Провадження № 2-п/325/6/2021
Справа № 325/1663/21
УХВАЛА

05 листопада 2021 року смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Діденка Є.В., за участю секретаря судового засідання Краснової Ю.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі № 2/325/47/2021 (325/1663/20) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення поважними та поновити його; скасувати заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2021 року по цивільній справі 325/1663/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання; призначити справу до судового розгляду в загальному порядку з повідомленням сторін.

Заява обґрунтована тим, що відповідачу рішення суду не вручалося, він його отримав тільки 27.09.2021 року від свого адвоката Артеменко Є.А. У вересні 2021 року ОСОБА_1 отримав виклик від державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Щетинкіної А.С. з приводу виконання вищезазначеного рішення. Саме тоді відповідачу стало відомо, що його колишня дружина зверталась до суду з позовом щодо стягнення з нього аліментів на навчання їх сина. Крім цього, відповідач зазначає поштовий конверт з рішенням суду, який нібито йому надсилався та був отриманий ним особисто 12.02.2021 року, він не отримував ті підпис свій не ставив. Також, в період з 01.12.2020 року по 01.07.2021 року відповідач був безробітний, а відтак взагалі не мав доходів. Починаючи з 01.07.2021 року він офіційно працевлаштувався в ТОВ «ВОЛНА-2000» на посаді садівник, з посадовим окладом 6200 гривень на місяць. Також, на думку ОСОБА_1 , суд не врахував, що він добровільно надає фінансову допомогу синові, а саме: 03.12.2020 року на суму 2000,00 грн., 09.12.2020 року на суму 5000,00 грн., 01.02.2021 року на суму 2000 грн., 12.02.2021 року на суму 1000,00 грн., 12.03.2021 року на суму 2000,00 грн., 06.04.2021 року на суму 2000,00 грн., 25.05.2021 року на суму 2000,00 грн., 07.05.2021 року на суму 2000,00 грн., 06.07.2021 року на суму 2000,00 грн. та 12.08.2021 року на суму 2000,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями з банку. Крім того, син отримує учнівську зарплатню за місцем проходження виробничої практики. Відповідач вважає, що судом не перевірявся його майновий стан, майновий стан дитини, потреба у його утриманні та можливість надання такої допомоги ним. Жодного аргументу щодо наявності витрат, якщо такі існують з боку позивача, не зазначено, а відтак не зрозуміло з яких підстав необхідно стягувати саме на користь позивачки аліменти на утримання спільного сина. Приймаючи заочне рішення у справі, суд, на думку відповідача, лише формально підійшов до питання вирішення спору не з`ясувавши при цьому наявність підстав для стягнення аліментів на користь матері, не перевірив платоспроможність відповідача, суму коштів необхідну для утримання дитини, наявність або відсутність доходів у самої дитини, а також не перевірив взагалі факт хто ж саме надає кошти дитині.

Ухвалою суду від 05.10.2021 року заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду і призначено судове засідання на 22 жовтня 2021 року.

22.10.2021 року від позивача по справі ОСОБА_2 , через систему «Електронний суд», надійшли письмові пояснення у справі, до яких додані копії письмових доказів.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2021 року розгляд заяви було відкладено на 05 листопада 2021 року через відсутність доказів надіслання поданих ОСОБА_2 пояснень з усіма додатків відповідачу.

В судове засідання учасники справи не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи без участі сторін, суд керується тим, що на підставі ч. 1 ст. 287 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши доводи заяви у сукупності з наявними у справі доказами, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Статтею 284 ЦПК України визначено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ч. 2, 7 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено, зокрема, обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; до заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник.

На підставі ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2021 року (провадження № 2/325/47/2021, справа № 325/1663/20) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання було задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на період його навчання, в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягувати з 10 грудня 2020 року і до закінчення ним навчання (30.06.2022 року), але не більше як до досягнення 23-х років.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 03.02.2021 року не прибув відзив на позовну заяву не надіслав, судова повістка направлялась йому за зареєстрованим місцем проживання, і була повернута підприємством поштового зв`язку з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. На підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважався належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. З метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя та з урахуванням розумних строків розгляду справи, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою позивача суд на місці ухвалив про проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача і за наявними у справі доказами.

Заочне рішення суду було надіслано відповідачу ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання 05.02.2021 року і отримано ним особисто 12 лютого 2021 року (а.с. 42), про що свідчить його особистий підпис на поштовому повідомленні про отримання вказаного рішення, та який візуально є схожим з його підписом у заяві про перегляд заочного рішення. Крім того, поряд із підписом зазначено « ОСОБА_1 ».

За таких умов, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що ним пропущено строк подачі заяви про перегляд заочного рішення з поважних причин, так як про ухвалене заочне рішення він дізнався лише, коли отримав виклик від державного виконавця, оскільки такі доводи є безпідставними та недоведеними, суперечать наявним у матеріалах справи відомостям.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29.10.2015 р. у справі «Устименко проти України», суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами . Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Суд вважає, що відповідач не довів суду поважних причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення він отримав 12.02.2021 року, а із заявою про перегляд звернувся тільки у жовтні 2021 року. З урахуванням тривалості пропуску строку на подання заяви та предмету спору, суд вважає, що доводи відповідача про необхідність перегляду справи не переважують принципу правової визначеності у конкретних обставинах, і тому підстави для поновлення строку відсутні.

Крім того, в заяві про перегляд заочного рішення відсутні посилання відповідача на докази, які би мали істотне значення для справи, подані відповідачем докази про заробіток стосуються періоду вже після ухвалення судом рішення, надання відповідачем матеріальної допомоги сину не позбавляє права на присудження аліментів у судовому порядку. А отже обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення зводиться фактично до непогодженням з винесеним рішенням по суті.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 228, 260-261, 287-288 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі № 2/325/47/2021 (325/1663/20) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на вказану ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Суддя Є.В. Діденко