КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 759/9854/20
провадження № 22-ц/824/1215/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року в складі судді Ул`яновської О. В.,

встановив:

16.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 12.07.2019 о 10 год. 00 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ГАЗ 3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Б. Хмельницького, 24, здійснив рух заднім ходом, при цьому не переконався в безпечності маневру та здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Hyundai Santa FE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Згідно листа Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», сума страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу запчастин, що підлягають заміні під час ремонту та за мінусом франшизи склала 8 440,33 грн.

Відповідач відмовився відшкодувати франшизу та моральну шкоду, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оскільки страхове відшкодування не в повній мірі покрили понесені витрати на ремонт, просив стягнути з відповідача різницю між отриманою страховою виплатою та реальними витратами у розмірі 4 217,67 грн, понесеними на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, франшизу в сумі 2 000 грн.

Зважаючи на те, що відповідач продовж довгого часу не відшкодовує завдану ним шкоду, безпринципно та цинічно уникає відповідальності, внаслідок чого він був змушений витрачати власні кошти із сімейного бюджету для ремонту автомобіля, просив стягнути з відповідача на свою користь 5 000 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи в розмірі 2 000 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справ.

Апеляційна скарга обґрунтовано посиланнями на те, що відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування витрат на ремонт автомобіля, суд першої інстанції не врахував той факт, що Постанова Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15 грудня 2004 року № 637, втратила чинність на підставі Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 29 грудня 2017 року № 148.

Положення статті 1192 ЦК України не вимагають доведеності сплати коштів з відновлення автомобіля. Розмір реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт підтверджується копіями акту виконаних робіт, рахунку на оплату та квитанції про оплату відновлювальних робіт.

Суд першої інстанції спрощено розглянув справу, не врахував положень статті 1192 ЦК України та, як наслідок, прийшов до помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позову в частині понесених реальних збитків, пов`язаних із відновленням автомобіля.

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції не врахував, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що вказує на розлад здоров`я та обов`язковість користування транспортним засобом, який був пошкоджений відповідачем і у зв`язку з цією обставиною позивач дійсно зазнав незручностей.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.07.2019 о 10 год. 00 хв., в м. Києві по вул. Б. Хмельницького, 24, сталася ДТП за участю автомобіля «ГАЗ 3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та припаркованим автомобілем «Hyundai Santa FE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ 3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» відповідно до полісу №А01745534 від 09.07.2019р.

27.11.2019 був проведений огляд пошкодженого внаслідок ДТП від 12.07.2019 автомобіля.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 15778 від 02.11.2019, виконаний ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» на замовлення страховика, вартість відновлювального ремонту склала 12 197,58 грн ( з ПДВ), коефіцієнт зносу - 70%, вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту - 2 343 грн ( з ПДВ), сума фізичного зносу - 1640,10 грн ( з ПДВ) (2 343 грн х 70%).

Вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу) була розрахована страховиком наступним чином: 12 197,58 грн (сума відновлювального ремонту) - 1640,10 грн (сума зносу) =10 557,48 грн (з ПДВ).

Враховуючи, що поліс страхування цивільно-правової відповідальності передбачав франшизу в розмірі 2 000 грн, а також враховуючи, що відшкодування витрат на проведення ремонту здійснювалося безпосередньо на рахунок позивача, сума страхового відшкодування склала 8 440,33 грн (без ПДВ) (а.с.17).

Відповідно до акту надання послуг №1 від 18 лютого 2020 року, рахунку на оплату №1 від 18 лютого 2020 року, складених ФОП ОСОБА_3 , вартість товару (робіт, послуг) склала 14 658 грн (без ПДВ) (а.с. 10, 11).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №2 від 18.02.2020 ФОП ОСОБА_3 , від ОСОБА_1 прийнято 14 658 грн (а.с.12).

Різниця між розміром страхового відшкодування та вартістю проведених ремонтних робіт пошкодженого в ДТП транспортного засобу становить 6 217,67 грн (14 658 грн -8 440,33 грн).

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 000 грн (франшиза) не є предметом апеляційного розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4 217,67 грн ( 6 217,67 грн - 2 000 грн), суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано квитанції до прибуткового касового ордеру про сплату 14 658 грн, внаслідок чого вартість фактично понесених витрат є недоведеною.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п. 25 розділу ІІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 №148, приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.

Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.

Надана позивачем квитанція до прибуткового касового ордеру №2 від 18.02.2020 про прийняття від ОСОБА_1 14 658 грн містить підпис головного бухгалтера, який засвідчений відбитком печатки ФОП ОСОБА_3 та є належним доказом на підтвердження понесення позивачем витрат на ремонт автомобіля у вищевказаному розмірі.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) передбачено, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, унаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у договірному зобов`язанні є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його користь, як третьої особи, страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Враховуючи те, що виплачений позивачеві ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» розмір страхового відшкодування не покриває вартості відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Santa FE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 , як особи, винної у скоєнні ДТП, на користь потерпілої особи, різниці між розміром заподіяної позивачеві майнової шкоди і сумою страхового відшкодування, виплаченого страховиком.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції унаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку про відсутність визначених законом підстав для відшкодування ОСОБА_1 заподіяної ОСОБА_2 майнової шкоди, як різниці між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та виплаченим страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим відшкодуванням, рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 внаслідок пошкодження його майна з вини ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу була завдана моральна шкода.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З огляду на доведеність неправомірності дій ОСОБА_2 , між вказаними діями відповідача і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та доведена його вина, останній зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду.

Враховуючи ступінь вини відповідача, глибину фізичних та душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, застосовуючи вимоги розумності і справедливості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

Зважаючи на результати вирішення апеляційної скарги, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційного розміру задоволених вимог (82,17%) в сумі 1 727,20 грн (690,88 грн (за подання позовної заяви) + 1036,32 грн ( за подання апеляційної скарги).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди в сумі 4 217,67 грн та моральної шкоди в сумі 5 000 грн, розподілу судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну майнову шкоду в сумі 4 217,67 грн та моральну шкоду в сумі 3 000 грн.

В решті позову про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1 727,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: Т. А. Семенюк

І. М. Рейнарт