Справа № 158/1242/21
Провадження № 2/0158/372/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року Ківерцівський районний суд Волинської області

у складі : головуючого судді - Костюкевича О.К.

секретаря - Хмілевської І.О.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представник відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування шляхом виселення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування шляхом виселення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному житловому будинку зареєстрований та проживає ОСОБА_2 , згоду на реєстрацію якого дала покійна матір позивача - ОСОБА_5 , одна після смерті останньої відповідач не знявся із реєстрації і не виселився із належного позивачу будинку. Вказує, що останнім часом відповідач почав поводити себе неадекватно, заявляти, що будинок є його власністю, коли він приїжджав, то відповідач не пускав його всередину, відмовлявся платити за комунальні послуги, за станом будинку не доглядав, тому між ними почали виникати конфлікти, позивач просив його виселитися та звільнити будинок, однак ОСОБА_2 проігнорував такі вимоги власника. На даний час позивач як власник будинку має намір здавати будинок в оренду, оскільки за станом здоров`я потребує додаткових джерел доходу, коли відповідач не сплачує кошти за проживання у будинку, користується комунальними послугами, однак їх не сплачує, не утримує будинок у належному стані. Так як він був зареєстрований та поселений в належний позивачу будинок зі згоди колишнього власника, однак після її смерті мав би самостійно залишити займане житло, знятися з реєстраційного обліку, він не є членом сім`ї нинішнього власника, тому не має права надалі проживати у належному позивачу будинку.

Просить виселити відповідача ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заявлені позовні вимоги не визнає, щодо їх задоволення заперечує, обґрунтовуючи свою позицію наступним:

Починаючи з 26.01.2006 року по даний час він постійно проживає у спірному будинку, позивач набув право власності на нього лише 24.09.2019 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 , яка відповідачу приходиться бабусею і яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Приймаючи спадщину позивач знав про те, що відповідач зареєстрований у будинку і там проживає, іншого житла у нього немає, тому в разі його виселення він стане безхатченком. Крім того, відповідач здійснював догляд за своєю покійною бабусею до її смерті, тому фактично прийняв спадщину після її смерті, з того часу він оплачує комунальні послуги, проводить ремонт будинку, здійснював догляд за прибудинковою територією. Отже вважає вимоги позивача неправомірними.

Позивачем ОСОБА_4 було подано відповідь на відзив, в силу якого вказує, що відповідачем ОСОБА_2 не додано жодного доказу про те, що він здійснював догляд за його покійною матір`ю, останній взагалі не входить до числа спадкоємців після смерті ОСОБА_5 , так як остання склала заповіт, а відповідач не входить до числа осіб, що мають право на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті бабусі.

Надані відповідачем квитанції про сплату комунальних послуг є незначними у порівнянні з тими витратами, які здійснювались позивачем на оплату комунальних послуг. Крім того, зазначає, що він в певний період час надавав кошти відповідачу для сплати комунальних послуг. Відповідач є особою молодого вік, на праві приватної власності йому належить земельна ділянка, на якій він міг здійснити будівництво власного житла, або ж продати її і придбати собі житло, будь-якого речового права на спірний будинок у нього нема, тому просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Також відповідачем ОСОБА_2 було подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого стверджує, що у нього відсутнє інше житло, він вселений у будинок правомірно, на даний час у нього вагітна дружина, яка потребує особливого догляду, скандали з позивачем негативно відображаються на стані її здоров`я, тому вони тимчасово були змушені покинути спірний будинок та поселитися і іншому місці. Вважає, що він прийняв спадщину фактично після смерті бабусі, продовжуючи проживати з нею до моменту її смерті та продовжує проживати у спадковому будинку, лише на даний час йому стало відомо, що саме позивач оформив на себе право власності на частину житлового будинку, що належала бабусі відповідача, матері позивача, тому він має намір оскаржити таке набуття права власності позивачем в судовому порядку. Таким чином, він як член сім`ї власника житла був вселений в житло правомірно, відкрито і добросовісно ним користувався, сплачував комунальні послуги та здійснював догляд як за спадковим будинком, так і прибудинковою територією в цілому. Виселення його та його вагітної дружини зі спірного будинку призведе до того, що вони стануть безхатченками. Тому в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, суду показала, що відповідач не є членом сім`ї власника житла, не має будь-яких прав на нерухоме майно, з метою недопущення порушення прав позивача просить задоволити позовні вимоги повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову просила відмовити, оскільки відповідачу та його дружині нема де жити, спірний будинок є він успадкував фактично після смерті бабусі, догляд за якою від здійснював до моменту її смерті, тому він також має право спірний житловий будинок. За увесь час він сплачував комунальні послуги, здійснював ремонт будинку, доглядав за прибудинковою територією.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15552155 від 10.08.2007 (а.с. 6), витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 182226336 від 24.09.2019 (а.с. 7-8) позивач ОСОБА_4 є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за вказаною адресою, що підтверджується паспортом громадянина України з 26.01.2006 (а.с. 25-26).

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В силу ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено, що відповідач проживає у спірному будинку самовільно, без будь-якої домовленості із власником вказаного житла, хоча і був вселений та зареєстрований у спірному будинку зі згоди колишнього власника житла, частково сплачував комунальні послуги (а.с. 28-73), проводив ремонт (а.с. 149), догляд за прибудинковою територією (а.с. 27) тощо, здійснював догляд за спадкодавцем (а.с. 145), однак до кола спадкоємців не відноситься, має на утриманні вагітну дружину (а.с. 146-147), однак до членів сім`ї позивача ОСОБА_4 , власника житла не відноситься, тому будь-яких майнових прав на спірне житло не має.

Спадкування, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України) є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

В оцінці доводів сторін по справі суд застосовує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16: незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом зазначених приписів правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що право членів сім`ї власника будинку користуватись відповідними жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, зареєстровані у житловому будинку за згодою його колишніх співвласників, право власності яких припинилося у зв`язку із їх смертю, втрачають право користування будинком, оскільки право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є.

В судовому засіданні знайшли підтвердження посилання позивача про те, що відповідач хоча і не самовільно зайняв належний позивачу на праві приватної власності житловий будинок, що і не заперечується відповідачем, хоча останній вважає, що має право на житловий будинок, так як відносить себе до кола спадкоємців бабусі, тому бажає там проживати. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не належить до членів сім`ї нинішнього власника житла, тому підлягає виселенню.

А тому позов слід задовольнити та виселити відповідача по справі з вищевказаного житлового будинку.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 316, 317, 321, 391, 401, 402, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: ОСОБА_7 , АДРЕСА_4 .

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст рішення складений 03.11.2021