Суддя Клименко А. М.
Справа № 644/2758/21
Провадження № 2-о/644/99/21
Рішення

Іменем України

26 жовтня 2021 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Клименка А.М.,

з участю:

секретаря судового засідання - Джебраілової Е.С.,

представника заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи - Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора та Лубенська районна рада Полтавської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про підтвердження наявності юридичного факту, а саме, про встановлення факту прийняття спадщини за заповітом, і просила визнати/встановити факт прийняття спадщини за заповітом, а саме, однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що вона є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 . При оформленні спадщини з`ясувалося, що спірна квартира не є власністю спадкодавця, і нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва на спадщину.

Власником спірної квартири була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залишила заповіт на користь ОСОБА_3 , яка до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звернулася, а прийняла спадщину фактично, вступивши в управління квартирою. Інших спадкоємців ОСОБА_4 не мала.

Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, надали суду заяви, у яких просили розглядати справу за їх відсутності.

Вислухавши представника заявника, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що заява ОСОБА_2 задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 18 квітня 1996 року та довідкою КП «Лубенське МБТІ» № 434-Т від 12 квітня 2018 року (а.с. 14-16).

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 09 вересня 1998 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у сел. Новооріхівка, Лубенського району Полтавської області. (а.с.20).

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на все своє майно залишили заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області 08.05.1998 за реєстровим № 25. До складу спадщини входить квартира АДРЕСА_2 (а.с. 8).

На запит Четвертої Харківської державної нотаріальної контори щодо наявності спадкової справи Першою Лубенською державною нотаріальною конторою Полтавської області надано відповідь № 01-16/160 від 20 березня 2018 року, згідно якої інформація щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 в нотаріальній конторі відсутня, спадкова справа не відкривалась.

Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав законної сили 01 січня 2004 року вказаний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК України в редакції 1963 року.

Вказане також передбачено приписами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року).

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , до даних правовідносин застосовується Цивільний кодекс 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі статями 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (частина перша статті 529 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За змістом роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Положеннями ч.3 ст.12, ст.ст. 76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказами у відповідності до статті 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті ст.549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до статті 553 ЦК України (1963 року) вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Пункт 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР N45/5 від 31.10.1975 р., яка діяла на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , передбачав, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР).

Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

З довідки Виконавчого комітету Новоріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області № 02-29/1778 від 01 листопада 2018 року, наданої позивачем вбачається, що ОСОБА_3 з 1994 року по момент смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкала без реєстрації в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Виконавчого комітету Новоріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області № 02-29/337 від 12 квітня 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за власний рахунок поховала тітку ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 33 від 09 вересня 1998 року.

ОСОБА_2 не надано доказів, що ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 , тобто фактично прийняла спадщину.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що згідно довідки Новоріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області № 02-29/332 від 11 квітня 2018 року ОСОБА_4 на момент смерті була зареєстрована та фактично мешкала одна.

За таких обставин, доводи заявника, що своїм проживанням в спадковому домоволодінні ОСОБА_3 , яка померла, вступила в управління спадковим майном померлої ОСОБА_4 , не ґрунтуються на матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявником не доведено факту прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4 , тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.7,8,76,263-265,294,315,319ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи - Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора та Лубенська районна рада Полтавської області, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через районний суд.

Суддя: