ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 689/2127/20
Провадження № 22-ц/4820/1132/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю: учасника справи та представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 689/2127/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «АТП Поділля-Тур», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання провести розслідування нещасного випадку на підприємстві та провести розрахунок згідно з лікарняними листками, стягнення моральної шкоди та зобов`язання виготовити дублікат трудової книжки, за апеляційною скаргою Приватного підприємства «АТП Поділля-Тур» на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 травня 2021 року (суддя Шевчик О.М.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПП «АТП Поділля-Тур», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання провести розслідування нещасного випадку на підприємстві та провести розрахунок згідно з лікарняними листками, стягнення моральної шкоди та зобов`язання виготовити дублікат трудової книжки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що з 26.02.2020 працював на посаді водія автотранспортних засобів ПП «АТП Поділля-Тур». Наказом директора ПП «АТП Поділля-Тур» № 90 к/тр від 13.10.2020 його було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Вважає звільнення незаконним, оскільки з 14.08.2020 він перебував на лікуванні у зв`язку з отриманням травм внаслідок ДТП, яка сталась 13.08.2020, за участю транспортного засобу, яким він керував при виконанні посадових обов`язків водія, здійснюючи пасажирський міжнародний рейс Херсон-Щецин.

Посилався на те, що ним було подано підприємству лист непрацездатності № 505468 за період перебування на лікуванні з 14.08.2020 по 08.09.2020, в якому зазначено про виробничу травму, але підприємство факт виробничої травми приховало та не задокументувало відповідно до чинного законодавства, що стало причиною невиплати належних йому компенсаційних виплат.

Вказує, що через незаконне звільнення було порушено його звичний спосіб життя, він зазнав моральних страждань та переживань у зв`язку з втратою роботи та відсутність коштів для утримання своєї сім`ї. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 3000 грн.

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до суду та просив суд поновити його на посаді водія автотранспортних засобів ПП «АТП Поділля-Тур», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 4602 грн 30 коп, 3000 грн моральної шкоди; належно оформити виробничу травму та лікарняні, передати їх Фонду соціального страхування; зобов`язати видати дублікат трудової книжки без запису про звільнення за прогул.

В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, та просив стягнути з відповідача на свою користь заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 15.04.2021 в задоволенні клопотання представника позивача про прийняття заяви про збільшення позовних вимог відмовлено.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 травня 2021 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді водія автотранспортних засобів ПП «АТП Поділля-Тур» з 13 жовтня 2020 року. Стягнуто з ПП «АТП Поділля-Тур» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46 080 грн. Зобов`язано ПП «АТП Поділля-Тур» провести розслідування нещасного випадку, який стався 13 серпня 2020 року на підприємстві з участю ОСОБА_1 , за встановленою законодавством формою. Зобов`язано ПП «АТП Поділля-Тур» прийняти листи непрацездатності: серії АДЦ № 505468, серії АЦД №: 505526, серії АЦД № 505622, серії АЦД № 505727 та провести розрахунок з ОСОБА_1 згідно даних лікарняних листів. Стягнуто з ПП «АТП Поділля-Тур» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Зобов`язано ПП «АТП Поділля-Тур» виготовити дублікат трудової книжки ОСОБА_1 без запису про звільнення його в зв`язку прогулом без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП. Стягнуто з ПП «АТП Поділля-Тур» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі ПП «АТП Поділля-Тур» не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що посилання позивача на здійснення ОСОБА_1 перевезення пасажирів в інтересах ПП «АТП Поділля-Тур» не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підприємство не є власником транспортного засобу, яким 13.08.2020 керував позивач. Крім того, відповідач не уповноважував ОСОБА_1 на здійснення пасажирських перевезень на зазначеному транспортному засобі, відносно якого відповідач немає будь-якого правового відношення. А тому, судом помилково сформовано висновок про настання на підприємстві нещасного випадку у зв`язку з ДТП. Посилається на те, що будь-які листки непрацездатності, що підтверджують неможливість перебування позивача на роботі 13.10.2020 підприємству надані не були. Вважає, що відповідачем правомірно видано наказ про звільнення позивача з посади водія автотранспортних засобів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Разом з тим, вважає, що наслідком звільнення працівника у період його непрацездатності є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПП «АТП Поділля-Тур». Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права. Вважає, що ним було подано достатньо доказів на підтвердження позовних вимог, а тому судом обґрунтовано задоволено позов.

В судовому засіданні представник відповідача Приватного підприємства «АТП Поділля-Тур» Савченко О.В. підтримала апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулось із порушенням вимог законодавства, а тому він підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за весь період вимушеного прогулу та відшкодуванням моральної шкоди; враховуючи, що під час виконання трудових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок, відповідач зобов`язаний провести його розслідування; в зв`язку з перебуванням позивача на лікуванні роботодавець зобов`язаний прийняти листки непрацездатності та провести розрахунок; позивачу підлягає видачі дублікат трудової книжки без запису про його звільнення у зв`язку з прогулом без поважних причин.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись в повній мірі.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 26.02.2020 працював на посаді водія автотранспортних засобів ПП «АТП Поділля-Тур».

Згідно з наказом директора ПП «АТП Поділля-Тур» ОСОБА_2 № 90к/тр від 13.10.2020 звільнено з посади з 13.10.2020 за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 9).

На підставі поданих ОСОБА_1 листків непрацездатності серії АДЦ № 505468, серії АДЦ № 50552, серії АДЦ № 505622, серії АДЦ № 505727 останній в період з 14.08.2020 по 08.09.2020, з 09.09.2020 по 19.10.2020, з 20.10.2020 по 27.11.2020, з 27.11.2020 по 11.12.2020 перебував на лікуванні, причиною непрацездатності в листках зазначено нещасний випадок на виробництві та його наслідки (а.с. 4-5, 46-47).

Згідно зі ст. 4 Конвенції № 158 Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», спрямованої на захист прав працівника, трудові відносини з працівником не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаних зі здібностями або поведінкою.

За змістом ст. 7 Міжнародної Конвенції № 158, трудові відносини з працівником не припиняються через його поведінку до тих пір, поки йому не дадуть можливість захищатися в зв`язку з висунутими проти нього обвинуваченнями. Стаття 9 зазначеної Конвенції покладає на роботодавця тягар доказування законності підстав звільнення працівника.

Відповідно до частин першої та шостої статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абзаці сьомому статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється законність звільнення, обов`язок доведення правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц.

За приписами пункту 4 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Виходячи з зазначеного, звільнення за прогул допускається за відсутності працівника на роботі виключно без поважних причин, однак в разі наявності поважних причин відсутності таке звільнення недопустиме.

Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.

Вказаний висновок висловлений, зокрема у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18).

Матеріалами справи встановлено, в період з 14.08.2020 по 13.10.2020 ОСОБА_1 перебував на лікуванні, а тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач з поважних причин був відсутній на роботі є правильним та обґрунтованим.

Разом з тим, враховуючи, що датою поновлення працівника є дата його звільнення, зайвим є посилання суду на дату поновлення позивача на роботі з 13.10.2020, а тому з резолютивної частини рішення суду першої інстанції підлягає виключенню посилання суду на вказану дату.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Встановивши наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Суд першої інстанції вважав доведеним заподіяння моральної шкоди позивачу за наявності протиправної поведінки з боку роботодавця, згідно з ст. 237-1 КЗпП України, та, виходячи з засад розумності та справедливості, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача 3000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Наведені представником відповідача в апеляційній скарзі доводи щодо звільнення позивача з роботи були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням належної правової оцінки всім фактичним обставинам даної справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач допустив 13.08.2020 прогул без поважних причин, оскільки згідно з табелем обліку робочого часу за серпень 2020 року самим роботодавцем обліковується 13 серпня як відпрацьований ОСОБА_1 8-годинний робочий день (а.с. 177). Крім того, згідно документів, які складались відповідачем щодо відсутності ОСОБА_1 на роботі датуються в період з 14.08.2020 (а.с. 20-23).

Також не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що наслідком звільнення працівника у період його непрацездатності є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі, оскільки пряма заборона на звільнення у період тимчасової непрацездатності, закріплена у частині третій статті 40 КЗпП України, що є самостійною гарантією, яку не варто ототожнювати з підставами звільнення. Тобто, звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, за наявності на те законних підстав для звільнення (як то порушення умов трудового договору тощо), свідчить про порушення гарантії, передбаченої частиною третьою статті 40 КЗпП України, а не про відсутність законних підстав для звільнення.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача провести розслідування нещасного випадку на виробництві, суд першої інстанції правильно виходив з того, що 13.08.2020 стався нещасний випадок під час виконання позивачем трудових обов`язків, який не був розслідуваний. При цьому, суд встановив, що 13.08.2020 о 8 год 40 хв на 53 км+500м автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «KasdohrerS-315», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Такий факт ДТП 13.08.2020 з участю транспортного засобу «KassbohrerS-315», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував водій ПП «АТП Поділля-Тур» ОСОБА_1 , здійснюючи пасажирський міжнародний рейс Херсон-Щецин, підтверджується: довідкою №467970 про дорожньо-транспортну пригоду від 13.08.2020, протоколами про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №238493 від 10.09.2020 та серії ДПР 18 № 238499 від 13.11.2020; схемою ДТП; постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 24.09.2020, постановою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23.12.2020 (а.с. 95-96, 213-225).

