Провадження № 2/344/1161/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

21 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Тринчука В.В.,

секретаря с/з: Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Івано-Франківськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 січня 2020 року між ними розірвано. Під час шлюбу у них народилась дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час дитина проживає з матір`ю та знаходиться повністю на її матеріальному забезпеченні. Добровільно матеріальну допомогу на утримання їхнього неповнолітнього сина відповідач не надає. Просить суд при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина взяти до уваги матеріальне становище відповідача. Позивач у позовній заяві вказує, що призначення визначеного нею розміру аліментів не буде обтяжувати матеріальний стан відповідача, так як за час шлюбу вони разом займались підприємницькою діяльністю, а після їх розлучення та народження дитини відповідач самостійно розпоряджається отриманим прибутком від приватної діяльності. Щодо поділу спільного майна відбувається судовий процес Справа № 344/8182/19, в тому числі поділ стосується їх спільно розпочатої за час шлюбу підприємницької діяльності. Просить суд стягнути з відповідача на утримання їх неповнолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000, 00 (п`ять тисяч гривень) щомісячно, з дня народження дитини та до досягнення сином повноліття.

Ухвалою суду від 21.09.2021 року провадження у даній справі відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 10.02.2021 року звернулась до суду з клопотання про витребування доказів, які мають значення у даній справі, а саме просила витребувати з Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» інформаційну довідку щодо розміру заробітної плати ОСОБА_2 . Своє клопотання мотивувала тим, що вказане підприємство на адвокатські запити її представника не реагує та вказаної інформації не надає.

25.02.2021 року клопотання позивача про витребування доказів у даній справі задоволено, про що постановлено вмотивовану ухвалу.

Приватне акціонерне товариство «Індустріальні та дистрибуційні системи» 11.03.2021 року направило на адресу суду інформацію, яка зазначена в ухвалі суду від 25.02.2021 року, зі змісту якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за період з грудня 2018 року по січень 2021 року отримав заробітної плати 887 887, 40 грн.

Стороною відповідача на адресу суду направлено копії фіскальних чеків на суму 13 963, 76 грн., які просять долучити до матеріалів даної цивільної справи, як доказ матеріального забезпечення відповідачем сина ОСОБА_3 .

24.03.2021 року від позивача ОСОБА_1 судом отримано заяву про збільшення позовних вимог, а саме просить суд збільшити їх розмір, оскільки з отриманої судом довідки про доходи відповідача вбачається, що останній отримує значно більший розмір доходів, а ніж їй було відомо на момент її звернення із даним позовом до суду. У вказаній заяві просить суд стягнути з ОСОБА_2 на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 8000,00 грн. щомісячно, починаючи з народження до досягнення сином повноліття. Також позивач до вказаної заяви долучила письмові пояснення, у яких вона просить суд при постановлення рішення взяти до уваги те, що відповідач з народження дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та жодним чином не допомагав їй у вихованні сина, у тому числі не надавав будь якої матеріальної допомоги, а систематично вчиняє щодо неї та неповнолітнього сина домашнє насильство, на підтвердження чого долучила до матеріалів справи постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області де встановлено факт вчинення відповідачем домашнього насильства.

Ухвалою суду від 08.04.2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явилась, однак до початку розгляду справи подала заяву у який просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, розгляд справи проводити без її участі та участі її представника, а також вказала, що щодо винесення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи.

Згідно з ч.3 ст. 287 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у їх сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до наступних висновків.

Так, між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 січня 2020 року (а.с.10-11). У шлюбі у них народилася дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 виданого Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління в Івано-Франківській області, актовий запис № 2805 від 06.12.2018 року (а.с.9). Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області справа № 344/1962/19 від 20.02.2020 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 (а.с.12-16). Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_2 за період з грудня 2018 року по січень 2021 року його дохід становив 887 887, 40 грн. (а.с.66). Згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області справа № 344/15188/20 від 01.12.2020 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та її неповнолітньої дитини ОСОБА_3 (а.с.86). Відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 28.12.2020 року постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області справа № 344/15188/20 від 01.12.2020 року залишено без змін (а.с.88-90). Згідно постанови Верховного Суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про батька з актового запису направлено на новий розгляд до Івано-Франківського апеляційного суду (а.с.102-112).

Відповідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами, відповідно до ст.76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст.77 ЦПК України) та допустимими (ст.78 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При визначенні розміру аліментів з врахуванням положень ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При визначенні розміру аліментів суд враховує рівень матеріального становища відповідача, наявність чи відсутність інших утриманців у відповідача. Щодо розміру його доходів то у матеріалах справи міститься довідка про доходи, та відповідно до якої відповідач щомісячно отримує не малий дохід від основного його заробітку, відомостей щодо наявності на його утримання інших утриманців у матеріалах справи відсутні.

Так, ч. 3 ст. 181 СК України вказує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У Постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19) роз`яснено, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При визначенні розміру аліментів суд посилається на вищезазначену постанову КЦС ВС від 11.03.2020 року та враховує підтвердження рівня матеріального становища відповідача відсутність інших утриманців у відповідача, а також те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів мають переважне право при визначенні розміру аліментів. Суду не надано жодних належних та допустимих доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача, або будь який інших обставин які б створювали істотні перешкоди для виплати аліментів у заявленому позивачем розмірі.

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів у вересні 2020 року, тому за загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти має бути стягнуто з часу звернення до суду з цим позовом.

Проте згідно із ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Як зазначила в позовній заяві позивач, вона вживала заходи задля стягнення аліментів з відповідача раніше, однак бажаного результати її намагання не дали. Також у даному позові зазначає , що відповідач з лютого 2019 року оспорює своє батьківство по відношенню до сина ОСОБА_3 , що також свідчить про те, що відповідач з народження дитини не бере участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні, оскільки не визнає його.

На думку суду наведені доводи та аргументи позивачем у позовній заяві та письмових поясненнях є обґрунтованими, а тому стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 8000, 00 грн. (вісім тисяч гривень), 00 копійок щомісячно починаючи з народження дитини до досягнення ним повноліття буде справедливими та достатнім на час постановлення рішення саме для забезпечення прав неповнолітньої дитини в даній справі, а відтак дана позовна вимога підлягає до задоволення у повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 цього Кодексу:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що:

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У ч. 8 ст. 141 цього Кодексу визначено, що: розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:

1. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

2. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

3. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом ретельно досліджено текст договору про надання професійної правничої допомоги, який укладено 31 грудня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Кузиком Володимиром Івановичем (а.с.93), акт приймання - передачі наданих послуг про те, що з вересня 2020 року по березень 2021 року адвокат Кузик Володимир Іванович надав юридичні послуги ОСОБА_1 згідно договору укладеного між ними від 31 грудня 2019 року на суму 5 000 (п`ять тисяч) гривень (а.с.95). Сторони договору обумовили та дійшли спільної згоди щодо визначення розрахунку гонорару адвоката, у тому числі деталізували кожний вид послуги.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу та витрат пов`язаних з розглядом справи понесених ОСОБА_1 на її користь з ОСОБА_2 у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень. Суд визначаючи такий розмір коштів застосовував критерій розумної необхідності врахував складність справи, а також те, що вимоги заявлені позивачем про стягнення аліментів задоволені у повному обсязі. Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача, а сума у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат за надання ОСОБА_1 правової допомоги адвокатом Кузиком Володимиром Івановичем, оскільки така сума є співмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин слід стягнути з відповідача 840,80 грн. судового збору на користь держави.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12,13,81,130,141,223,263-266 ЦПК України, ст.ст. 180-182,191 СК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, з дня народження дитини та до досягнення сином повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави з зарахуванням на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106 - 840 (вісімсот сорок) гривень 40 копійок судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В.Тринчук