21.05.2021
Справа № 2-673/11
УХВАЛА

21 травня 2021 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Ніколенко О.Є.,

за участі секретаря судового засідання Волощенко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кам`янка Черкаської області в залі судового засідання Кам`янського районного суду Черкаської області

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», зацікавлені особи: Товариство з обмеженою відовідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», боржник: ОСОБА_1 , про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків для його пред`явлення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (далі ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ) звернулося до Кам`янського районного суду Черкаської області із зяавою, де зацікавлені особи: Товариство з обмеженою відовідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»), Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ «Комерційний Банк «Надра»), боржник: ОСОБА_1 , про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків для його пред`явлення.

Заяву мотивує тим, що рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 14.11.2011 року у цивільній справі №2-673/2011, було задоволено позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 та прийнято рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором №422п/99/2007/980 від 13.12.2007 року у розмірі: 68987,78 грн. та судовий збір в сумі 689,88 грн. та витрати на ІТЗ-120 грн. Вказує, що згідно договору №GL48N718070_blank про відступлення права вимоги від 05.08.2020 року, право вимоги за кредитним договором №422п/99/2007/980 від 13.12.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (найменування змінено на ПАТ «Комерційний банк «Надра» на виконання вимог ЗУ «Про акціонерні товариства») та ОСОБА_1 , право вимоги перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Первісий кредитор - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», згідно договору GL48N718070_blank_01, про відступлення прав вимоги від 30.09.2020 року, відступив права вимоги на користь ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», разом з усіма додатками до нього та додатковими договорами, договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про день час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник заявника ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» у поданій до суду заяві, просить справу розглядати у його відсутності.

Відповідно до ч.3 ст.442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування заяви, дійшов наступного висновку.

У відповідності із ч.ч.1, 2, 5 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

На підставі частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із вказаних норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 20 листопада 2013 року справа № 6-122цс13 та у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року справа №643/4902/14-ц.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09.

Судом встановлено, що рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області у справі №2-673/2011 від 14 листопада 2011 року позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 було задоволено позовні та прийнято рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором №422п/99/2007/980 від 13.12.2007 року у розмірі: 68987,78 грн. та судовий збір в сумі 689,88 грн. та витрати на ІТЗ-120 грн. (а.с.33).

На рішення суду 14 листопада 2011 року Кам`янським районним судом було видано виконавчий лист (а.с. 27).

Як вбачається з копії кредитного договору №422п/99/2007-980 від 13 грудня 2007 року, між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір (а.с. 8-10).

Як вбачається з копії договору №GL48N718070_blank про відступлення права вимоги, між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» 05 серпня 2020 року було підписано договір, відповідно до якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників за кредитними договорами, та всіма іншими похідними договорами, права з якими виникають у Нового кредитора у зв`язку із набуттям права на умовах Договору, зазначених у Додатку №1 до Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами про відкриття карткових рахунків, договорами поруки, договорами застави, та всіма іншими похідними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до Договору (а.с.11-13).

Згідно копії додатку №1 до Договору №GL48N718070_blank про відступлення права вимоги, укладений 05 серпня 2020 року, містяться відомості про позичальника, а саме ОСОБА_1 (а.с. 14).

Відповідно до договору №GL48N718070_blank_01 від 30.09.2020 року, вбачається, що між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було підписано договір про відступлення прав вимоги, Первинний кредитор відступає Новому кредитору належні Первинному кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги Первинного кредитора до позичальників за кредитними договорами (а.с. 15-16).

Згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та Боржників/Поручителів/Заставодавців/Дебіторів за такими договорами під №42271 міститься ОСОБА_1 (а.с. 17).

Суд звертає увагу на те, що без заміни сторони виконавчого провадження, правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України "Про виконавче провадження". Крім того, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватись на будь-якій стадії процесу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За наведених вище обставин, суд, прийшов до переконання про необхідність задоволення заяви ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про заміну стягувача у виконавчому листі.

Щодо обґрунтованості того, чому стягувач несвоєчасно подав виконавчий лист вказує, що ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» не могло знати раніше про дану обставину, оскільки ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступив права вимоги на їх користь, розом з усіма додатками до нього та додатковими договорами, договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами, лише 30.09.2020 року.

Зокрема ч.1 ст. 433 ЦПК України, передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Стягувач не довів наявності у нього поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а також, що строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не закінчився.

У справі «Пономарьов проти України», Євровпейський суд з прав людини визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви. Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 21 серпня 2019.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Заявником не подано до суду належних та допустимих доказів, які б надавали правову можливість поновити строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а відтак заява про поновлення строку для його пред`явлення до виконання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 258, 260, 261, 442, 433 ЦПК України, ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, суд,

ухвалив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальність «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», зацікавлені особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра», боржник: ОСОБА_1 , про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків для його пред`явлення задовольнити частково.

Замінити сторону стягувача з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», у виконавчому листі по цивільній справі №2-673/2011 за рішенням, що видав Кам`янський районний суд Черкаської області від 14.11.2011 року про стягнення заборгованості у розмірі 68987,78 грн. та судовий збір 689,88 грн. та витрати на ІТЗ 120 грн. з боржника ОСОБА_1 .

У поновленні строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа по справі №2-673/2011 ВІД 14.11.2011 року, про стягнення заборгованості у розмірі 68987,78 грн. та судовий збір 689,88 грн. та витрати на ІТЗ 120 грн. з боржника відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційнотелекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя О.Є. Ніколенко