Крім того, матеріалами справи підтверджується факт отримання травм позивачем внаслідок вказаної ДТП: супровідним листом № 293 від 13.08.2020 ВП «Одеська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги»; консультативними висновками лікарів КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» від 13.08.2020 та листками непрацездатності серії АДЦ №: 505468, 505526, 505622, 505727 (а.с. 28-31).

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги заперечення сторони відповідача факту ДТП за участю позивача під час виконання останнім трудових обов`язків, оскільки в підтвердження таких заперечень належних та допустимих доказів, в тому числі і щодо виконання позивачем 13.08.2020 іншої роботи в межах посадових обов`язків чи його роботи на іншому підприємстві, надано не було.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилань відповідача на недоведеність позивачем позовних вимог з огляду на те, що автобус, яким керував позивач не належить ПП «АТП Поділля-Тур», оскільки належність вказаного транспортного засобу іншому підприємству, а не відповідачу, не спростовує факту ДТП з участю позивача ОСОБА_1 , як водія ПП «АТП Поділля-Тур».

Згідно з інформацією, вказаною у зверненні від 16.10.2020 за вих. № 13/20 керівника підприємства LUX-REISENBISSP. Z.O.O. Хоркавого А.В., який також на час виникнення спірних правовідносин був директором ПП «АТП Поділля-Тур" встановлено, що автобус «KassbohrerS-315» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить LUX-REISENBISSP. Z.O.O. (а.с. 146).

Відповідно до полісу № ЕР.200398758 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.06.2020, забезпеченим транспортним засобом є автобус «KassbohrerS-315», номерний знак НОМЕР_1 , 1994 року випуску, страхувальником визначено ПП «АТП Поділля-Тур» (а.с. 31-32 т. 2).

Нещасні випадки під час виконання трудових обов`язків, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків, підлягають розслідуванню, відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ від 17.04.2019 № 337.

Нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків або в дорозі (на транспортному засобі підприємства чи за дорученням роботодавця), внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання (отруєння) та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного та рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення тощо (п. 3 Порядку).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, чинній на час настання нещасного випадку), роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

Таким чином, обов`язок провести розслідування нещасного випадку та оформити відповідні документи покладено на роботодавця, а разі його відмови таке питання вирішується посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці.

Положеннями Інструкцією про заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом МОЗ України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 № 532/274/136-ос/1406, підставою для звільнення від роботи у зв`язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності є листок непрацездатності.

Трудове законодавство, в основі якого закладені принципи захисту прав працюючих громадян (ст. 2 і ст. 253-255 КЗпП України), гарантує працівникові, що уклав з роботодавцем офіційний трудовий договір, матеріальне забезпечення у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності.

Таким чином, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи щодо неприйняття відповідачем та непроведення розрахунків по листках непрацездатності серії АЦД № 5054468, серії АДЦ № 50552, серії АДЦ № 505622, серії АДЦ № 505727, правильно поклав обов`язок на відповідача прийняти вказані листки непрацездатності та здійснити розрахунок по них.

Питання щодо ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і облік регулюються постановою КМУ від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці країни, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Чинним законодавством на працівника покладається обов`язок при прийнятті на роботу подати власнику чи уповноваженому ним органу належно оформлену трудову книжку, а на власника забезпечити ведення трудових книжок.

Відповідно до п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за N таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним» звільнений... і зазначається нове формулювання.

У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що відповідні записи про визнання недійсними попередніх записів про звільнення позивача з роботи та поновлення на роботі в трудову книжку не здійснювались, позивач не звертався до роботодавця про видачу дублікату трудової книжки, тому, передчасною є вимога позивача про зобов`язання відповідача видати дублікат трудової книжки без запису про звільнення у зв`язку з прогулом без поважних причин.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ПП «АТП Поділля-Тур» виготовити дублікат трудової книжки ОСОБА_1 без запису про звільнення його в зв`язку прогулом без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 4204 грн, та з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1261 грн 20 коп пропорційно розміру позовних вимог в задоволенні яких відмовлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «АТП Поділля-Тур» задовольнити частково.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 травня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про поновлення на роботі змінити, виключивши дату поновлення позивача на роботі.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 травня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ПП «АТП Поділля-Тур» виготовити дублікат трудової книжки ОСОБА_1 без запису про звільнення його в зв`язку прогулом без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 травня 2021 року в частині вирішення питання про розподіл судового збору змінити.

Стягнути з ПП «АТП Поділля-Тур» (місцезнаходження: 29000, м. Хмельницький вул. Шевченка, 64, офіс 9, ідентифікаційний код в ) на користь держави 4204 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ПП «АТП Поділля -Тур» 1261 грн 20 коп судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай