Провадження № 2/760/6278/21
Справі № 760/4849/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Конішевському Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору нікчемним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

25.02.2021 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору нікчемним та стягнення коштіву якому просить суд:

- визнати нікчемним Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 29.11.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 отриманні від останньої грошові кошти у розмірі 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 28 440,00 гривень.

- стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29 листопада 2020 року між нею та відповідачем було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Вказує, що предметом даного Попереднього договору була попередня домовленість у строк до 30 грудня 2020 року (включно) уксти Основний договіркупівлі-продажу квартири, відповідно до якого відповідач зобов`язувався передати, а позивач зобов`язаний був прийняти однокімнатну квартиру загальною площею 48,60 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку та на умовах передбачених цим та основним договором, а також оплатити її вартість.

Вказує, що згідно пункту 4 Попереднього договору на підтвердження намірів сторін позивач передав відповідачу передоплату у розмірі 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 28 440,00 гривень.

Зазначає, що у відповідності до п. 3 Попереднього договоруСторони домовились про наступні умови Основного договору:

-Договір купівлі-продажу житлової квартири має бути нотаріально посвідчений пізніше 30 грудня 2020 року (включно); підписання Основного договору за адресою: АДРЕСА_2 ;

-Ціна продажу житлової квартири складає 54 000,00 доларів США, по курсу на 29.11.2020 року - 28, 44 грн. за 1 долар США, що в гривневому еквіваленті становить 1 535 760,00 гривень;

-Підготовкою та збором документів, необхідних для укладення договору купівлі- лродажу житлової квартири, займається Відповідач самостійно та за власні кошти...».

Таким чином, у відповідності до умов Попереднього договору Відповідач зобов`язується продати, а Позивач купити до 30 грудня 2020 року (включно) квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вказує позивач, Сторони погодили, що при укладенні Основного договору сума, яка має бути передана позивачем відповідачеві, буде зменшена на розмір гарантійної суми, а саме на 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 28 440,00 гривень.

Зазначає, що підпис відповідача на Попереднього договору свідчить, що сума передоплати у розмірі 1 000,00 доларів США повністю отримана від неї відповідачем в момент підписання цього договору.

Стверджує, що станом на дату подання позову до суду відповідач відмовляється від укладення Основного договору.

Посилається, що вона в усному порядку просила відповідача повернути їй кошти декілька разів, ще у січні 2021 року, проте ні коштів, ні зворотного зв`язку не отримала, саме тому вимушена звертатись до суду за захистом порушених законних прав та інтересів.

Зазначене на думку позивача свідчить про навмисне ухилення Відповідача від укладення Основного договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того вказує, що підписаний Сторонами договір є недійсним (нікчемним), оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та реєстрації.

Стверджує, що оскільки факт отримання Відповідачем грошових коштів у розмірі 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 28 440,00 гривень визначений у Попередньому договорі, а Попередній договір є нікчемним, в силу норм чинного законодавства України, виникає необхідність застосування у даному випадку реституції, тобто повернення всього одержаного за договором до їх першочергових власників.

З урахуванням викладеного вище просить суд позовні вимоги задовольнити.

25.02.2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.03.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

05.04.2021 року позивачем подано до суду заяву на виконання вимог ухвали суду від 02.03.2021 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.04.2021 року в справі відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.06.2021 року у справі закрито підготовче засідання та справу призначено о судового розгляду на 13.10.2021 року о 10.00 год.

Позивач у судове засідання не з`явилася, проте у матеріалах справи наявна заява представника позивача, у якій остання просить суд провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.

Про причину неявки суд до відома не поставив.

Судова повістка, що направлялася на адресу за місцезнаходженням, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.

У встановлений законом термін відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.11.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язувалася у строк до 30.12.2020 року передати у власність ОСОБА_1 з укладенням Договору купівлі-продажу, а ОСОБА_1 зобов`язується прийняти і оплатити житлову однокімнатну квартиру загальною площею 48,60 м2 і розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у порядку та на умовах передбачених цим та Основним договором (а.с. 6-8).

Згідно із п. 3 Попереднього договору, сторони погодили, що договір купівлі-продажу квартири має бути нотаріально посвідчений не пізніше 30.12.2020 року (включно), підписання основного договору має відбутися за адресою: АДРЕСА_2 та ціна продажу квартири складає 54 000,00 доларів США.

Відповідно до п. 4-5 Попереднього договору, при укладені цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передає продавцю передоплату у вигляді гарантійної суми у розмірі 1 000,00 доларів США, а продавець отримує зазначену гарантійну суму.

При укладенні Основного договору сума, яка має бути передана продавцю, буде зменшена на розмір гарантійної суми вказаної в п. 4 цього Договору.

При цьому позивач посилається, що відповідач у встановлений Попереднім договором строк Основний договір не уклала, крім того Попередній договір не був посвідчений нотаріально, а тому просить суд визнати останній нікчемним.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що невстановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок невстановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно з ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Судом встановлено, що Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29.11.2020 року нотаріально посвідчений не був.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином судом встановлено, що Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.11.2020 року є нікчемним правочином в силу вимог закону.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У постанові від 04.06.2019 року у справі № 916/3156/17 Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, щодо того, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.

Велика Палата Верховного Суду також погодилася з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову в частині заявлених вимог про визнання нікчемним Попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.11.2020 року, оскільки даний правочин є нікчемним в силу закону.

Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача на її користь грошових коштів у розмірі 1 000,00 доларів США, переданих за Попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.11.2020 року, суд зазначає наступне.

Як було встановлено вище, відповідно до п. 4-5 Попереднього договору, при укладені цього договору на підтвердження намірів сторін, сторони погодили, що покупець передає продавцю передоплату у вигляді гарантійної суми у розмірі 1 000,00 доларів США, а продавець отримує зазначену гарантійну суму. При цьому, при укладанні Основного договору сума, яка має бути передана покупцем продацю зменшується на розмір гарантійної суми, вказаної у п.4 цього Договору.

Відповідно до ч.1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Оцінюючи матеріали справи, суд вважає, що сума коштів, яка визначена у п.4 Попереднього договору є завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналізучи матеріали справи, суд вважає, що позивач має право вимоги до відповідача на повернення коштів, які визначені п.4 Попереднього договору.

Разом з цим, суд вважає, що позивачем не доведено заявлених вимог в цій частині та не підтверджено належними доказами передачі коштів в сумі 1000,00 дол. США відповідачу на виконання п.4 Попереднього договору, виходячи з наступного.

Так, позивач у позовній заяві посилається, що фактом підтверджуючим передачу нею відповідачу грошових коштів є відповідна розписка на Попередньому договорі.

При цьому, згідно із відмітки на третьому аркуші Попереднього договору вбачається, що ОСОБА_3 отримала 1 000,00 доларів США у рахунок оплати послуг агенції, а не як завдаток і не у рахунок майбутнього укладання Основного договору(а.с. 8).

Разом із цим, позивачем не обґрунтовано, яке відношення ОСОБА_3 має до укладеного між сторонами Попереднього договору та на якій саме правовій підставі позивач вважає, що остання отримавши ці кошти діяла в інтересах відповідача та відповідно, отримані кошти у розмірі 1000,00 США були предметом спірного договору, а не інших правочинів, зокрема, посередницьких чи агентських угод .

Таким чином, позивачем не надано суду належних доказів передачі відповідачу грошових коштів у сумі 1000 ,00 дол.США на виконання саме п.4 Попереднього договору та такі докази в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведе вище та оцінюючи матеріали справи суд вважає, що розписка на Попередньому договорі про отримання грошових коштів ОСОБА_3 не підтверджує факту передачі позивачем грошових коштів відповідачу на виконання саме п. 4 Попереднього договору.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову і у цій частині заявлених вимог, оскільки суду не надано доказів в підтвердження передачі позивачем грошових коштів відповідачу на виконання п.4 Попереднього договору та як наслідок, їх отримання відповідачем в якості завдатку.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст.15, 16, 203, 215,216, 220, 570, 635, 657 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору нікчемним та стягнення коштів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (ви рішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Букіна О.М.