Справа №303/6945/21
Номер рядка стат. звіту 23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі судді Камінського С.Е.

секретар судового засідання Чудіна В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТзОВ «Закарпатгаз Збут», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання договору постачання природного газу неукладеним та зобов`язання відповідача укласти індивідуальний договір постачання природного газу побутовому споживачу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТзОВ «Закарпатгаз Збут», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання договору постачання природного газу неукладеним та зобов`язання відповідача укласти індивідуальний договір постачання природного газу побутовому споживачу та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивачу та третьою особою - ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданої ЦНАП виконавчого комітету Мукачівської міської ради, належить домоволодіння загальною площею 138,50 кв. м., житловою площею 71,00 кв. м., площа земельної ділянки 1181 кв. м. Цей об`єкт нерухомості складається з двох окремих житлових будинків.

Довідкою з місця проживання про склад сім`ї від 25.09.2017 р. № 6952, виданою ЦНАП, підтверджується, що за вказаною адресою зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , його колишня дружина ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 .

Шлюб розірвано в 2009 році, про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів відділом РАЦС по м. Мукачеву Мукачівського МРУЮ Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис за № 26 від 28.01.2009 р.

Після розірвання шлюбу позивач та третя особа залишилися проживати за вказаною адресою. За цей час між ними склався наступний порядок користування домоволодінням: співвласник - ОСОБА_2 проживає у одноповерховому житловому будинку літ. «А», загальною площею 49,20 кв.м., в тому числі підвал 7,10 кв. м., позивач - у житловому будинку літ. «З» (на експлікації до генплану вказана літ. «Б» (проект будівництва), загальна площа 89,30 кв. м., житлова площа 51,00 кв. м., свідоцтво про право власності на який видано та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно в 2011 p. Обидва житлові будинки знаходяться у спільній частковій власності (1/2 частки)

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Особовий рахунок з оплати послуг з газопостачання з жовтня 2017 р. оформлено на нього (позивача), у зв`язку з чим останній змушений оплачувати рахунки за спожитий газ за себе та опалення житлового будинку взимку іншої сім`ї. Прохання переоформити особовий рахунок з оплати за спожитий газ відповідач ігнорує. Поділ особових рахунків, у відповідності з порядком користування житловими будинками, який склався, не порушить прав та обов`язків співвласниці, зважаючи на те, що на вказаних будівлях встановлено окремі газові лічильники.

Статтею 317 ЦК України встановлено зміст права власності: власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 358 ЦКУ, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ч. 1 стаття 360 ЦКУ).

Пуск природного газу до будинку позивача здійснено в 2011 році (копія акту № 725 від 14.04.2011 р.). Третя особа з своєю сім`єю підключилася пізніше, в 2019 p., без погодження позивача і зараз користується послугами з газопостачання за його рахунок.

У жовтні 2015 р. позивачем був укладений індивідуальний типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, підписаний спільно відповідачем та оператором ГРМ, на підставі якого та вказаного в ньому особового рахунку № НОМЕР_1 обидві послуги (розподіл газу і постачання) оплачувались позивачем за розрахунковою книжкою до кінця 2019 р.

Після газифікації опалення буд. «А» під видом «реконструкції» оператор ГРМ позбавив позивача особового рахунку та змусив сплачувати на рахунок третьої особи за виготовленими ним рахунками за обох споживачів як одну сім`ю. Тим самим свавільно змінив обраний позивачем спосіб розрахунку і оплати. Опалення буд.«А» було включено з суттєвим порушенням п.1 розд.III «Правил постачання природного газу» - за відсутності договору розподілу на домоволодіння. Позивач зажадав від оператора ГРМ розподілу відповідальності між двома споживачами за безпеку газокористування, внаслідок чого той виготовив і надав позивачу договір розподілу газу за підписами обох споживачів. Але він не відповідає всім суттєвим умовам Типового договору розподілу, оскільки не були виготовлені і ненадані Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін (п.12.7) та Заява-приєднання з персоніфікованими даними об`єктів і обсягами розподілу газу, визначеного для кожного споживача окремо. Отже, ні безпекова відповідальність, ні об`єми індивідуального споживання лишились не врегульованими, тому потреба укладення індивідуальних договорів є необхідною.

Згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України, головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством (стаття 627 Цивільного кодексу

3

України). Це положення закріплює один з найважливіших принципів договірного регулювання суспільних відносин - принцип свободи договору. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Одним зі способів захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного цивільного права є зміна правовідношення (ст.16 ЦК України).

Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відмовившись в односторонньому порядку від договору 2015 p., відповідач порушив всі його суттєві умови та проігнорував вимогу п.11.4 Типового договору постачання газу, яка забороняє постачальнику газу з покладеними на нього спеціальними обов`язками (яким він є з 01.07.2015 р.) розірвання договору постачання в односторонньому порядку за відсутності законних підстав. Стверджуючи про наявність «спільного» договору постачання, відповідач ігнорує особливу умову (вимогу) щодо укладення одного договору з двома співвласниками, визначену в п.11.6.: «У разі якщо об`єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні». Тобто відсутність належного доручення про передачу співвласницею своїх прав/обов`язків, позивачу та його згоди на їх виконання, що мало бути обов`язково зафіксовано підписами у заяві-приєднанні.

У примітках заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам вказано, що за наявності іншого співвласника об`єкта споживача або за відсутності у споживача документа, яким власник (співвласник) об`єкта уповноважує його на укладання договору, заява - приєднання додатково має містити погоджувальний підпис такого власника (співвласника).

Згідно пп.4 п.5.2. Типового договору споживач зобов`язаний обережно поводитися з газовими приладами і пристроями та використовувати отриманий природний газ виключно для власних побутових потреб. Займані ними будинки відгороджені, що виключає взаємний до них доступ та виконання відповідних обов`язків з правил безпеки.

З 2017 р. позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням укласти індивідуальний договір. Відмову відповідача з вимогами до поділу майна та зміни поштової адреси позивач вважає порушенням загальних засад цивільного законодавства (ст.3 ЦКУ) та норми ч.2 ст.14 ЦКУ - примушування позивача до дій, які за законом не є для нього обов`язковими.

Відповідно до статті 14 закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії надаються виключно на підставі індивідуальних договорів (п.2). Колективний договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем такої послуги особою, уповноваженою на це співвласниками, від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку (п.4). Положення цієї статті можуть застосовуватися до відносин, що виникають при укладанні, зміні та припиненні договорів про надання комунальних послуг споживачам у двоквартирних будинках та в інших будівлях, приміщення в яких є самостійними об`єктами нерухомого майна, за рішенням власників (співвласників) таких будинків (будівель) (п.8).

Згідно постанови НКРЕКП 30.09.2015 № 2500, типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним безстроковим договором приєднання у сфері послуг з газопостачання.

4

Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними (ч.6 ст. 633 ЦКУ).

Згідно ч.ч.1-2 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Оскільки відповідач не визнає та не дотримується всіх умов Типового договору, позивач вважає твердження про наявність «спільного» договору безпідставними і безпредметними, а договір не укладеним.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної.

У ст.3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч.2 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Від третьої особи ОСОБА_2 надійшло пояснення, в яких остання вказала, що заперечує обставини, викладені в позовній заяві, так як сплачує кошти за газ та послуги з розподілу газу. Крім того, вказала, що в будинку «А» в АДРЕСА_1 була газифікація у 2005 році, номер лічильника був 5712, в 2019 році була проведена заміна лічильника за № 12376863 на підставі протоколу № 15785. Додає копії квитанцій про сплату нею за розподіл (доставку) газу.

Від представника відповідача надійшов відзив, відповідно до якого ТОВ «Закарпатгаз Збут» заперечує проти задоволення даного позову у зв`язку, з його безпідставністю та необґрунтованістю з огляду на наступне.

ТОВ «Закарпатгаз Збут» здійснює постачання природного газу на підставі виданої НКРЕКП ліцензії (Постанова НКРЕКП від 21.04.2017 р. № 527 «Про видачу ліцензії на постачання природного газу»).

Відносини між газопостачальними організаціями та громадянами-споживачами газу регламентуються, зокрема, «Правилами постачання природного газу», затвердженими Постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2496 (надалі - Правила постачання), Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494 (далі - «Кодекс ГРС») та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493 (далі - Кодекс ГТС).

5

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі укладеного між споживачем та ТОВ «ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ» Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500. Умови цього договору є однаковими для всіх побутових споживачів природного газу.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним та укладається з урахуванням ст.ст.633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора (http://www.nerc.gov/ua) та постачальника (https://zk.gaszbut.com.ua/ua/) і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

До 01.07.2020 року Правила постачання природного газу, затверджені Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 та умови Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам передбачали, що фактом згоди споживача про приєднання до Договору є отримання постачальником поданої споживачем заяви - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання. Дана умова діяла до змін, внесених до Правил постачання постановою НКРЕКП №1080 від 10.06.2020.

Таким чином, між ТОВ «Закарпатгаз Збут» та споживачем ОСОБА_1 за адресою споживання АДРЕСА_1 укладено та діє договір на постачання природного газу побутовим споживачам, а фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є факт споживання природного газу та факт оплати за спожитий природний газ.

Так, за період з 01.01.2017 р. по 31.08.2021 р. за вказаною адресою позивачем спожито 3081,81 м.куб. природного газу на загальну суму 38536,93 грн., оплачено 26280,82 грн. та перераховано по пільзі 12206,71 грн., станом на 31.08.2021 по особовому рахунку споживача наявна переплата за спожитий газ у сумі 145,89 грн.

Відтак, укладений між позивачем та відповідачем договір на постачання природного газу за адресою споживання АДРЕСА_1 виконується сторонами - відповідач як постачальник належним чином виконує свої зобов`язання щодо постачання природного газу, а позивач здійснює оплату за спожитий природний газ.

Як вбачається з правової позиції в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №456/2946/17, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.

Тобто, визнання договору неукладеним в судовому порядку неможливо, що також підтверджує постанова Верховного Суду від 30 липня 2019 р. у справі №907/804/17: Враховуючи зміст вказаних норм, колегія суддів зазначає, що вимога про визнання договору неукладеним не є способом захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), який передбачений положеннями Господарського кодексу України або Цивільного кодексу України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України».

Враховуючи наведене, у задоволенні позовної вимоги про визнання договору постачання природного газу споживачам-співвласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 неукладеним необхідно відмовити.

Також не підлягає до задоволення також і позовна вимога «про зобов`язання відповідача укласти з позивачем індивідуальний договір постачання до його житла

6

природного газу на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам за окремим особовим рахунком згідно обраних ним способу розрахунків і оплати послуг.

Укладення ТОВ «Закарпатгаз Збут» із позивачем договору на постачання природного газу суперечитиме вимогам чинного законодавства.

Так, відповідно до п.2 розділу III Правил постачання (в діючій на сьогоднішній день редакції), постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до п.9 розділу III Правил постачання, для забезпечення приєднання побутовим споживачем до умов договору постачання природного газу побутовий споживач має надати постачальнику заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, підписану побутовим споживачем або уповноваженою ним особою.

Постачальник (крім постачальника, на якого було покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам) протягом двадцяти днів з дня, наступного за днем отримання від побутового споживача заяви-приєднання до договору постачання природного газу, розглядає можливість укладення договору постачання з таким споживачем та у разі її відсутності письмово повідомляє його про свою відмову в укладенні договору постачання природного газу.

Форма заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам встановлена додатком до Типового договору.

За відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати Оператору ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Згідно з п.11 Розділу III Правил постачання, для укладення договору постачання природного газу побутові споживачі разом із заявою-приєднанням до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам пред`являють постачальнику оригінали таких документів: документи, якими визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення); документ, що посвідчує особу споживача (для громадян України - паспорт громадянина України, у тому числі ID-карта, або тимчасове посвідчення громадянина України; для іноземців та осіб без громадянства - національний паспорт або документ, що його замінює), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті, - серія та номер паспорта); належним чином оформлена довіреність на представника побутового споживача, уповноваженого представляти його інтереси під час процедури укладання договору на постачання природного

7

газу (за необхідності).

Таким чином, Правила постачання чітко регулюють процедуру укладення побутовим споживачем договору на постачання природного газу, а саме: звернення споживача до постачальника із заявою-приєднання, відповідно до форми, встановленої додатком до Типового договору; пред`явлення споживачем документів згідно з п.11 розділу III Правил; розгляд постачальником можливості укладення договору постачання з таким споживачем та у разі її відсутності направлення письмового повідомлення про свою відмову в укладенні договору постачання природного газу.

Позивач ОСОБА_1 не звертався до ТОВ «Закарпатгаз Збут» із заявою-приєднанням до договору на постачання природного газу. Та навіть у разі такого звернення щодо укладення договору на постачання природного газу за адресою АДРЕСА_1 (за якою вже існує укладений договір) позивач отримає відмову ТОВ «Закарпатгаз Збут» з наступних підстав.

Згідно з п.1 розділ III Правил постачання, підставою для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача; присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу.

Оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління (п.4 гл.1 Розділу І Кодексу ГРС).

Оператором ГРМ на території Закарпатської області є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз».

Відповідно до абз. 3 ч. 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРС, взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI цього Кодексу.

Згідно з п.1 глави 3 розділу 6 Кодексу ГРС. договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ. до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

За однією поштовою адресою укладається один договір розподілу природного газу з побутовим споживачем. У випадку наявності у побутового споживача декількох об`єктів за різними поштовими адресами укладаються окремі договори розподілу природного газу по цих об`єктах.

Аналогічна норма міститься в Правилах постачання, а саме п.20 Розділу III Правил постачання передбачає, що за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. Згідно з п.2 глави 6 розділу 6 Кодексу ГРС, на підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ, зокрема присвоює споживачу (у тому числі побутовому споживачу) персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку

8

природного газу та в установленому законодавством порядку передає його Оператору ГТС для можливості ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ПГС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни постачальника.

Згідно з п.4 гл.1 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493, ЕІС-код - код енергетичної ідентифікації суб`єкта ринку природного газу та/або точки комерційного обліку, визначений за правилами Європейської мережі операторів газотранспортних систем (ENTSOG), з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, у тому числі для участі у регіональних (міжнародних) газових ринках, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу.

Відповідно до п.1 гл. 2 розділу 4 Кодексу ГТС. кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код.

Пунктом 4 гл. 2 розділу 4 Кодексу ГТС передбачено, що Оператор газорозподільної системи присвоює ЕІС-коди всім споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідного оператора та відповідних ЕІС-кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності). Оператор газорозподільної системи після присвоєння ЕІС-кодів споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідного оператора та відповідних ЕІС-кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності), передає їх оператору газотранспортної системи протягом 5 робочих днів з моменту присвоєння за формою оператора газотранспортної системи в електронному вигляді з використанням електронного цифрового підпису уповноваженої особи.

Відтак, як вбачається з вищенаведених норм законодавства, договір на постачання природного газу укладається виключно за наявності у споживача укладеного з Оператором ГРМ договору розподілу та після присвоєння споживачу (його точці доступу) персонального ЕІС-коду ; за однією поштовою адресою укладається лише один договір розподілу природного газу та лише один договір на постачання природного газу (п. 1 розділу 3 глави 6 Кодексу ГРС. п. 20 розділу III Правил постачання); кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код (п.1 гл.2 розділу 4 Кодексу ГТС).

Таким чином, за адресою споживання м. Мукачево, вул.Польова, будинок 6 вже укладено та діє договір розподілу природного та договір на постачання природного газу із споживачем ОСОБА_1 . Відповідно до вимог вищенаведених норм законодавства об`єкту споживача присвоєно один ЕІС-код - 56ХМ13В13250122К.

Укладення між позивачем та відповідачем ще одного договору на постачання природного газу за тією ж самою адресою не допускається. Поняття «індивідуальний договір» (яке зазначає позивач у прохальній частині позову) в Правилах постачання природного газу не передбачено.

Також, ТОВ «Закарпатгаз Збут» не здійснює відкриття/закриття особових рахунків споживачам. Дане питання відноситься до компетенції газорозподільного підприємства AT «Закарпатгаз».

Згідно з п.11 Розділу III Правил постачання, Постачальник із спеціальними обов`язками не має права відмовити побутовим споживачам в укладенні договору постачання природного газу. Однак, ТОВ «Закарпатгаз Збут» з 01.07.2020 року не є постачальником із спеціальними обов`язками. З припиненням з 01 липня 2020 року інституту постачання із спеціальними обов`язками відкрито ринок природного газу для населення, яке вправі вільно обирати собі постачальника природного газу.

9

Таким чином, позивач не обмежений у праві звернутися щодо укладення договору на постачання природного газу до іншого постачальника.

У свою чергу, ТОВ «Закарпатгаз Збут» не зобов`язане укладати із позивачем чи з будь-яким іншим споживачем договір на постачання природного газу та має право згідно з п. 9 розділу III Правил постачання відмовити в укладенні такого договору.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання укласти договір не відповідають чинному законодавству та суперечать принципу свободи договору, встановленому ст.627 ЦК України.

З позовної заяви ОСОБА_1 не зрозуміло в чому полягає порушення ТОВ «Закарпатгаз Збут» прав ОСОБА_1 та яке відношення має зазначений спосіб захисту у вигляді «зміни правовідношення» до сформованих позивачем вимог в заяві.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди також не підлягають до задоволення, оскільки ТОВ «Закарпатгаз Збут» жодним чином не порушено права позивача.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, вмотивована наступним.

Відзив не містить і згадки про таку обставину, як виготовлення та надсилання ним позивачу з 2020 р. по сьогодні рахунків на оплату за споживання газу двох окремих споживачів.

Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України.

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Акцентуючи, що договір нібито укладений у не паперовій формі та уникаючи надати належні його докази, відповідач своїми реальними діями вказує на інше. Так, у серпні 2021 р. позивач на зустрічі з керівництвом Мукачівської філії отримав запевнення на згоду укласти індивідуальний з ним договір, але при його оформленні йому надали для підпису Заяву-приєднання, спільну з співвласницею, у яку включили і її сина. Ця спроба обману була відхилена, документи забрано разом з незавершеною Заявою приєднання. Відповідач стверджує, що позивач не звертався до нього з проханнями укласти договір, що суперечить наданим доказам у позовній заяві.

На підтвердження суперечливості своїх плутаних доводів про існування договору невідомого виду надає у якості «доказу» загальний об`єм спожитого за 4 роки обома споживачами газу, але замовчує ту обставину, що з них 3 роки (по 2020 р.) Позивач сплачував за себе окремо, по розрахунковій книжці і у обраний ним за договором 2015 р. спосіб.

Відповідач умисно уникає пояснень причин, з яких він вчасно не уклав з позивачем договір належній формі як того вимагає закон - ст. 638 ЦКУ. У всіх відповідях на звернення 2017 р. по даний час він стверджує про наявність нібито «спільного» договору, доказів якого не існує і не надано. Постанова НКРЕКП № 2500 з первісним текстом «Типового договором постачання природного газу побутовим споживачам» була опублікована в газеті «Урядовий кур`єр» 09.02.2016 та набула чинності.

Пункт 2 її містить вимогу: «Суб`єктам, що здійснюють на підставі ліцензії постачання природного газу побутовим споживачам, привести свої договірні відносини відповідність до вимог Типового договору постачання у тримісячний строк з дня набрання чинності цією постановою». До змін 2020 р. Загальні положення Типової договору (п.1) передбачали, що

10

фактом згоди приєднання споживача до умов цього договору є надання ним постачальнику газу заяви-приєднання встановленої форми, яки єдиний у споживача постачальник, згідно постанови КМУ № 187 від 22.03.2017 р. «Про затвердження Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу...» мав ліцензію і статус постачальника із спеціальними обов`язками, то такий «...в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу Заяву - приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього договору». При цьому такому постачальнику заборонялось розірвання договору постачання в односторонньому порядку (п.11.4).

Отже, укладеним в належній формі договором між відповідачем та з одним чи обома споживачами-співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 має бути такий, що у якості доказу обов`язково містить письмову форму Заяви-приєднання з підписам споживачів та з відображеними в ній же персоніфікованими даними споживачів і об`єктів (будинків). За 4 роки таких доказів відповідачем у себе не знайдено і суду і надано. Тому заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог безпідставними як не доведеними доказами.

Представник відповідача власним тлумаченням законодавства намагається заперечити наявність юридичних понять і визначень індивідуального та колективного договорів. При цьому підзаконний акт («Правила постачання газу...) ставить вище Закону «Про комунальні послуги» (ігнорує його наявність), в якому ці поняття визначені (стаття 14) та яким всі надавачі послуг зобов`язані укладати з споживачами індивідуальні договори газо та електропостачання.

У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Відповідач твердить про нібито наявність договору з позивачем (без вказівки на дату його укладення) без визначення його виду та виставляє його фактично індивідуальним. При цьому «аргументує» положеннями сучасного (оновленого) тексту Типового договору та навіть положеннями постанов ВСУ по справах господарюючих осіб, а не побутових 4 споживачів, проте належить керуватися положеннями первісного тексту Типового договору постачання періоду виникнення даного спору (2015-2017).

Також відповідач ігнорує свої зобов`язання, закріплені у Типовому договорі постачання газу (Розділ III п. 3.2.): «Постачальник зобов`язується забезпечити ведення точних та прозорих розрахунків із споживачем, докладання всіх можливих зусиль для вирішення спірних питань шляхом досудового врегулювання».

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»),

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності людини. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною та достатньою аби компенсувати людські страждання, тому її розмір може мати суто умовний вираз.

Дослідивши позовну заяву та додані сторонами до цивільної справи письмові докази, судом належними, достовірними, допустимими доказами встановлено наступне.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач ОСОБА_1 є співвласником домоволодіння АДРЕСА_1 , має у спільній частковій власності 1/2 частку цього будинку.

Встановлено, що договір про постачання природного газу до будинку

АДРЕСА_2 є фактично є укладеним.

У відповідності до вимог статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно вимог ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до вимог ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч.1-2 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Як вбачається з правової позиції в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №456/2946/17, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.

Згідно п.1 розділу 2 глави 4 Кодексу газотранспортної системи, кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код, крім операторів газорозподільних систем, яким присвоюються окремі EIC-коди для обліку природного газу на власні потреби, а також покриття об`ємів (обсягів) втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі.

Згідно п.20 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу.

Отже, з врахуванням норм вищезазначених нормативних актів, в одному будинку не може бути укладений більше ніж один договір постачання природного газу.

З врахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що порушення законних прав позивача ОСОБА_1 з боку відповідача ТзОВ «Закарпатгаз Збут» допущено не було.

Керуючись ст.ст.526, 634 ЦК України, ст.ст.258, 259, 265, 274, 277 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , місце проживання

АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 до ТзОВ «Закарпатгаз Збут», місцезнаходження м.Ужгород, вул.Погорєлова, буд.2, , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , про визнання договору постачання природного газу споживачам-співвласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 неукладеним, зобов`язання відповідача укласти індивідуальний договір постачання природного газу на умовах «Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» за окремим особовим рахунком згідно обраних ним способу розрахунків і оплати послуг та стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено 09 листопада 2021 року.

Головуючий С.Е. Камінський