14.05.2021 Єдиний унікальний номер 205/2011/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун Вікторії Олександрівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 -

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на дії державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун Вікторії Олександрівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 46916319 з виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська № 2/205/1649/2013 від 10.06.2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 500,00 грн. на дитину щомісячно, починаючи з 13.03.2013 року і до повноліття дитини. Виконавче провадження відкрито 19.03.2015 року на підставі заяви ОСОБА_2 . Відповідно до розрахунку заборгованості, який було складено державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун В.О. від 05.02.2021 року, заборгованість зі сплати аліментів за період з 13.03.2013 року по 01.02.2021 року за виконавчим провадженням № 46916319 складає 64 058,49 грн. 08.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою щодо врахування сплати аліментів за виконавчим листом № 2/205/1649/2013 від 10.06.2013 року та надав відповідні копії квитанцій, однак листом Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 16.02.2021 року йому було відмовлено, оскільки у квитанціях відсутнє призначення платежу, платником за деякими квитанціями є ОСОБА_4 , яка не є стороною виконавчого провадження. Також зазначено, що на адресу відділу надійшла заява від ОСОБА_2 , згідно якої отримані кошти вона вважає добровільною фінансовою допомогою на дитину, а не аліментними платежами. Таким чином, заявник вважає дії державного виконавця щодо відмови у врахуванні квитанцій неправомірними.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун В.О. щодо не включення до розрахунку заборгованості від 05.02.2021 року сплату аліментів у загальній сумі 64 058,48 грн., яка була здійснена ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у період з 13.03.2013 року по 01.02.2021 року та зобов`язати державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун В.О. включити до розрахунку заборгованості від 05.02.2021 року сплату аліментів у загальній сумі 64 058,48 грн., яка була здійснена ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у період з 13.03.2013 року по 01.02.2021 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2021 року скаргу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Від державного виконавця Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун В.О. надійшов відзив на скаргу, у якому вона зазначила, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження № 46916319 з виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська № 2/205/1649/2013 від 10.06.2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 500,00 грн. на дитину щомісячно, починаючи з 12.03.2013 року і до повноліття дитини. 19.03.2015 року до відділу надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття до виконання виконавчого листа 2/205/1649/2013 від 10.06.2013 року про стягнення з про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 500,00 грн. на дитину щомісячно, починаючи з 12.03.2013 року. На виклики державного виконавця ОСОБА_1 не з`являвся. 07.04.2017 року державним виконавцем Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун В.О. винесено постанову про арешт майна боржника, 19.03.2018 року винесено постанови про тимчасове обмеження боржника у праві полювання, про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною зброєю та про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. 28.10.2018 року винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 50% від суми боргу на користь стягувача, яка 01.02.2021 року була отримана боржником ОСОБА_1 під підпис. 21.01.2021 року винесено постанову про арешт коштів боржника. 28.01.2021 року винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 30% від суми боргу на користь стягувача. 08.02.2021 року на електронну адресу відділу надійшла заява ОСОБА_2 , у якій зазначено, що кошти, отримані нею від бабусі дитини ОСОБА_4 вважає добровільною фінансовою допомогою від бабусі для онуки, а не аліментними платежами від батька. Також, в матеріалах виконавчого провадження відсутня довіреність на ОСОБА_4 , яка уповноважує її сплачувати аліменти від імені боржника ОСОБА_1 . Таким чином, підстави для зарахування державним виконавцем коштів, відповідно до наданих боржником квитанцій, відсутні. Додатково зазначила, що спори щодо розміру аліментів вирішуються судом в рамках позовного провадження. Враховуючи викладене, просила відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.

Від представника скаржника адвоката Павелко С.М. надійшли додаткові пояснення до скарги, у яких він надав детальний розрахунок зі сплати аліментів, скаргу вважає обґрунтованою та доведеною належними, допустимими та достатніми доказами.

У судовому засіданні представника скаржника адвоката Павелко С.М. просив скаргу задовольнити.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні скарги.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_6 просила відмовити у задоволенні скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити за наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що на виконанні у Новокодацькому відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження № 46916319 з виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська № 2/205/1649/2013 від 10.06.2013 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 500,00 грн. на дитину щомісячно, починаючи з 12.03.2013 року і до повноліття дитини (додаток до справи а.с. 1-177).

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження № 46916319, постановами державного виконавця Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун В.О. від:

- 19.03.2015 року відкрито виконавче провадження № 46916319 (додаток до справи а.с. 7);

- 07.04.2017 року накладено арешт на майно боржника (додаток до справи а.с. 17);

- 19.03.2018 року тимчасово обмежено боржника у праві полювання (додаток до справи а.с 35);

- 19.03.2018 року тимчасово обмежено боржника у праві керування транспортним засобом (додаток до справи а.с. 37);

- 19.03.2018 року тимчасово обмежено боржника у праві користування вогнепальною зброєю (додаток до справи а.с. 39);

- 19.03.2018 року тимчасово обмежено боржника у праві виїзду за межі України (додаток до справи а.с. 41);

- 28.01.2021 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (додаток до справи а.с. 65);

- 28.01.2021 року накладено арешт на кошти боржника (додаток до справи а.с. 69-70).

Матеріалами справи підтверджено, що 08.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до державного виконавця щодо врахування сплати аліментів за виконавчим листом № 2/205/1649/2013 від 10.06.2013 року та надав відповідні копії квитанцій (а.с. 15-29)

08 лютого 2021 року ОСОБА_2 надала державному виконавцю заяву, у якій зазначила, що отримані кошти, які перераховувалися їй від ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вона вважає добровільною фінансовою допомогою на дитину, а не аліментними платежами (а.с. 32).

Відповідно до листа Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 9352/15 від 16.02.2021 року ОСОБА_7 було відмовлено щодо врахування наданих квитанцій як сплату по аліментах, оскільки у квитанціях відсутнє призначення платежу, платником за деякими квитанціями є ОСОБА_4 , яка не є стороною виконавчого провадження (а.с. 35).

Як вбачається із розрахунку заборгованості, який було складено державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун В.О., заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 березня 2021 року за виконавчим провадженням № 46916319 складає 65 255,99 грн. (додаток до справи а.с. 175-177).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України N 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі N 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадяни підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,-і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За приписамист. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Приписами ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями ч. ч. 3,4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Зокрема у ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, кошти, які були перераховані на рахунок ОСОБА_2 , перераховувались від імені ОСОБА_4 , яка не є стороною виконавчого провадження і лише одного разу 14.05.2018 року від платіж здійснив ОСОБА_1 , однак також без призначення платежу (а.с. 15-29). В свою чергу ОСОБА_2 надала державному виконавцю заяву, у якій зазначила, що отримані кошти, які перераховувалися їй від ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вона вважає добровільною фінансовою допомогою на дитину, а не аліментними платежами (а.с. 121).

Частиною 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що скаржник, звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, фактично просить визнати аліментами платежі, які не визнає ОСОБА_2 , оскільки вона вважає їх добровільною допомогою на дитину.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, всі дії державного виконавця були направлені виключно на виконання вимог виконавчого документу в порядок та спосіб, визначений Закону України «Про виконавче провадження».

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведення перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім віпадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд, враховуючи викладене, а також те, що скаржником не доведено порушення його прав з боку Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у скарзі ОСОБА_1 фактично просить визнати аліментами платежі, які не визнає ОСОБА_2 , суд доходить висновку, що скарга на дії державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун Вікторії Олександрівни задоволенню не підлягає, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Статтею 452 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Оскільки у задоволенні скарги відмовлено, судові витрати слід віднести за рахунок заявника.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 1, 2, 18, 19, 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 15-16 ЦК України, ст. ст. 4-5, 12-13, 18, 81, 447, 451, 452 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун Вікторії Олександрівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 -відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 17 травня 2021 року.

Суддя Н.Г. Остапенко