КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 372/3922/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2019 року в складі судді Потабенко Л. В. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики,

встановив:

15.12.2017 ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.11.2018 просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість:

- за розпискою від 07.03.2015 , яка станом на 19.11.2018 року становить: 5 000 доларів США - борг по тілу кредиту; 505,48 доларів США - 3% річних від простроченої суми; 3 411,96 доларів США - проценти за користування коштами.

- за договором процентної позики від 02.11.2016, яка станом на 19.11.2018 становить: 100 577 доларів США - заборгованість за зобов`язанням; 3 214,89 доларів США - 3% річних від простроченої суми; 38 232,82 долари США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за розпискою від 07.03.2015 в розмірі 8 917,44 доларів США, яка складається з: 5 000 доларів США - боргу по тілу позики, 505,48 доларів США - 3% річних від простроченої суми, 3 411,96 доларів США - проценти за користування коштами.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором процентної позики від 02.11.2016 в розмірі 142 024,71 доларів США , яка складається з: 100 577 доларів США - заборгованості за зобов`язанням, 3 214 доларів США 89 центи - 3 % річних від прострочення суми, 38 232 доларів США 82 центи - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 7 000 грн та судовий збір у сумі 8 000 грн, всього 15 000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2019 року залишено без змін.

18.06.2021 з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , який не брав участі в справі, в якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2019 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої доводи мотивує тим, що під час укладення розписки від 07.03.2015 та підписання договору процентної позики від 02.11.2016 він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Укладення розписки та підписання договору процентної позики стосується спільного майна подружжя, останнє відбулось без отримання його згоди, що є порушенням вимог ст. 65 СК України. Вважає, що стягнуту з ОСОБА_3 суму боргу вони повинні відшкодовувати солідарно, у тому числі за рахунок майна, що перебуває в їх сумісній власності. За наслідками ухвалення вказаного рішення також було відкрито провадження у справі №372/181/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договорів дарування нежитлової будівлі, земельної ділянки та житлового будинку недійсними. Ухвалене по справі рішення безпосередньо стосується його майнових прав та обов`язків, проте він не був залучений до участі в справі, що у відповідності до п. 4 ч.3 ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування.

По суті ухваленого по справі рішення зазначив, що суд першої інстанції здійснив неповне вивчення обставин справи на предмет законності нарахування пені в іноземній валюті, порушив норми матеріального права в частині граничної суми нарахування пені, допустив висновки у вигляді стягнення завищеної суми штрафних санкцій та компенсаційних вимог, які не мають належного обґрунтування та нарахування, що суттєво відрізняється від вимог позивача та обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Гуртова Т. І. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Свої доводи мотивує тим, що укладення договору позики ( за яким позичальником виступає один з подружжя) не потребує отримання згоди другого подружжя, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. Права ОСОБА_1 оскаржуваним судовим рішенням не порушені, а тому не підлягають судовому захисту.

Також зазначила, що спільного майна подружжя, на яке можливо звернути стягнення, на сьогодні не існує. Рухоме майно - автомобіль, відповідачка тривалий час приховує від виконавця, а нерухоме майно відчужено нею на користь малолітніх дітей, про що відомо ОСОБА_1 , який підписував договори дарування від імені дітей. У разі визнання договорів дарування недійсними майно, що було подароване дітям, повернеться у власність ОСОБА_3 , її частка буде виділена і стягнення буде звернуто виключно на її частину.

Інші доводи апеляційної скарги також вважає необґрунтованими та заперечує наявність підстав для зменшення неустойки.

У відзиві представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Мамедова О. Л. просить задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Тонконог В. В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Гуртова Т. І. просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином (а.с. 242 т.3).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження з таких підстав.

Судом встановлено, що 07.03.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 5 000 доларів США на строк три місяці, але не пізніше 07.07.2015 року.

Крім цього, 02.11.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір процентної позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 79 715 доларів США строком до 20.10.2018 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу за вказаними договорами позики суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що у ОСОБА_3 існує обов`язок по поверненню отриманих нею в борг грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналіз ч.1 ст. 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Відповідно до положень ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:

1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги;

2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;

3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 554/2979/19 (провадження № 61-11126св20) зазначено, що у пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 619/134/17 (провадження № 61-46029св18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Частиною третьою статті 352 ЦПК України передбачено, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Аналізуючи зміст зазначених норм процесуального права, слід дійти висновку, що право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права та право висновки викладені Верховним Судом у вказаних вище справах, апеляційний суд доходить висновку про закриття апеляційного провадження у вказаній справі з таких підстав.

Оскаржуване судове рішення про стягнення боргу за договорами позики з ОСОБА_3 не стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 , спір стосовно вказаної особи не вирішувався, мотивувальна частина рішення не містить суджень про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, а резолютивна частина рішення не містить прямої вказівки про права та обов`язки цієї особи.

Спірні правовідносини фактично виникли між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 не є стороною договорів позики, які були укладені між вказаними особами, останній також не є зобов`язаною особою по виконанню вказаного судового рішення.

Сам факт перебування ОСОБА_3 на час укладення договорів позики в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 не створює для останнього жодних правових наслідків.

При цьому для укладення договору позики отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №619/761/18.

У разі звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_3 , яким вона володіє разом з іншими особами, стягнення звертається лише на частку боржника , що визначається судом за поданням виконавця (ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження").

За таких підстав права ОСОБА_1 оскаржуваним судовим рішенням не зачіпаються, що виключає можливість останнього оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З огляду на викладене, апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України.

Дія постанови Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, яка була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2021 року, підлягає відновленню.

Керуючись ст. 356, 362 ЦПК України апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики.

Відновити дію постанови Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк