Дата документу 27.10.2021 Справа № 310/4250/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/4250/20 Головуючий у 1 інстанції Морока С.М.
Провадження № 22-ц/807/2848/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 про витребування майна з чужого володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 про витребування майна з чужого володіння.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.05.2016 року у справі № 310/5970/15-ц провадження 2/310/135/16, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17.07.2018 року, за ОСОБА_2 , 2008 року народження, визнано право власності на 2/5 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та витребувано зазначене майно на її користь з володіння ОСОБА_3 як добросовісного набувача.

За час володіння та користування 2/5 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем були зроблені відповідні поліпшення, а саме за власні кошти встановлено бетонний паркан вартістю 8 260,00 гривень та металеві ворота вартістю 7 000,00 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2020 року у справі № 310/7598/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 про стягнення витрат на поліпшення майна та відшкодування моральної шкоди, було відмовлено.

При цьому, зазначеним рішенням суду встановлено, що згідно наданої квитанції до прибуткового касового ордера № 20 від 23.06.2015 року та товарного чеку № 3 від 2015 року, ОСОБА_3 придбав у ФОП ОСОБА_4 , паркан бетонний вартістю 8260 гривень та ворота металеві вартістю 7000 гривень, відповідач не оспорювала, що вказаний паркан та ворота встановлені за адресою АДРЕСА_1 .

Після набрання чинності зазначеного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2020 року, позивач неодноразово звертався до ОСОБА_1 із вимогами про повернення зазначених воріт та паркану, проте до теперішнього часу, належне позивачу майно не повернуто, перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , яка діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 .

У відповідності до інформаційної довідки № 212841758 від 17.06.2020 р. Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником 2/5 частин кварти АДРЕСА_2 , є саме ОСОБА_2 .

Просив суд витребувати у ОСОБА_2 на його користь бетонний забор та металеві ворота, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішити питання судових витрат.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 бетонний забор та металеві ворота, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог.

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 надав суду відзив на апеляційну скаргу,Ж в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини також вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі "Руїз Торіха проти Іспанії".

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його мотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Вищезазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року визнано недійсним договір дарування 2/5 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 , який діяв від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності від 07.08.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С., реєстровий № 1375, та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І. 09 серпня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за №700. Витребувано на користь малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 2/5 частини житлового будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 2/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька- ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та після смерті баби - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21.07.2016 р. апеляційна скарга на вказане судове рішення була відхилена. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізькі області від 24 травня 2016 року у цій справі змінено, виключивши з його мотивувальної частини посилання суду на порушення приватним нотаріусом Гедіковою Г.Ю. вимог законодавства при посвідченні договору дарування від 09.08.2014р., р. № 700, між ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . В решті рішення залишено без змін.

13 січня 2020 року рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у справі № 310/9642/18 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання правочину удаваним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнано удаваним договір дарування 2/5 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , від 01.10.2014 року, укладеного між ОСОБА_8 ОСОБА_3 , визнавши цей договір договором купівлі-продажу. Застосовано до договору купівлі-продажу 2/5 частки вказаного житлового будинку наслідки недійсності нікчемного правочину, зобов`язано ОСОБА_8 повернути ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 418 901,01 грн., що еквівалентно 15 000,00 доларів США, відповідно до офіційного курсу Національного банку України.

У липні 2018 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , 2008 р.н., про стягнення витрат на поліпшення майна, що відбулося за рахунок встановлення бетонного паркану вартістю 8260 грн. з металевими воротами вартістю 7000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2020 року у задоволені вказаного позову ОСОБА_3 про стягнення витрат на поліпшення майна, відшкодування моральної шкоди - відмовлено, з підстав, не надання ОСОБА_3 доказів суми, на яку збільшилась вартість поліпшення майна.

В позовній заяві про витребування майна з чужого володіння ОСОБА_3 зазначає, що за час володіння та користування 2/5 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ним були зроблені відповідні поліпшення, а саме за власні кошти встановлено бетонний забор (паркан) та ворота.

Відповідно до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженою наказом Державної служби статистики України № 56 від 11.04.2016 p., зареєстрованого в МЮУ 06.05.2016 р. за № 689/28819 визначено, що домоволодіння - житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані на одній земельній ділянці.

За приписами статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що в силу приписів статей 187, 188 ЦК України, спірні паркан та ворота є нерухомістю, приналежністю, складовою часткою або частиною складної речі, якою є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , які не можуть бути відокремлені без його пошкодження та істотного знецінення.

Положеннями ч. 4 ст. 390 ЦК України визначено, що добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Спірні паркан та ворота, з урахуванням конструктивних особливостей, періоду експлуатації тощо, не можуть бути відокремлені від домоволодіння та витребувані у відповідача, без завдання шкоди майну та його знецінення.

Висновок суду першої інстанції про те, що паркан та ворота завідомо не з`єднується саме з будинком, що не тотожне з поняттям «домоволодіння», є неправильним та суперечить нормам матеріального права.

Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що в межах розгляду справи 310/5970/15-ц за позовом прокурора Жовтневого району м. Запоріжжя в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гедікова Г.І. про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності в порядку спадкування, ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.07.2015 р. про забезпечення позову, ОСОБА_3 було заборонено здійснювати перебудову, ремонт, перепланування, рушити конструкції, руйнувати та реконструювати житловий будинок та господарські споруди, об`єкти благоустрою квартири АДРЕСА_2 . В мотивувальній частині ухвали про забезпечення позову зазначено про те, що на території спірної частини домоволодіння розпочаті роботи щодо заміни старої огорожі на нову.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що станом на 15.07.2015 р. спірні паркан та ворота ОСОБА_3 не були встановлені. А їх встановлення після вказаної дати є незаконним. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту встановлення ОСОБА_3 спірних паркану та воріт в період часу, коли він як добросовісний набувач володів 2/5 частинами житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Пояснення свідків, які були допитані судом за клопотання ОСОБА_3 не підтверджують факт встановлення паркану та воріт у період до 15.07.2015 p., оскільки свідки надавали пояснення без зазначення чіткого проміжку часу певних подій.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.05.2016 р. щодо спірного майна було встановлено,що ОСОБА_3 набув право власності на вказане вище нерухоме майно на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 01.10.2014 р.,який був укладений щодо майна,що не являлося законною власністю дарувальника, було відчужено у шахрайський спосіб,на підставі підроблених документів,чим були порушені особисті та майнові права малолітньої особи ОСОБА_2 ,2008 р.н.

Враховуючи вищевикладене та те, що в силу приписів статей 187, 188 ЦК України, спірні паркан та ворота є нерухомістю, приналежністю, складовою часткою або частиною складної речі, якою є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , які не можуть бути відокремлені без його пошкодження та істотного знецінення, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмов в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 4, 381 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 про витребування майна з чужого володіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 1261 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді: