ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1883/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №690/97/21 Категорія: 304090300 Линдюк В. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», банк) на заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24 вересня 2019 року.

Відповідач при підписанні анкети заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, що також підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15 000 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Виконання відповідачем договору вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Однак в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

Позивач стверджував, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 14 січня 2021 року має заборгованість у сумі 18 117,60 грн, яка складається з наступного: 15 079,78 грн заборгованості за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 15 079,78 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 3 037,82 грн заборгованість за простроченими відсотками, яку банк просив стягнути з відповідача разом із судовими витратами у розмірі 2 270 грн.

Заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області позовні вимоги банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 276 грн. 27 коп. У задоволені інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 532 грн. 25 коп. Інші судові витрати залишено за позивачем.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважав доведеною суму заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за тілом кредиту в розмірі 12 276 грн. 27 коп. Так районний суд, дослідивши виписку по рахунку боржника станом на 18 січня 2021 року встановив, що за період часу з 24 вересня 2019 року по 18 січня 2021 року особисто ОСОБА_1 , а також в його інтересах третіми особами, внесено на картковий рахунок грошові кошти на загальну суму 48 763,20 грн., а фактично відповідачем використано грошові кошти, у тому числі на страхування кредитного ліміту та здоров`я, на загальну суму 61 039,47 грн. (з урахуванням комісій банку за проведення платежів).

Судом першої інстанції також наголошено на тому, що нарахування ОСОБА_1 грошових зобов`язань в якості відсотків за використання кредитних коштів у сумі 6 343,00 грн, з подальшим списанням цих коштів з його карткового рахунку та включення їх залишку до складу заборгованості, є безпідставним, оскільки сторонами не було узгоджено терміни та порядок погашення кредиту (кредитного ліміту), овердрафту, розміру комісії за обслуговування кредиту, розміру відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань клієнтом, а також черговість погашення таких боргових зобов`язань. Таким чином кошти, які вносились позичальником на кредитний картковий рахунок, протиправно списувались позивачем на погашення відсотків, розмір та застосування яких з ним не узгоджено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за частиною тіла кредиту та відсотками, вказуючи на те, що в цій частині рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального права, позивач просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обсязі. В решті рішення залишити без змін.

Скаржник стверджує про те, що відповідачем серед іншого підписано паспорт споживчого кредиту, в якому відповідача повідомлено про основні умови кредитування з використанням кредитної картки, в тому числі щодо процентної ставки в межах та поза межами пільгового періоду, про платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, розмір штрафів. Таким чином відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати процентів та штрафу. Проте місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права.

В апеляційній скарзі банк також зазначає про те, що місцевий суд оскарженим рішенням не тільки призводить до нехтування принципам платності кредитного договору, а ще й наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Враховуючи вказані норми процесуального права, колегія суддів переглядає заочне рішення суду в межах аргументів, наведених у скарзі банку.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг № б/н від 24 вересня 2019 року. (а.с. 9)

У вказаній анкеті відсутня відмітка про обраний клієнтом тип платіжної картки («Універсальна», преміальна, класу «Gold», для виплат і т.д.). Відомостей щодо процентів за користування кредитом, строків та порядку повернення коштів, розміру пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.

Підписанням вказаної заяви відповідач погодився на те, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписант ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, які розміщено на офіційному сайті банку, пам`яткою клієнта, тарифами та отримав їх примірник (шляхом самостійного роздрукування/в електронній формі шляхом власноручного підписання цифровим підписом та направлення повідомлення про одержання). Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил.

Заявляючи вимоги про стягнення грошових сум, позивач надав до суду розрахунок заборгованості станом на 14 січня 2021 року, довідку про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної карки, довідку про видані картки на ім`я відповідача та термін їх дії, анкету-заяву, інформацію щодо умов кредитування (паспорт споживчого кредиту), витяг з тарифів та Умов та правил надання банківських послуг та виписку по рахунках ОСОБА_1 .

Згідно з розрахунком заборгованості, наданої банком, станом на 14 січня 2021 року, заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 18 117, 60 грн., яка складається з наступного:

15 079,78 грн заборгованості за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 15 079,78 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

3 037,82 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Із вищевказаної виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо повернення цих коштів (купував товари, сплачував послуги мобільного зв`язку, поповняв картку через термінал, отримував готівку в банку і т.д.), тому висновок районного суду про наявність кредитних правовідносин по справі відповідає матеріалам справи та встановленим обставинам.

Досліджуючи узгоджений між сторонами зміст умов договору, колегія суддів зазначає наступне.

З приводу аргументів апелянта в частині приєднання відповідача до умов договору на підставі ч. 1 ст. 634 ЦК України та погодження з конкретними Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції повно та всебічно перевірені, які саме умови банківського договору були конкретно узгоджені станом на час підписання заяви-анкети, виходячи із доказів, наданих банком та вірно враховано висновки ВС, викладені у постанові від 03 липня 2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17.

За матеріалами справи встановлено, що районний суд за клопотанням позивача провів огляд веб-сайту АТ КБ «ПриватБанк» за посиланням www.privatbank.ua/terms, в ході якого встановив, що в розділі «Архів договорів» встановлено наявність тексту договору з відміткою про його актуальність станом на 01 вересня 2019 року, проте встановлена обставина не підтверджує факт ознайомлення відповідача із такою редакцією Умов та Правил та їх підписання.

Більш того у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наявність неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Таким чином аргументи апелянта про надання відповідачу Умов і правил надання банківських послуг у «конкретній» редакції, затвердженій відповідним наказом банку є безпідставними.

Отже відхилення районним судом як належного та допустимого доказу узгодження між сторонами умов кредитного договору шляхом погодження з Умовами та правилами надання банківських послуг грунтується на вимогах закону та відповідає встановленим обставинам справи.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Звертаючись до суду з цим позовом банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок від 14 січня 2021 року.

Наданий банком розрахунок заборгованості, виписка по рахунку в сукупності із наданими позивачем довідками про зміну умов кредитування є належними та допустимими доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, проте включення до розрахунків нарахувань, не передбачених умовами договору, є неправомірним, тому визначений банком розмір заборгованості за кредитним договором не відповідає закону.

Відповідачем не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за його картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи (а. с. 41-44), які є належним доказом щодо заборгованості відповідача, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Судом першої інстанції на підставі виписки по картковому рахунку відповідача достовірно встановлене фактичне користування відповідачем кредитними коштами на суму 61 039,47 (з врахуванням комісії при знятті коштів) та погашення по кредиту грошових коштів на суму 48 763,20 грн., та вірно визначено суму боргу в частині непогашеної суми використаних кредитних коштів у розмірі 12 276 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, апеляційний суд погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за договором від 24 вересня 2019 року за тілом кредиту у розмірі 12 276,00 грн.

Доводи апеляційної скарги, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на те, що відповідач підписуючи анкету-заяву від 24 вересня 2019 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14) щодо форми кредитного договору, зазначивши, що підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може вважатися договором приєднання.

Отже, підписана анкета - заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета - заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Суд першої інстанції, перевіряючи доводи позивача в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками вірно вказав на те, що позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими, оскільки розмір відсотків та умови їх нарахування не узгоджені умовами договору.

Посилання в апеляційній скарзі на Паспорт споживчого кредиту, який за доводами банку містить основні умови кредитування, колегією суддів визнаються безпідставними, оскільки такий документ не може бути підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Так термін «Паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які ОСОБА_1 не підписані, а зазначені у цьому Паспорті споживчого кредиту процентна ставка та інші штрафні санкції за порушення умов договору стосуються кредитних карток типу і «Універсальна» і «Універсальна голд», а тому не можуть свідчити про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагає положення статей 3, 627 ЦК України.

Позивачем у порушення вимог ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України недоведено належними та допустимими доказами яким саме типом банківської картки користувався відповідач.

Крім того колегія суддів враховує, що хоча паспорт споживчого кредиту і містить підпис відповідача, проте змістом вказаного документу передбачено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеній в цьому документі, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача.

За вказаних обставин вказаний документ не може бути прийнятий судом як беззаперечний та допустимий доказ на підтвердження узгодження між сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними кошами, а вимоги банку в цій частині вірно оцінені місцевим судом як необгрунтовані та недоведені.

Доводи апелянта відносно того, що не стягнення коштів за порушення виконання зобов`язань не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще й наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави не можуть вважатися належними та допустимими доказами в розумінні параграфу 1 Глави 5 ЦПК України та не стосуються предмету доказування у вказаній справі.

Разом з тим такі доводи позивача не спростовують висновків суду щодо відсутності доказів, які вказували б на узгодження між сторонами умов договору щодо нарахування процентів. У силу вимог ст. 13, 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок довести наявність у відповідача заборгованості у заявленому до стягнення розмірі, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді