Провадження № 22-ц/824/9860/21 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

25 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року представник ТОВ «Перший український експертний центр» звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 18 904, 44 грн., 1 413, 23 грн. інфляційних втрат, 750, 18 грн. трьох процентів річних та судових витрат.

В обґрунтування позову вказував, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 передано товариству на подальшу експлуатацію та обслуговування, а відповідач у свою чергу є власником квартири АДРЕСА_2 в цьому будинку.

Зазначає, що відповідач неналежним чином виконує обов`язки щодо оплати послуг за утримання будинку та прибудинкової території, через що за період із червня 2017 року до лютого 2020 року утворилась заборгованість в сумі 18 904, 44 грн., тому вимушений звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПУЕЦ» заборгованість у розмірі 21 067, 88 грн., а також 2 102, 00 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування усіх обставин справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що позивач не є управителем будинку АДРЕСА_1 , а також не є виконавцем послуг по утриманню цього будинку, оскільки таких рішень співвласники будинку не приймали, тому, на його думку, позивач безпідставно вважає себе організацією, яка надає послуги з утримання цього будинку та на рахунок якої необхідно сплачувати кошти за надані послуги, крім того вказує, що місцевий суд дійшов помилкового висновку, що позивач здійснював нарахування сум на підставі тарифів, затвердженими розпорядженням КМДА, оскільки на час прийняття цих розпоряджень вказаний будинок взагалі не був введений в експлуатацію і не обслуговувався, тому вважає оскаржуване рішення необґрунтованим.

У свою чергу, представник ТОВ «ПУЕЦ» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції та вказує зокрема на те, що товариство є обслуговуючою організацією, яка надає послуги з утримання будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується належними доказами, та нараховує плату за надані послуги на підставі розпоряджень КМДА, тому вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежним чином виконував свої обов`язки щодо сплати заборгованості за спожиті комунальні послуги, через що за ним утворилась заборгованість, через що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з врахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 .

Зазначений будинок знаходиться на обслуговуванні ТОВ «Перший український експертний центр», яке надає послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території, нараховує та збирає квартирну плату з мешканців квартир на обслуговування території й збір із власників квартир за відшкодування експлуатаційних витрат з утримання будинку та прибудинкової території.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 738/1964 від 03 травня 2018 року затверджено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій будинку АДРЕСА_1 , де виконавцем цих послуг по даному будинку зазначено ТОВ «Перший український експертний центр» (т.1, а.с.22).

Згідно із розрахунком заборгованості, наданого позивачем, за період із червня 2017 року до лютого 2020 року за послуги з утримання будинку і прибудинкової території за ОСОБА_1 рахується заборгованість в розмірі 18 904, 44 грн.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов`язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні із відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними положенями закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Крім того, відповідно до п. 7 Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 на власника, наймача житлового приміщення, покладено обов`язок сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводиться за тарифами, затвердженими розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03 травня 2018 року № 738.

Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно виходив з того, що між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, позивачем надавалися житлово-комунальні послуги, за які відповідач зобов`язаний був сплачувати грошові кошти, однак відповідач допустив заборгованість, яку не погасив, а доказів того, що позивачем житлово-комунальні послуги не надавались чи надавались неналежним чином, відповідачем не надано, через що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги розрахований позивачем на підставі тарифів, які затверджені розпорядженням КМДА № 738 від 03 травня 2018 року, і на підтвердження цієї заборгованості було надано розрахунок, який складений належним чином, і у суду немає підстав ставити цей розрахунок під сумнів.

Доводи апелянта про те, що ТОВ «ПУЕЦ» не є надавачем послуг по утриманню і обслуговуванню вказаного будинку, і що тарифи, за якими нараховує плату позивач, не затверджені належним чином, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, яким була надана відповідна обґрунтована оцінка, а тому вони не можуть бути належними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: