Єдиний унікальний номер 341/846/20
Номер провадження 2/341/113/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 травня 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Фрик Т. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянув у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком.

встановив:

23 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 . Окрім нього в цьому житловому будинку зареєстровані відповідачі, але у ньому не проживають. Позивач звертався до відповідачів з проханням знятися з реєстрації, однак бажаного результату не отримав. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, оскільки більше року там не проживають.

У судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Не заперечують щодо заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом оголошення про виклик особи на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до частини десятої статті 187 ЦПК України (а. с. 43-44).

Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та його представника, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Суд установив, що позивач є власником будинководіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зареєстроване в реєстрі за № 151 від 08 грудня 2004 року (а. с. 7) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 7305108, реєстраційний номер 10840201, від 22 травня 2005 року (а. с. 8).

Позивач у судовому засіданні пояснив, що син з невісткою, відповідачі у справі, з ним не проживають з липня 2019 року, тобто більше як один рік.

У судовому засіданні установлено, що позивач проживає у цьому житловому будинку. Відповідачі зареєстровані у будинку позивача, однак у ньому не проживають з липня 2019 року, а проживають в с. Обельниця Рогатинського району Івано-Франківської області. Позивач звертався до відповідачів з проханням знятися з реєстрації, однак бажаного результату не отримав, відповідачі і надалі зареєстровані у будинку позивача. Та обставина, що крім позивача та членів його сім`ї зареєстровані відповідачі, обмежує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження його майном.

Так, актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 19 червня 2020 року, виданого виконавчим комітетом Бурштинської міської ради, підтверджується те, що відповідачі зарестровані за адресою по АДРЕСА_1 , однак не проживають (а. с. 13).

Копіями довідок від 23 грудня 2019 року № 1048 та № 1049, виданими виконавчим комітетом Лучинецької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, підтверджується те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають без реєстрації в АДРЕСА_2 (а. с. 14).

Статтею 41 Конституції України та статтею першою Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Поняття права власності визначено статтею 316 ЦК України, згідно з якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно з вимогами ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що, оскільки відповідачі відсутні у вищевказаному житловому будинку без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованими у цьому житловому будинку, перешкоджають позивачу належним чином використовувати свої права власника на це житло, то ОСОБА_1 та ОСОБА_4 втратили право користування житловим будинком.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтями 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З врахуванням наведеного вище, суд вважає, що є підстави для задоволення позову, оскільки, суд достовірно встановив, що відповідачі за адресою: по АДРЕСА_1 , не проживають, не сплачують кошти за житлово-комунальні послуги, не ведуть з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачами права користування спірним житлом немає. Реєстрація відповідачів у цьому житловому будинку створює перешкоди позивачеві у користуванні належним йому майном, збільшуючи витрати на утримання житла, чим порушують права позивача як власника.

З огляду на викладене, є наявні підстави для визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 841,0 грн судового збору.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його скасування.

Повний текст рішення складено 20 травня 2021 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

відповідачка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя:М. Р. Мергель