідача.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідач жодного разу не з`явилась, але про розгляд справи вона сповіщалась належним чином та завчасно. Судові повістки надсилались на адресу ПП ОСОБА_2 , однак уся судова кореспонденція поверталась до суду із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Згідно ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Крім того, відповідач про дату, місце та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції повідомлялась належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України та за допомогою смс-повідомлення.

На думку колегії суддів, чергова неявка в судове засідання відповідача свідчить про відверте зловживання своїми процесуальними правами, втрату інтересу до свого позову та являється її волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 грудня 2004 року, копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 31 серпня 2006 року, кафе з літнім майданчиком, розташоване у АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 (а.с.36,37).

Відповідно до копії договору оренди від 27 квітня 2018 року, об`єкт громадського харчування (кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що розташоване у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , як орендодавець, передав, а ПП ОСОБА_2 , як орендар, прийняла в тимчасове користування об`єкт громадського харчування, а саме: капітальну будівлю 203 кв.м з літнім майданчиком, розташовану на земельній ділянці 558 кв.м, обладнання та інвентар згідно переліку в акті прийому- передачі (а.с.4-8).

Згідно з актом про пожежу від 07 вересня 2018 року вбачається, що 07 вересня 2018 року о 2 год.50 хв. на орендованому ОСОБА_2 об`єкті виникла пожежа, внаслідок чого було знищено повністю орендований об`єкт, а саме: об`єкт громадського харчування, капітальну будівлю 203 кв.м з літнім майданчиком, розташовану на земельній ділянці 558 кв.м, який належав на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 33-35).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження №888/09-18 від 08 жовтня 2018 року, розмір завданої матеріальної шкоди кафе з літнім майданчиком, розташованого в АДРЕСА_1 , внаслідок пожежі складає 2 394 470 грн. (а.с. 63-69).

Судом заслухано покази свідків.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що кафе було забезпечене засобами гасіння пожежі, в томи числі і вогнегасниками, відповідач сказала ОСОБА_4 , який здійснював охорону кафе в нічний час, щоб він не перебував в приміщені кафе, а знаходився зовні, щоб мати можливість, в разі повторення таких дій, своєчасно на них реагувати, тримати на поготові вогнегасники та шлангу підключену до водопостачання, а також щоб він покликав свого товариша ОСОБА_5 , щоб той допомагав в охороні кафе у нічний час, тобто зробила все можливе задля того, щоб запобігти знищенню майна, але вона жодним чином не мала будь-якої можливості запобігти здійсненню злочинних намірів третіх осіб, які мали на меті знищення кафе шляхом навмисного підпалу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Статтями 15,16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилом статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Згідно з частинами чотири, п`ять статті 319 ЦК України власність зобов`язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до частини першої статті 626, частини першої статті 627 та частини першої статті 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтями 759,779 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця.

Згідно із частиною першою статті 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Статтею 764 ЦК України передбачено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Договором або законом може бути встановлений обов`язок наймача укласти договір страхування речі, що передана у найм (частина друга статті 771 ЦК України).

Наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця (стаття 779 ЦК України).

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що між сторонами по справі виникли договірні правовідносини шляхом укладання та підписання договору оренди об`єкту громадського харчування (кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 "), що належить до приватної власності від 27 квітня 2018 року.

У відповідності до пункту 6.9 договору оренди, укладеного між сторонами, визначено, що ПП ОСОБА_2 в день укладання договору зобов`язана застрахувати орендоване майно не менше, ніж на заявлену орендодавцем вартість на користь Орендодавця і надати Орендодавцю копії страхового полісу і платіжного доручення. Постійно поновлювати договір страхування таким чином, щоб увесь строк оренди майно було застрахованим.

Вимоги договору орендарем не виконані.

Чинний договір страхування нерухомого майна відсутній.

Згідно додатку до акту про пожежу від 07 вересня 2018 року, прямі збитки від пожежі становлять 3 100 000 (три мільйони сто тисяч) грн. Побічні збитки від пожежі складають 4 169 228 грн., про що було зазначено в цьому акті.

З висновку судового експерта від 08 жовтня 2018 року за № 888/09-18 вбачається, що розмір матеріальної шкоди внаслідок знищення нерухомого майна складає 2 394 470 грн.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується факт того, що позивачу завдано збитків внаслідок пожежі, якою було знищено повністю орендований об`єкт.

Колегія суддів приймає до уваги той факт, що фактично відповідач не є особою, яка здійснила підпал належного позивачу об`єкту нерухомості, втім відповідач, взявши на себе зобов`язання застрахувати орендований об`єкт нерухомості, взятих на себе зобов`язань з його страхування не виконала, саме тому вона повинна відшкодувати завдані позивачу збитки.

За правилами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Позивачу належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Також позивач несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засадам (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін.

З врахуванням вказаних обставин даної справи колегія суддів приходить до висновку,що позивачем було доведено наявність шкоди і причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною йому шкодою та безпосередньо пожежею. Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Висновок експерта №888/09-18 від 08 жовтня 2018 року був врахований місцевим судом при ухваленні рішення по суті спору.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду даної справи, в порядку розподіл судових витрат з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 22 025 грн. та витрати, понесені позивачем у зв`язку з проведенням експертизи у розмірі 14 300 грн., а усього стягнути 36 325 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року та додаткове рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків у зв`язку з втратою майна задовольнити.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки у зв`язку з втратою майна в розмірі 2 394 470 грн. (два мільйона триста дев`ятсот чотири тисячі чотириста сімдесят гривень).

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 36 325 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.