Справа № 677/275/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Гладій Л.М.,

з участю секретаря Владюк Н.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Красилівської міської ради Хмельницької області про визнання недійсним рішення та державного акта на право приватної власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Красилівської міської ради про визнання недійсним рішення та державного акта на право приватної власності на землю посилаючись на те, що рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 21 квітня 1994 року по справі № 2-20/1994 поділено незакінчене будівництвом будинковолодіння по АДРЕСА_1 шляхом виділення їй його частини, а саме виділення у житловому будинку 1/2 частину житлової кімнати 1-3 площею 19,50 кв. м., що становить 28 % площі житлового будинку та погребу в підвалі площею 2 х 4 м., загальною вартістю цієї частини будинковолодіння 3 862 218 карбованців. Зобов`язано її зробити вхід в частину жилої кімнати 1-3 в сторону бокового фасаду і замурувати цеглою частину вікна.

Виділено ОСОБА_2 в житловому будинку жилу кімнату 1-1 площею 15,41 кв. м., жилу кімнату 1-2 площею 16,10 кв. м. і частину жилої кімнати 1-3 площею 19,5 кв. м. загальною вартістю цієї частини житлового будинку 8 827 818 карбованців і становить 72 % площі і вартості жилого будинку. Також ОСОБА_2 виділено прибудову «а» та частину підвалу загальною вартістю цієї частини будинковолодіння 12 657 794 карбованців. Зобов`язано ОСОБА_2 заложите цеглою перегородку в жилій кімнаті 1-3.

Зазначене рішення суду забрало чинності 02.05.1994 року.

Таким чином, на підставі вищевказаного рішення суду вона є власником ј частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Зазначене будинковолодіння розміщено на призначеній для його обслуговування присадибній земельній ділянці площею 0,10 га.

В подальшому даному будинковолодінні був присвоєний адресний номер АДРЕСА_2 , а сусідньому щодо нього будинку ОСОБА_3 присвоєно номер 96/1.

У відповідності до ч. 2 ст. 30 ЗК України з переходом вищезазначеного будинковолодіння у її та відповідача спільну часткову власність закріплена за ним присадибна земельна ділянка площею 0,10 га., перейшла у їхнє спільне користування.

За таких обставин, з квітня 1994 року вона та ОСОБА_2 спільно користуються вищезазначеним належним їм будинковолодінням та призначеною для його обслуговування присадибною земельною ділянкою площею 0.10 га.

В червні 2020 року вона вирішила оформити і документально посвідчити своє право на зазначену земельну ділянку та звернулась з цього приводу до Красилівської міської ради як власника земель в межах міста Красилів у відповідь на, що її повідомили про те, що уся зазначене земельна ділянка приватизована ОСОБА_2 .

Так, 24 червня 2020 року Відділом у Красилівському районі ТУ Держгеокадастру у Хмельницькій області їй була надана копія виданого на ім`я ОСОБА_2 24 травня 1994 року на підставі рішення виконавчого комітету Красилівської міської ради від 22 грудня 1993 року № 132 державного акта на право приватної власності на землю, згідно якого останній є власником вищезазначеної земельної ділянки площею 0,10 га., для обслуговування житлового будинку.

27 листопада 2020 року Красилівською міською радою їй була надана довідка № С/1634/08-29/20 про те, що згідно записів у земельно-кадастровій книзі міста Красилів земельна ділянка площею 0,12 га., по АДРЕСА_2 перебуває у власності ОСОБА_2 відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ № 00008 від 24.05.1994 року.

Таким чином, лише в червні 2020 року вона дізналась про факт приватизації та отримання ОСОБА_2 у власність вищезазначеної належної їм присадибної земельної ділянки площею 0,10 га., по АДРЕСА_2 . До цього часу та отримання вищезазначених документів вона не знала та не могла знати про зазначені обставини, вона вільно володіла і користувалась вищезазначеною належною їй частиною житлового будинку та призначеною для його обслуговування земельною ділянкою. ОСОБА_2 не заперечував її прав на зазначене майно та визнавав її їх співвласником, у зв`язку із чим найменших підстав припускати про можливість приватизації ОСОБА_2 даної земельної ділянки та позбавлення її права на неї не було. Вважає рішення виконавчого комітету Красилівської міської ради від 22 грудня 1993 року № 132 в частині передання ОСОБА_2 безкоштовно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 0,10 га., для обслуговування житлового будинку та виданий на ім`я ОСОБА_2 . Державний акт на право приватної власності на землю серії ХМ № 00008 від 24.05.1994 року на земельну ділянку площею 0,10 га, для обслуговування житлового будинку незаконним і таким, що підлягають скасуванню.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник подав письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, щодо позовних вимог покладається на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 , який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав та про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, згідно рішення Красилівського районного суду від 21 квітня 1994 року ОСОБА_1 є власником ј частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 , іншої Ѕ частини є ОСОБА_2 .

В червні 2020 року позивачу стало відомо, що на підставі рішення виконавчого комітету Красилівської міської ради від 22 грудня 1993 року ОСОБА_2 видано державний акт на право приватної власності на землю, згідно якого останній є власником вищевказаної земельної ділянки площею 0,10 га, для обслуговування житлового будинку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 6 ЗК країни 1990 року (чинного на час прийняття спірного рішення, видачі державних актів) громадяни України мають право на одержання безоплатно у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських Рад народних депутатів (ст.ст. 10, 17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»).

Відповідно до цільового призначення всі землі України поділяються на: землі сільськогосподарського призначення; землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого призначення; землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі запасу (ч. 1 ст. 2 ЗК України 1990 року).

Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються в користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Порядок розпорядження і використання земельних ділянок громадянам, яким жилий будинок, господарські будівлі і споруди належать на праві спільної (часткової або сумісної) власності, врегульовано ст. 42 ЗК України 1990 року.

Згідно цієї норми громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Проте, земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 з порушеннями, оскільки її передача відбулася без встановлення кола осіб, які мали на неї право (співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 ).

Крім цього, згідно з рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради народних депутатів № 34 від 25 березня 1993 року ОСОБА_2 в зв`язку з викупом в особисту власність житлового будинку (що було здійснено під час шлюбу з позивачем) надано земельну ділянку в постійне користування 0,10 га, тимчасове користування 0,035 га по АДРЕСА_2 . Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради народних депутатів № 132 від 22 грудня 1993 року ОСОБА_2 надана земельна ділянка по АДРЕСА_3 , а відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 00008 виданий 24 травня 1994 року ОСОБА_2 надано земельну ділянку по АДРЕСА_2 з посиланням на рішення № 132 від 22 грудня 1993 року, в якому визначено іншу адресу земельної ділянки.

Отже, орган місцевого самоврядування, використовуючи надані йому чинним на той час Земельним кодексом України повноваження на передачу у власність громадян земельних ділянок, допустив порушення ст.ст. 6, 17, 42, 56, 67 ЗК України 1990 року.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч.ч. 1, 9, 10 ст. 59 чинного Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним (або виконавчим органом ради) правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Проте згідно ст. 74 цього Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року).

Обставини справи вказують на неможливість внесення змін або самостійного скасування оскаржуваних рішення та державні акти (які порушують права позивача) органом місцевого самоврядування.

Тому суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування згідно п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України підлягає визнанню недійсним.

За встановлених обставин не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсними й виданий на підставі оскаржуваного рішення державний акт на право приватної власності на землю серії ХМ № 00008 виданий 24 травня 1994 року Красилівською Радою народних депутатів.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, врахувавши, що задоволення позовних вимог не порушає нічиїх прав та інтересів, суд приймає до уваги, що право власності на будинок по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 і земельна ділянка, на якій розташована відповідна житлова будівля, належить позивачу по справі, а також враховуючи, неможливість позивачем іншим шляхом оформити свої права на зазначене нерухоме майно, приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Красилівської Ради народних депутатів від 22 грудня 1993 року № 132 «Про передачу присадибних земельних ділянок у приватну власність» в частині передання безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_3 , площею 0,10 га, для обслуговування житлового будинку та Державний акт на право приватної власності на землю серії ХМ № 00008 виданий 24 травня 1994 року Красилівською Радою народних депутатів ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,10 га, для обслуговування житлового будинку зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач Красилівська міська рада, місцезнаходження: 31000, Хмельницька область, м. Красилів, площа Незалежності, 2, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Красилівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення оголошено 28 жовтня 2021 року

Суддя Л.М.Гладій