Справа № 202/5535/21
Провадження № 2/202/2398/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

18 жовтня 2021 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Марченко Н.Ю., розглянувши питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви до Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз» про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача надати йому щомісячну довідку про відпрацьований час, відносно планового часу за час його роботи на підприємстві; надати копію наказів про підвищення тарифних ставок та окладів за час його роботи на підприємстві та наказів № 230 від 30.10.1995, № 137 від 30.04.1996, № 108 від 30.04.1997, № 208 від 01.08.2000, № 246 від 02.10.2000, № 272 від 02.11.2000; надати відповідь про те, із якого розміру середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року була надана довідка про розмір втраченого заробітку у розмірі 70,92 грн.; надати відповідь, який середньомісячний заробіток він мав по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року на час передавання особової справи актом приймання-передачі від 19 липня 2001 року; надати відповідь, який загальний коефіцієнт підвищення середньомісячного заробітку по первинній виробничій травмі 7 квітня 1995 року із 7 серпня 1995 року, дати первинного висновку МСЕК, до 19 липня 2001 року, дати передавання особової справи актом приймання-передачі № 113.58; надати розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку по першій травмі 7 квітня 1995 року, розрахований відповідно до пункт 22 Правил № 472; надати йому розмір та розрахунок його середньомісячного заробітку, що мав до ушкодження здоров`я по повторній травмі 9 грудня 1997 року; поставити на облік його нещасний випадок на виробництві 9 грудня 1997 року та скласти акт за формою Н-1; встановити вину відповідача, який не виконує свої зобов`язання по забезпеченню оформлення всіх документів, необхідних для визначення розміру відшкодування шкоди, відповідно до вимог пункту 35 «Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, не виконує свої зобов`язання щодо видачі працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, із зазначенням часу роботи і розміру заробітної плати, відповідно до статті 49 Кодексу законів про працю України та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз»на його користь моральну шкоду в розмірі 240000 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24.09.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та встановлено позивачу строк для сплати судового збору в розмірі 4216 грн. або надання доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення від сплати судового збору.

На виконання вказаної ухвали позивачем подано суду клопотання про звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Крім того, позивач зазначив, що сума судового збору перевищує 5% його річного доходу страхових виплат по відшкодуванню шкоди внаслідок ушкодження здоров`я, предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Вирішуючи питання про звільнення позивача від сплати судового збору, суд виходить з того, що підстави та порядок звільнення від сплати судового збору визначені статтею 136 ЦПК України та статтею 8 Закону України "Про судовий збір", відповідно до яких, враховуючи майновий стан сторони, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, законом визначено вичерпний перелік випадків, відповідно до яких суд своєю ухвалою може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Разом із тим, звертаючись до суду з позовом та клопотанням про звільнення від сплати судового збору, позивач не надав належних доказів щодо розміру його доходу за попередній календарний рік, зокрема, що розмір судового збору, який підлягає оплаті, перевищує 5 відсотків його річного доходу за попередній календарний рік.

Натомість цього до свого клопотання про звільнення від сплати судового збору позивач долучив роздруківку з сайту Пенсійного фонду України, в якому зазначено дохід за 2012, 2011, 2005, 2004, 1998 роки.

У той же час в ухвалі суду від 24 вересня 2021 року зазначалося про необхідність подання позивачем даних щодо його доходу за попередній календарний рік, тобто за 2020 рік, а саме довідки податкової інспекції, довідки пенсійного фонду тощо.

Посилання позивача на те, що предметом позову є захист соціальних та трудових прав у даному випадку не може бути взято судом до уваги, оскільки за змістом ст. 136 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору, його зменшення, відстрочення чи розстрочення суд має виходити з майнового стану позивача. Між тим, позивач взагалі не надав належних доказів на підтвердження свого майнового стану на час подання позову.

При цьому суд звертає увагу, що в даному випадку підстави для застосування п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відсутні, оскільки предметом позову є не відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а зобов`язання відповідача вчинити певні дії та відшкодувати моральну шкоду, завдану бездіяльністю відповідача.

Отже, законних підстав для звільнення позивача від сплати судового збору немає, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору необхідно відмовити.

Частиною 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви мають бути додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено в розмірі 2270 грн.

Позивачем у позовній заяві об`єднано декілька позовних вимоги, а саме дві вимоги немайнового характеру (щодо зобов`язання відповідача надати певні документи та скласти акт за формою Н-1) та одну вимогу майнового характеру про відшкодування моральної шкоди в розмірі 240000 грн.

Таким чином, судовий збір за подання даного позову складає 1816 грн. (908 грн. х 2) в частині вимог немайнового характеру та 2400 грн. в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене, у зв`язку з відмовою позивачу у звільнені від сплати судового збору, суд вважає за необхідне продовжити позивачу строк для сплати судового збору в розмірі 4216 грн. та надання суду оригіналу квитанції про сплату судового збору або надання належних доказів про розмір доходу за попередній календарний рік чи зазначення інших підстав для звільнення від сплати судового збору, його зменшення, відстрочення чи розстрочення.

Керуючись ст. ст. 136, 177, 185 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 у звільненні його від сплати судового збору за подання позовної заяви до Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз» про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Продовжити позивачу строк для сплати судового збору або надання належних доказів для звільнення від сплати судового збору, його зменшення, відстрочення чи розстрочення на десять днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити, що в іншому разі згідно з частиною 3 статті 185 ЦПК України позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.Ю. Марченко