печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Шевченко Т.В.,

справа № 757/40472/21-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних,

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, мотивуючи тим, що 23.12.2010 року позивач надав відповідачу у позику 35 000 доларів США строком до 01.04.2011 року, на підтвердження чого останній написав розписку. Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача наданих в позику грошових коштів. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2014 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2013 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 та ухвалене нове, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики суму основної заборгованості - 278 600 грн., 3% річних - 13 595,89 грн., а всього 292 195 грн. 89 коп., а також судовий збір у розмірі 2 922 грн. Станом на 28.07.2021 року вказане рішення Апеляційного суду м. Києва залишається невиконаним, а заборгованість за договором позики від 23.12.2010 року не сплаченою.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2018 року з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 25 291,77 грн. за період з 21.07.2015 року по 06.12.2016 року, з яких 19 691,38 грн. - сума інфляційних втрат та 5 600,39 грн. - 3% річних та з відповідача ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 100 061,40 грн. за період з 21.07.2015 року по 16.11.2017 року, з яких 80 620,46 грн. - сума інфляційних втрат та 19 440,94 грн. - 3% річних.

Оскільки відповідач до цього часу не виконав рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2014, то на думку позивача, він зобов`язаний сплатити на користь позивача в порядку ст. 625 ЦК України втрати від інфляції у розмірі 28 618,99 грн. та 3% річних у розмірі 6 550,36 грн., а всього у розмірі 35 169,35 грн. за період з 01.10.2020 року по 30.06.2021 року.

Ухвалою від 11.08.2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

24.09.2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечила щодо задоволення вимог, оскільки розрахунки не відповідають дійсності, а вказана сума боргу перевищує фактичну суму, посилаючись на те, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 278 600,00 грн., натомість у позовній заяві сума боргу зазначена з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних - 292 195,89 грн. Під час розрахунку позивач не повинен був включати в розрахунок суму інфляційних втрат та 3% річних, що суттєво вплинуло на суму розрахунку, у зв`язку з чим розрахунки виконані позивачем є необґрунтовані та відповідачем виконаний та наданий суду розрахунок з урахуванням рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.04.2014 року, тобто за основу взято суму заборгованості 278 600,00 грн., без врахування інфляційних втрат та 3% річних.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судом, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відшкодування збитків та моральної шкоди, поданий з підстав невиконання умов попереднього договору купівлі-продажу автомобіля від 01.10.2009, задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_5 135176,25 грн., інфляційні втрати в розмірі 7299,50 грн., 3% річних в розмірі 11538 грн.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.09.2013 року на користь ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 1 540,14 грн. та ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 900,48 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2014 року у справі № 2-3189/12 скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 та постановлено нове, яким присуджено стягнути з останнього на користь ОСОБА_1 суму основної заборгованості у розмірі 278600 грн., три відсотки річних - 13595,89 грн., а всього 292195, 89 грн., а також судовий збір - 2922 грн.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів не підлягають доказуванню.

Належних і допустимих доказів на підтвердження повного виконання грошового зобов`язання за період з 01.10.2020 року по 30.06.2021 року відповідачем суду не надано.

Положеннями статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Чинним законодавством не передбачено припинення зобов`язання на підставі рішення суду.

Тому, у разі відсутності інших підстав для припинення зобов`язань, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі №6-113цс14.

Зобов`язання відповідача виконати рішення суду, якими стягнуто з нього на користь позивача грошові кошти, є грошовим зобов`язанням, а тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.10.2020 року по 30.06.2021 року.

При цьому, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком при визначенні розміру нарахування 3% річних та інфляційних витрат, оскільки останнім безпідставно до складу основної суми заборгованості 278 600,00 грн., стягнутої рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2014 року, включив 6 297,12 грн. - 3% річних та інфляційних витрат у розмірі 7 567,80 грн. і на цю суму здійснив нарахування 3% річних та інфляційних витрат.

Тобто нарахування 3% річних та інфляційних витрат необхідно здійснювати лише на суму основної заборгованості відповідача у розмірі 278 600,00 грн., з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, системний аналіз положень статей 11, 509, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати інфляційні втрати за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням у розумінні статті 509 цього Кодексу.

Враховуючи положення статей 3, 509, 625 ЦК України, за змістом яких передбачається правомірне нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, суд не приймає до уваги твердження позивача, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів.

Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 року у справі №916/2889/13.

Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року у справі № 924/532/19, зазначивши, що з урахуванням положень статей3,509,625 ЦК України, за змістом яких передбачається правомірне нарахування інфляційних втрат і 3 % річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3 % річних, нараховані за попередній період.

Тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.10.2020 року по 30.06.2021 року у розмірі 33 520,51 грн., згідно наданого представником відповідача розрахунку, правильність якого перевірена судом, з яких: 27 274,94 грн. - сума інфляційних втрат та 6 245,57 грн. - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню сума судового збору за подання позову у розмірі 908,00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 11, 509,598,599, 625 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 33 520 грн. 51 коп.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 .

Суддя О.В.Батрин