Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2840/20 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Галацевич О.М.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/2840/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Державної Казначейської служби України, за участю третьої особи - Громадської організації «Проти придурків та ідіотів», про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 квітня 2021 року,яке ухвалено суддею Сингаївським О.П.

встановив:

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив доручити ДКС України стягнути з рахунків ГУ Держгеокадастру в Житомирській області за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, в разі відсутності таких коштів стягнути з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 160000,00 грн. та відшкодування коштів на подання і розгляд даної позовної заяви в сумі 1972,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04 березня 2019 року він звертався до ГУ Держгеокадастру в Житомирській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Харитонівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області.

Листом від 04.04.2019 ГУ Держгеокадастру в Житомирській області відмовило у наданні дозволу на виготовлення вказаного вище проекту землеустрою.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2020 у справі №240/10388/19 визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру в Житомирській області викладену в листі №Х-1298/0-1152/0/22-19 від 04.04.2019, зобов`язано ГУ Держгеокадастру в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на території Коростишівського району Житомирської області.

Позивач вважає, що відмовою в розгляді його звернення, ГУ Держгеокадастру в Житомирській області допустило протиправну бездіяльність та спричинило йому моральну шкоду, яка полягає у порушенні стосунків з оточуючими людьми, порушенні нормальних життєвих зв`язків, виникненні негативного для нього явища, зокрема, необхідності неодноразового повторного звернення для встановлення істини в справі та доказування для вирішення питання протиправної бездіяльності, витрачання особистого часу значних коштів, сили для відновлення свого порушеного права, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 160000,00 грн.

Також позивач вказує, що він зазнав витрат на подання і розгляд заяви від 04.03.2019 в сумі 950 грн. та витрат на підготовку і розгляд даної позовної заяви в сумі 1022 грн, вказані суми також просив відшкодувати за рахунок відповідача.

Крім того, посилаючись на те, що стягненням моральної та матеріальної шкоди з відповідачів, які неналежно розглянули звернення позивача від 04.03.2019, заподіяно шкоду державному органу під час виконання посадовими особами трудових обов`язків, просив зобов`язати здійснити заходи щодо відшкодування посадовими особами ГУ Держгеокадастру заподіяної шкоди в сумі 161972,00 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції, встановивши протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і винними протиправними діями останнього, прийшов до незаконного висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди. При вирішенні спору суд також не врахував положення ст.23,1167 ЦК України та залишив поза увагою його доводи щодо спричинення моральної шкоди внаслідок неправомірних дій органу державної влади.

Головним управління Держгеокадастру у Житомирській області подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому відповідач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки матеріали справи не містять доказів спричинення позивачу моральної шкоди.

Сторони в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 04 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою, в якій просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Харитонівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області

Проте, листом №Х-1298/0-1152/0/22-19 від 04 квітня 2019 року Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовило ОСОБА_1 у задоволенні вказаної заяви у зв`язку з тим, що відповідно до довідки відділу у Коростишівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області бажана земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2020 у справі №240/10388/19 визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру в Житомирській області викладену в листі №Х-1298/0-1152/0/22-19 від 04.04.2019, зобов`язано ГУ Держгеокадастру в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на території Коростишівського району Житомирської області.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що наявність судового рішення про визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні дозволу позивачу на виготовлення проекту землеустрою для передачі в оренду земельної ділянки, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , оскільки ним не доведено всіх складових цивільно-правової відповідальності, а саме наявності такої шкоди. Позивачем не надано суду доказів, що вказували б на факт заподіяння йому фізичних чи душевних страждань, або інших втрат немайнового характеру та не доведено як самого факту завдання моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між зазначеними фактами та наслідками.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Як визначено ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (за змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 визначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

Згідно ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так звертаючись з позовом до суду про відшкодування моральної шкоди

позивач посилався на ту обставину, що протиправність дій відповідача встановлена постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2020 у справі №240/10388/19.

Разом з тим, одна лише наявність судового рішення не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки останнім не доведено всіх складових цивільно-процесуальної відповідальності, а саме наявності такої шкоди.

Обґрунтування розміру моральної шкоди за недоведеністю спричинення останньої не має правового значення для вирішення спору.

Із врахуванням правових норм, слід дійти висновку, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про її відшкодування.

При цьому під час вирішення адміністративного спору суд виходив з того, що відповідачем порушено порядок розгляду заяви ОСОБА_1 , оскільки надана ним відмова у формі листа не узгоджується з вимогами законодавства.

Вказаною постановою Сьомий апеляційний адміністративний суд, визнавши протиправною відмову відповідача, викладену в листі №Х-1298/0-1152/0/22-19 від 04.04.2019, зобов`язав Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням норм законодавства та правових висновків Верховного Суду.

Отже, цим судовим рішенням були відновлені порушені права позивача на розгляд його заяви у відповідності до вимог законодавства. Заслуговує на увагу й та обставина, що визнання судом протиправною відмову відповідача було зумовлене виключно порушенням порядку розгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.Будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача не встановлено.

Крім того, вказане рішення адміністративного суду було виконано Головним управління Держгеокадастру у Житомирській області, про що свідчить наказ Головного управління №6-1438/14-20-СГ від 13.02.2020 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який прийнятий за результатами повторного розгляду заяви позивача від 04 березня 2019 року.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що позивачем не надано суду доказів, які б вказували на факт заподіяння йому моральної шкоди, сильних душевних страждань чи інших втрат немайнового характеру, понесених матеріальних збитків та не доведено як самого факту завдання моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між зазначеними фактами та наслідками, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2021 року.

Головуючий Судді