17.09.2021 Єдиний унікальний номер 205/3531/21
Єдиний унікальний номер судової справи 205/3531/21
Номер провадження 2/205/2226/21
17 вересня 2021 року
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
24 квітня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтований тим, що 27 серпня 2010 року ОСОБА_1 , підписанням заяви позичальника приєднався до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Банк). На підставі вказаної заяви позичальника ОСОБА_1 було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заяви позичальника разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Заявою підтверджується факт, що відповідач був повністю проінформований про умови кредитування у АТ КБ «ПриватБанк».
Банк свої зобов`язання за Договором виконав, надав відповідачу кредит. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Таким чином, відповідач зобов`язання за Договором не виконав.
У зв`язку з зазначеними порушеннями умов Договору виникла заборгованість, яка станом на 12 квітня 2021 року складає 10 930,73 грн., з яких: 8 801,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 128,77 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 930,73 грн. та судові витрати по справі.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Від відповідача відзив на позов не надійшов.
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В.М. письмово просив розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримав. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився. Про час, дату, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
У ході судового розгляду встановлено, що 27 серпня 2010 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву позичальника № DN1RR640263288 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 11). Відповідно до вказаної заяви позичальника відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомлений та згоден, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Відповідачем 13 липня 2018 року також була підписана інформація про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту (а.с. 12-13).
Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного Договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, яка станом на 12 квітня 2021 року складає 10 930,73 грн., з яких: 8 801,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 128,77 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 7-8).
Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом - 8 801,96 грн. суд виходив із наступного.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 49-58), відповідач користувався кредитними коштами, частково сплачував заборгованість за кредитом.
Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і в такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у Договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.
Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази суд приходить до висновку, що заборгованість за простроченим тілом кредиту, яка станом на 12 квітня 2021 року становить 8 801,96 грн., підлягає стягненню з відповідача.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками - 2 128,77 грн. суд зазначає наступне.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Як вбачається із матеріалів справи, 27 серпня 2010 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву позичальника № DN1RR640263288 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 11).
Згідно такого договору, який підписаний відповідачем, сторони також погодили умови сплати процентів у розмірі 0,01% на місяць.
Разом з тим, оглядом розрахунку заборгованості, що був наданий представником позивача суду, встановлено, що заборгованість за простроченими відсотками була обрахована банком виходячи з відсоткових ставок 3,5%, 3,6%, 42%, 43,2%, 84% та 86,4% залежно від періоду користування кредитними коштами.
Однак суд вказує, що сама заява позичальника, яка підписана відповідачем, відповідних умов про погодження сторонами таких розмірів процентної ставки як 3,5%, 3,6%, 42%, 43,2%, 84% та 86,4% не містить.
Із матеріалів справи також вбачається, що відповідно до інформації про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту від 13 липня 2018 року, яка була підписана ОСОБА_1 та діяла з 13 липня 2018 року по 28 липня 2018 року, сторони погодили умови щодо визначення базової процентної ставки за кредитом (а.с. 12-13).
Оскільки зі спливом строку, який був зазначений у інформації, припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитним договором, а доказів додатково укладеної угоди стороною позивача судові надано не було, то після 28 липня 2018 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором, укладеним 27 серпня 2010 року між банком і ОСОБА_1 .
У зв`язку з викладеним заборгованість за простроченими відсотками за період з 13 липня 2018 року по 28 липня 2018 року, відповідно до розрахунку заборгованості, складає 171,48 грн.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як невід`ємні частини Договору.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг та витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які надано позивачем на підтвердження позовних вимог, встановлено базові процентну ставку на залишок заборгованості в місяць після закінчення пільгового періоду для карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та інші (а.с. 14).
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Умов та витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які достатні та належні докази, зі змісту яких вбачається, що сторони досягли письмової згоди щодо відповідальності у вигляді відсотків в розмірі 3,5%, 3,6%, 42%, 43,2%, 84% та 86,4% в залежності від періоду користування кредитними коштами, за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у інформації про орієнтовну загальну вартість кредиту домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами після 28 липня 2018 року, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги частково, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8 801,96 грн. та заборгованості за простроченими відсотками за період з 13 липня 2018 року по 28 липня 2018 року у розмірі 171,48 грн. В задоволенні позовних вимог в іншій частині слід відмовити через їх необґрунтованість та недоведеність.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 863,53 грн. (8 973,44 грн. х 2 270 грн. : 10 930,73 грн.).
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 526, 627, 1048, 1050, 1054, 1056 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 2, 4, 10, 12, 80, 81, 141, 223, 247, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.Г. Остапенко