Номер провадження: 22-ц/813/6016/21
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Строіч Л.Т.,

позивача ОСОБА_2 ,

представника ТОВ «КК «Суворовський» - адвоката Барди К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Строіч Лілії Теофілівни на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженої відповідальністю «Керуюча компанія «Суворовський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

13.11.2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженої відповідальністю «Керуюча компанія «Суворовський» (далі - ТОВ «КК» «Суворовський») та просили суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів завдану їм матеріальну шкоду в розмірі 30 000,00грн., моральну шкоду на користь ОСОБА_3 в розмірі 50 000,00 грн. та моральну шкоду на користь ОСОБА_2 - в розмірі 60 000,00 грн. (т.1, а.с. 1-5).

Позовні вимоги були мотивовані тим, що їм на праві спільної сумісної власності подружжя належить АДРЕСА_1 . В період з 27.07.2018 р. по 09.08.2018 р. вони разом перебували за межами м. Одеси. 02.08.2018р. їх син відвідав їх квартиру та виявив, що в квартирі затоплена сумісна стіна між коридором і туалетом, частина стелі, стоїть сморід від каналізації, шпалери та дерев`яні панелі в коридорі набухли від вологості, частково відклеїлися.

09.08.2018р. вони звернулись до утримувача будинку, - ТОВ «КК «Суворовський» з метою усунення течі та складання акту про затоплення квартири.

11.08.2020р. представник ТОВ «КК» «Суворовський» встановив, що затоплення їх квартири відбувається внаслідок протікання з верхньої частини каналізаційного стояка з квартири №27 , яка розташована на поверх вище. Проте, усунути джерело затоплення не вдалось, так як власник квартири №27 того ж будинку - ОСОБА_1 не допустила сантехніків до каналізаційної труби.

У період з 11.08.2018 р. по 21.08.2018 р., тобто протягом 10 днів, затоплення квартири позивачів продовжувалося.

21.08.2018р. ТОВ «КК «Суворовський» відключили від постачання води в туалетному стояку з 1 по 13 поверхи і почали ремонтні роботи в квартирі позивачів.

Ремонтні роботи в квартирі позивачів продовжувались з 22.08.2018 року по 24.08.2018 року, проте усунути причину затоплення їх квартири не вдалося. Після відключення водопостачання в другому стояку та під натиском мешканців будинку, відповідач та її син допустили сантехніків до квартири, які за декілька годин усунули течію.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «КК «Суворовський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було задоволено частково (т.2, а.с.163-165).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 завдану внаслідок затоплення квартири матеріальну шкоду в розмірі 18 785,00 грн., судові витрати в розмірі 3812,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та на користь ОСОБА_2 завдану внаслідок затоплення квартири моральну шкоду в розмірі по 3000,00грн. кожному позивачу.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ТОВ «КК «Суворовський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Строіч Л.Т. ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2020 року, та постановлення нового, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (т.2, а.с. 172-184).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення по часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності подружжя АДРЕСА_1 , яка розташована на четвертому поверсі, 13 поверхового багатоквартирного житлового будинку.

Відповідачу ОСОБА_1 належить на праві власності квартира №27 в тому ж будинку, яка знаходиться на 5-му поверсі, над кв. №21 .

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №302р. від 16.05.2017р. управителем багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 було визначено ТОВ «КК «Суворовський» (т.1, а.с.91).

11.08.2018р. майстром дільниці №1 ОСОБА_4 , в присутності мешканців вищевказаного житлового будинку, був складений Акт обстеження кв. №21 на предмет затоплення їх квартири зверху на підставі їх заяви від 09.08.2018р. Внаслідок обстеження були виявлені сліди затоплення зверху: в коридорі на стіні суміжною з туалетом, частково на стелі виявлені плями і сліди протікання, відклеєні шпалери, набрякла штукатурка, відвалились дерев`яні панелі від стіни. Зазначено, що затоплення відбулось по каналізаційному стояку в туалеті з квартири №27 . Встановити джерело затоплення квартири не є можливим, так як мешканці кв. №27 відмовляються надати доступ до каналізаційних комунікацій (т.1, а.с.33).

Крім того, 22.08.2018р. майстром дільниці №1 ОСОБА_4 , в присутності мешканців житлового будинку, було складено Акт про те, що каналізаційна труба в туалеті кв. №21 має пошкодження в міжпанельному перекритті. Квартира №21 затоплена каналізаційними стоками верхніх поверхів. Мешканець кв.27 ОСОБА_5 - син відповідача ОСОБА_1 не дає доступ до стояка загального користування для якісного ремонту, що призводить до матеріальних збитків мешканців кв. №21 (т.1, а.с.35).

25.08.2018р. майстром дільниці №1 ОСОБА_4 , в присутності слюсарів-сантехників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було складено Акт, про те, що сантехніками дільниці були проведені роботи по заміні частини трубопроводу і трійника господарської каналізації по усуненню течії каналізаційних стоків зверху з кв. №27 (т.3, а.с.35).

Таким чином, течія каналізаційних стоків була ліквідована.

Як вбачається з Висновку судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-2502-1-1706.19 від 09.07.2019р. вартість ремонтно-відновлюваних робіт в АДРЕСА_1 , які необхідно провести для усунення пошкоджень, заподіяних залиттям, в приміщенні №1 - коридорі, станом на момент складання Висновку становить 18785,00 грн. (т.1, а.с.160-172).

Крім того, експертом також встановлено, що причиною залиття кв. №21 , яке відбулось у 2018р., є залиття внаслідок витоків рідини із інженерних комунікацій, зокрема витоки із каналізаційної мережі. Однак, визначити місце звідки відбувались витоки рідини з каналізаційної мережі, експерту не представилось можливим за відсутністю достатніх даних та в зв`язку з ліквідацією ділянки каналізаційної мережі та її заміни на нову.

З`ясовуючи дані питання, судом першої інстанції були допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які на час усунення наслідків затоплення кв. №21 працювали слюсарями-сантехніками, та які суду показали, що дійсно вони намагались на протязі трьох днів усунути течію в каналізаційній мережі в кв. №21, яка межує з кв. №27 . Труднощі ремонту виникли у зв`язку з тим, що мешканці кв. №27 не допускали їх до каналізаційної мережі, що розташована в туалеті їх квартири. Після їх допуску, на третій день ремонтних робіт до кв. №27 , течія на протязі дня була усунута. При цьому свідки стверджували, що витік рідини з каналізаційної мережі відбувався з тріщини в трійнику в кв. №27 .

Більше того, свідок ОСОБА_6 , який безпосередньо усував течію в кв. №27 , зазначив, що розташований трійник в квартирі був замурований плиткою, що свідчить про відсутність до нього доступу, який стався з вини відповідача у справі.

Крім того, факт не допуску сантехніків до кв. №27 її мешканцями на протязі тижня також підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 .

Таким чином, враховуючи сукупність наявних доказів у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що залиття квартири позивачів сталося з вини відповідача ОСОБА_1 . При цьому остання винна не в тому, що протягом великого часу не допускала до своєї квартири співробітників ТОВ «КК «Суворовський» для усунення течії з каналізаційних стоків, а в тому, що саме в її квартирі неякісно був здійснений ремонт трійника з унітазу до загальної каналізації, який крім того, був замурований плиткою, що утруднювало доступ до цього трійника.

При цьому колегія суддів зазначає, що у Висновку судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-2502-1-1706.19 від 09.07.2019 року, який у відповідності до ст. 110 ЦПК України не має для суду заздалегідь встановленої сили, не визначено місце звідки відбувались витоки рідини з каналізаційної мережі, через відсутність достатніх даних та в зв`язку з ліквідацією ділянки каналізаційної мережі та її заміни на нову.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із інших доказів, які маються в матеріалах справи та про які було вказано вище, та дійшов обгрунтованого висновку, що саме в діях відповідача ОСОБА_1 наявна вина в затопленні квартири позивачів.

Суд також правильно зазначив, що з оглянутого у судовому засіданні відеозапису, наданого позивачами в якості доказу, вбачається, що між мешканцями житлового будинку №122/1 та мешканцями кв. 27 відбувались сварки з приводу не допуску останніми сантехніків до каналізаційної мережі в кв. №27 .

Зазначені обставини свідчать про те, що внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_1 залив квартири позивачів продовжувався і не було ніякої можливості усунути цю течію.

Вирішуючи питання про застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, суд першої інстанції обгрунтовано послався на вимоги п.1 ч.2 ст. 22 та ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

При цьому суд правильно вказав, що стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Крім того, відповідно до п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що відповідно до п.4 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ від 24.06.2004р., в редакції, що діяв на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, споживач, в даному випадку відповідач ОСОБА_1 , зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд першої інстанції правильно і обгрунтовано зазначив, що факт залиття квартири, власником якої є позивачі, з вини відповідача ОСОБА_1 , підтверджується Актами залиття від 11.08., від 22.08. та від 25.08.2018р., а також показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_6 .

Тобто, як було зазначено вище, оцінка вказаних доказів в їх сукупності, вказує на те, що залиття квартири №21 відбулось внаслідок витоку рідини з каналізаційної мережі, зокрема з трійнику приєднаного до унітазу, що знаходиться в квартирі №27 , власником якої є відповідач ОСОБА_1 . Така вина полягає у бездіяльності ОСОБА_1 у проведені своєчасного ремонту та заміні санітарно-технічних приладів і пристроїв.

Зазначені обставини повністю спростовують доводи заявника апеляційної скарги з приводу недоведеності причино-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями відповідача ОСОБА_1 .

Суд також правильно врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. За змістом частин 4 та 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Крім того, згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Оскільки експертним висновком розмір матеріальної шкоди встановлений у сумі 18785,00 грн., доказів про інший розмір матеріальної шкоди матеріали справи не мають, то суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачів саме зазначеної суми матеріальної шкоди, а не 30000 грн., як про те ставили питання позивачі.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яка завдана позивачам неправомірними діями відповідача ОСОБА_1 , суд врахував, що з часу звернення позивачів до утримувача житлового будинку (09.08.2018р.) та до усунення течії в каналізаційній мережі (25.08.2018р.) минуло майже два тижня.

Як пояснив позивач ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, на вулиці стояла спека, так як був серпень, і ці витоки з каналізаційної мережі завдавали великої моральної шкоди, так як біля будинку і в їх квартирі стояв сморід і неприємний запах.

Проте, достовірно знаючи про наявність течії в каналізаційній мережі, ОСОБА_1 , разом зі своїм сином не допускали до своєї квартири сантехників. При цьому суд звернув увагу, що саме після допуску сантехніків до туалету кв. №27 та проведення ремонтних робіт, течія рідини в каналізаційній мережі була усунута.

З урахуванням принципів виваженості, розумності та справедливості, а також враховуючи, що пошкоджена квартира позивачів не відновлена до цього часу, що призвело до порушення звичайного укладу життя позивачів, прикладання з їх боку додаткових зусиль для відновлення свого житла, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення моральної шкоди в розмірі по 3 000, 00 грн. кожному позивачу.

Суд першої інстанції також правильно вказав, що встановлені судом обставини та покладання на ОСОБА_1 відповідальності щодо відшкодування завданої шкоди позивачам повністю виключає підстави для задоволення позовних вимог пред`явлених до ТОВ «КК «Суворовський».

Що стосується розподілення між сторонами судового збору, то суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що згідно ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь позивачів слід стягнути судові витрати, пов`язані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3812,00грн.

Разом з тим, суд вказав, що в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору, то останні не підлягають стягненню, у зв`язку з тим, що вона є інвалідом І групи, а тому в силу п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» відповідач ОСОБА_1 звільннена від сплати судового збору.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Строіч Лілії Теофілівни залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.11.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра