Справа № 464/2793/21 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/2787/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:41
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни, представника Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк, на заочне рішення Сихівського районного суду міста Львова від 24 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк (в подальшому „Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути зі згаданого відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.06.2012 року у розмірі 50 904 грн. 20 коп. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 27.06.2012 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Однак, взятих на себе зобов`язань відповідач не виконував, в результаті чого станом на 16.03.2021 року у нього перед Банком виникла заборгованість у розмірі 50 904 грн. 20 коп., яка і є предметом позовних вимог і яка складається з 41 434 грн. 25 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 9 469 грн. 95 коп. заборгованості за простроченими відсотками (а.с. 1-4).

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27.06.2012 року у розмірі 41 434 грн. 25 коп., а також 1 847 грн. 70 коп. судового збору.

В решті позову відмовлено (а.с. 102-104).

Дане рішення оскаржила представник Банку.

Апелянт просить оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що за відсутності будь-яких заперечень відповідача суд не вправі був відмовляти у задоволенні частини позовних вимог лише посилаючись на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою по справі (а.с. 106-113).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 2 статті 10 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено (зокрема) неправильне застосування норм матеріального права.

Аналогічне за змістом положення міститься і у частині 3 статті 400 ЦПК України, якою також встановлено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено (зокрема) неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з вище наведеного, суд будь-якої інстанції не вправі допускати неправильного застосування норм матеріального права незалежно від того, чи міститься посилання на таке неправильне застосування норм матеріального права в доводах іншої сторони спору. Наведене не суперечить засадам загальності сторін, оскільки даний принцип полягає у прояві в змагальності формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі, та забезпечує повноту дослідження обставин справи.

За змістом положень статей 411 (частина 5) та 417 (частина 1) ЦПК України, висновки та вказівки судів касаційної інстанції є обов`язковими для судів першої та апеляційної інстанцій.

Пунктом 1 частини 2 статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках діє як суд касаційної інстанції з метою забезпечення однакового застосування норм права касаційними судами.

За вище наведеного суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вправі був посилатися на правові позиції, що були викладеними Великою Палатою Верховного Суду в судових рішеннях за наслідками розгляду цивільних справ з аналогічних правовідносин з застосуванням тих же норм права, які застосував Верховний Суд при ухваленні цих судових рішень.

В той же час, доводи суду, які наведені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, апелянтом належними та допустимими доказами не спростовано.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що за відсутності будь-яких заперечень зі сторони відповідача суд не вправі був відмовляти у задоволенні частини позовних вимог лише посилаючись на судову практику Верховного Суду, до уваги прийматися не можуть.

А інших доводів на спростування висновків, які містяться в оскаржуваному рішенні, апеляційна скарга не містить.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2021 року - 2 270, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ціна позову у цій справі складає 50 904 грн. 20 коп., яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270, 00 грн. х 100 = 227 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 50 904 грн. 20 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ч.3 п.2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк залишити без задоволення, а заочне рішення Сихівського районного суду міста Львова від 24 червня 2021 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 27 жовтня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.