Номер справи 220/957/21
Номер провадження № 2/220/369/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ДОДАТКОВЕ

08 листопада 2021 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Дурач О.А.

за участю секретаря Сербіної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за власною ініціативою питання про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,до ОСОБА_3 АДРЕСА_2 , представник відповідача ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2021 р. Великоновосілківським районним судом розглянуто вказану справу по суті та постановлено рішення, яким вирішено Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , сумісне спільне майно подружжя:

причіп марки УВН моделі 810080, 2014 року випуску;

автомобіль марки "HYUNDAI" моделі "ACCENT", 2011 року випуску, об`ємом двигуна 1396 куб. см;

причіп марки МАГ моделі 202, 2019 року випуску,

визнавши за кожним із них право спільної часткової власності на 1/2 частини даного майна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 1477 (одна тисяча чотириста сімдесят сім) грн.

У задоволенні позовних вимог у іншій частині відмовити.

Натомість, позивачем було заявлено вимогу також про визнати спільною сумісною власністю позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 автомобілю марки ВАЗ моделі 211340-120-203НГ, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який поділити між сторонами, та стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_5 компенсацію у розмірі 50% вартості спільного сумісного майна. З приводу даної вимоги сторонами надавалися докази, відповідачем (представником відповідача) надавались пояснення, натомість рішення суду не ухвалено в цій частині заявлених вимог. Таким чином, суд за власною ініціативою вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення з приводу даних заявлених вимог на підставі п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України.

Процедура розгляду

Сторони та їх представники у судове засідання не викликались у зв`язку з відсутністю такої необхідності, а тому суд проводить розгляд справи за їх відсутності на підставі ч. 4 ст. 270 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, мотиви суду та застосовані норми права

Дослідивши матеріали справи у межах, необхідних для прийняття додаткового рішення, судом фактично встановлено наступне.

24.12.2013 уклала шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області 24.12.2013 р. Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи із кінця минулого 2020 року шлюбні відносини позивачка ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_3 не підтримує, спільне господарством з ним не веде, у Великоновосілківському районному суді Донецької області перебуває цивільна справа № 220/733/21 (провадження № 2/220/321/21) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Шлюб, який був укладений у 2013 році між подружжям є другим шлюбом. Вказане підтверджується й матеріалами справи та встановлено судом. Перебуваючи в офіційному шлюбі, 31 жовтня 2014 року подружжям за спільні грошові та трудові внески було придбано, зокрема, й автомобіль марки ВАЗ моделі 211340-120-203НГ, 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який обліковується за позивачкою ОСОБА_1 , що підтверджується відповіддю РСЦ ГСЦ МВС в в автономній республіці Крим та Севастополі від 21.04.2021 р. (а.с. 29).

Отже, дане майно також підлягає поділу.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому суд виходить із того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на спірне майно є рівними.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Результати аналізу змісту положень статті 71 СК України дають підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18).

Слід зазначити, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Частинами першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що спірне майно, а саме автомобіль марки ВАЗ моделі 211340-120-203НГ, 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , набуте у шлюбі за спільні кошти, а отже, є спільною сумісною власністю подружжя, частки у праві власності дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому судом враховано презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка відповідачем спростована не була.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач бажає одержати грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні та припинити своє право спільної власності.

Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо дійсної вартості спірного майна, однак клопотання про призначення у справі судової експертизи щодо з`ясування питання про дійсну вартість автомобіля на час розгляду справи сторонами не заявлялось. Позивач взагалі не надав жодних доказів на обґрунтування вартості спірного майна.

Відповідач вважав доцільним поділити майно без реального його виділу у натурі.

Відповідно до положень п. 25 Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вказане положення застосовується судом і при вирішення даних правовідносин, та саме таке вирішення спору відповідатиме якнайкращим інтересам сторін.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Висновки суду

Дослідивши аргументи сторін, надані сторонами докази та аналізуючи їх у сукупності та логічному взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про необхідність позовні вимоги задовольнити частково. Позивачем доведено що спірне майно, а саме автомобіль марки ВАЗ моделі 211340-120-203НГ, 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , набуте у шлюбі за спільні кошти, а отже, є спільною сумісною власністю подружжя, частки у праві власності дружини та чоловіка є рівними, інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги про поділ зазначеного майна частково. Визначити ідеальні частки подружжя в спірному майні без його реального поділу та залишити майно у спільній частковій власності сторін.

Питання щодо стягнення судового збору вирішено у рішенні від 05.11.2021 р.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 270 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , сумісне спільне майно подружжя автомобіль марки ВАЗ моделі 211340-120-203НГ, 2008 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , визнавши за кожним із них право спільної часткової власності на 1/2 частини даного майна.

У задоволенні позовних вимог у іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду безпосередньо або через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.А. Дурач