У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2021 Справа №607/5706/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дзюбича В.Л. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратив право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом.

27 жовтня 2021 року судом зареєстровано заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дзюбича В.Л. з огляду на те, що дії суду викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності судді. Звертає увагу суду, що 25 жовтня 2021 року розглядаючи в судовому засіданні клопотання сторони відповідача стосовно залишення позовної заяви ОСОБА_2 без руху суд відмовив у його задоволенні, чим порушив вимоги цивільного процесуального закону, тим самим створивши передумови для задоволення позову ОСОБА_2 і відмови у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області під головування судді Дзюбича В.Л. від 28 жовтня 2021 року провадження у цивільній справі № 607/5706/21 зупинено до вирішення питання про відвід головуючого судді Дзюбича В.Л. іншим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподіл судової справи між суддями від 29 жовтня 2021 року вирішення питання про відвід передано судді Позняку В.М.

У відповідності до частини восьмої статті 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

При вирішенні заяви про відвід суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу - частиною другою статті 36 ЦПК України.

Згідно з до частин першої та другої статті 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляду справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

У відповідності до частини третьої статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» вказано, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Розглянувши заяву, суд доходить висновку, що вона до задоволення не підлягає, виходячи із такого.

Дії судді, щодо прийняття позову до розгляду та відкриття провадження, постановлення ухвали про відмову в задоволенні клопотання про залишення позову буз розгляду, а також відстрочення сплати судового збору є процесуальною діяльністю суду.

Такі ухвали не оскаржується в апеляційному порядку, та у разі незгоди з ними, сторона вправі в силу частини другої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України свої заперечення включити до апеляційної скарги на рішення суду.

Незгода сторони з процесуальними діями суді, не може бути підставою до відводу.

Тому, викладені в заяві про відвід доводи ОСОБА_1 є її особистими припущеннями та сприймаються критично, оскільки жодних переваг якомусь учаснику справи, зі сторони головуючого судді не здійснювалося.

Суд звертає увагу, що незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", заява N 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Белле проти Франції" від 04 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року).

Тому, доводи відповідача про безпідставне відкриття провадження по справі, відмову в задоволенні її клопотання, як докази, що свідчать про упередженість судді є необґрунтованими та безпідставними, та містять ознаки зловживання процесуальними правами, спрямовані на затягування розгляду справи.

За таких обставин, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дзюбича В.Л. необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 37, 39, 40, 260-261 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дзюбича В.Л. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяВ. М. Позняк