Справа № 132/3324/21
Провадження № 2/132/867/21
РІШЕННЯ

Іменем України

26.10.2021 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Калинівської міської ради Вінницької області про визначення часток у спільному сумісному майні,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі в позові вказують, що згідно свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 12.11.1990 року виконкомом Калинівської районної Ради народних депутатів Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 13.01.1978 року житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, головою якого являлася ОСОБА_2 . Вказане свідоцтво було зареєстроване за колгоспним двором, головою якого являлася ОСОБА_2 в Вінницькому обласному об`єднаному бюро техінвентарізації 12.11.1990 року в реєстровій книзі за №1-56 .

Свідоцтво про право власності на даний будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 було видане колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2 , 12.11.1990 року, в той період, коли існували колгоспні двори згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомості щодо членів колгоспного двору, що має правове значення ,було покладено на сільські ради.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Отже, житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспного двору належав на праві спільної власності в рівних частках голові і членам колгоспного двору.

Відповідно до довідки Писарівського старостинськорго округу Калинівської міської ради №264 від 10.09.2021 року та виписки з по господарської книги Писарівської сільської ради за 1991-1993 роки станом на 15.04.1991 року склад колгоспного двору по АДРЕСА_1 був наступний:

Голова двору - ОСОБА_2 , яка зареєстрована в даному дворі по даний час;

чоловік - ОСОБА_4 , який був зареєстрована в даному дворі по 03.12.1996 року;

Син голови двору - ОСОБА_3 , який був зареєстрований в даному дворі по 19.03.2004 року ;

Син голови двору - ОСОБА_1 , який зареєстрований в даному дворі по даний час.

В даний час, позивач ОСОБА_2 має намір оформити договір відчуження належної їй частки в вищевказаному будинку з господарськими будівлями, однак при зверненні до приватного нотаріуса Калинівського районного нотокругу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Варламова О.В. їй було відмовлено у посвідченні такого договору, оскільки відповідно до наданого нею свідоцтва про право власності на будинок житловий будинок не є її особистою власністю, а належить «колгоспному двору», головою якого є, ОСОБА_2 , який відповідно до ст.ст. 2, 318 ЦК України не є суб`єктом права власності, оскільки колгоспні двори припинили своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 7.02.1991 року і нотаріус не має змоги визначити всіх членів колгоспного двору та належні їм розміри часток в майні.

Тому позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у підготовче судове засідання не з`явилися, однак в матеріалах справи наявні заяви, відповідно до яких вони позовні вимоги підтримують повністю та просить справу розглянути у їх відсутність.

Відповідач уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області Трохименко М.В. в підготовче засідання не з`явився, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав.

Так, згідно свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 12.11.1990 року виконкомом Калинівської районної Ради народних депутатів Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 13.01.1978 року житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, головою якого являлася ОСОБА_2 . Вказане свідоцтво було зареєстроване за колгоспним двором, головою якого являлася ОСОБА_2 в Вінницькому обласному об`єднаному бюро техінвентарізації 12.11.1990 року в реєстровій книзі за №1-56 .

Свідоцтво про право власності на даний будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 було видане колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2 , 12.11.1990 року, в той період, коли існували колгоспні двори згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомості щодо членів колгоспного двору, що має правове значення ,було покладено на сільські ради.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Отже, житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспного двору належав на праві спільної власності в рівних частках голові і членам колгоспного двору.

Відповідно до довідки Писарівського старостинськорго округу Калинівської міської ради №264 від 10.09.2021 року та виписки з по господарської книги Писарівської сільської ради за 1991-1993 роки станом на 15.04.1991 року склад колгоспного двору по АДРЕСА_1 був наступний:

Голова двору - ОСОБА_2 , яка зареєстрована в даному дворі по даний час;

чоловік - ОСОБА_4 , який був зареєстрована в даному дворі по 03.12.1996 року;

Син голови двору - ОСОБА_3 , який був зареєстрований в даному дворі по 19.03.2004 року ;

Син голови двору - ОСОБА_1 , який зареєстрований в даному дворі по даний час.

В даний час, позивач ОСОБА_2 має намір оформити договір відчуження належної їй частки в вищевказаному будинку з господарськими будівлями, однак при зверненні до приватного нотаріуса Калинівського районного нотокругу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Варламова О.В. їй було відмовлено у посвідченні такого договору, оскільки відповідно до наданого нею свідоцтва про право власності на будинок житловий будинок не є її особистою власністю, а належить «колгоспному двору», головою якого є, ОСОБА_2 , який відповідно до ст.ст. 2, 318 ЦК України не є суб`єктом права власності, оскільки колгоспні двори припинили своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 7.02.1991 року і нотаріус не має змоги визначити всіх членів колгоспного двору та належні їм розміри часток в майні.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який також як і позивачі, був членом даного колгоспного двору, проживав та був зареєстрованим в даному дворі за адресою АДРЕСА_1 по 03.12.1996 року.

Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку в майні колгоспного двору, а саме на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 .

Будучи спадкоємцями 1 черги за законом на належне померлому ОСОБА_4 майно, позивачі ОСОБА_2 , дружина померлого та ОСОБА_1 , син померлого, в передбачений законом 6-місячний термін відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняли спадщину на належну померлому частку в майні колгоспного двору, оскільки на день смерті ОСОБА_4 постійно проживали з ним за однією адресою по АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується довідкою №246 від 18.08.2021 року Писарівського старостинськорго округу Калинівської міської ради.

Однак оформити свої спадкові права позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як спадкоємці за законом 1 черги після померлого ОСОБА_4 , які прийняли спадщину в передбаченому законом порядку у приватного нотаріуса Калинівського районного нотокругу Вінницької області Варламова О.В. не мають можливості по тій причині, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок нотаріус не має змоги визначити всіх членів колгоспного двору та належну померлому частку в майні.

Статтею 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка регулювала питання спадкування майна колгоспного двору, встановлено, що у випадку смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила спадкування на загальних підставах.

При цьому, відповідно до роз`яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширювалася на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1.07.1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також у разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

За таких обставин, розмір частки члена колгоспного двору слід визначати, виходячи з рівності часток усіх його членів, у зв`язку з чим ОСОБА_4 , на момент смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 належала 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , як члену колгоспного двору, а позивачам також по 1/4 частці, як членам колгоспного двору, як таким, що не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Спадкування частки у спільній сумісній власності можливе лише після її визначення та реєстрації права власності на таку частку.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 355, 357, 368, 372, 1226 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Калинівської міської ради Вінницької області про визначення часток у спільному сумісному майні задовольнити.

Визначити, що розмір часток ОСОБА_4 щомерлого 24.08.2009 року та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на майно колгоспного двору, а саме в житловому будинку з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 становить по 1/4 частці за кожним із співвласників.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя: