Справа № 147/336/17
Провадження № 22-ц/801/2019/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мудрак А. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 рокуСправа № 147/336/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С.К., Денишенко Т.О.,

з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, державний реєстратор Тростянецької РДА,

третя особа: Ободівська сільська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Мудрак А.М., в залі суду,

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, державного реєстратора Тростянецької РДА, третя особа - Ободівська сільська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням позачергової 12 сесії 7 скликання Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 07.11.2016 «Про затвердження акта розподілу меж земельних ділянок гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 » було затверджено акт встановлення та узгодження меж земельних ділянок гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Також даним рішенням ОСОБА_2 було дозволено звернутися до землевпорядної організації для оформлення технічної документації із землеустрою.

ОСОБА_1 заперечував проти прийнятого рішення, оскільки ним фактично було відібрано частину земельної ділянки, якою він користується більше 15 років і вказаний акт не відображає фактичні межі використання суміжних земельних ділянок.

08.12.2016 Ободівською сільською радою прийнято рішення «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу їх у власність гр. ОСОБА_2 , а 20.12.2016 за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельні ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0948 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, реєстрація права власності на земельну ділянку площею 0,0948 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 порушує права позивача, оскільки частина земельної ділянки, що була зареєстрована за відповідачем, знаходилася протягом тривалого часу в його користуванні.

Так, відповідно до договору купівлі - продажу будинку від 15.04.1980, позивач придбав жилий будинок. Рішенням Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 18.03.1994 йому було передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,17 га за вищевказаною адресою, загальною площею 0,42 га. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Ободівської сільської ради за позивачем на території Ободівської сільської ради згідно земельно - кадастрової книги за №170 рахується земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства орієнтованою площею 0,71 га.

Позивач стверджує, що фактично він користувався лише земельною ділянкою площею 0,42 га, а тому дані земельно - кадастрової книги не відповідають дійсності та відповідним документам.

У зв`язку із викладеним позивач звернувшись в суд з позовом просив скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 20.12.2016 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер 241, кадастровий номер :02:009:0069, номер запису про право власності 18147075, площею 0,0948 га для ведення особистого селянського господарства розташовану по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що позивачем на підтвердження набуття ним права на земельну ділянку, яка являється предметом спору не надано належного доказу (документа), до того ж рішенням сільської ради йому було передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,42 га, однак фактично він використовує земельну ділянку орієнтованою площею 0,71 га.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , з посиланням на невірне з`ясування обставин справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції щодо недоведення позивачем набуття ним права власності (користування) на земельну ділянку, є безпідставним, оскільки дана обставина підтверджується договором купівлі продажу від 15.04.1980 та рішенням Ободівської сільської ради від 18.03.1994, яким йому було передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,17 га.

Також, скаржником зазначено, що фактично частина земельної ділянки, яка була зареєстрована за відповідачем, протягом тривалого часу знаходилася в його користуванні, що відповідно призвело до порушення його прав.

Впродовж встановленого апеляційним судом строку, представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Також на адресу суду надійшов відзив представника ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області у якому зазначено, що останній при розгляді справи покладається на розсуд суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Дудін Л.В., які приймали участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній обставини.

Представник ОСОБА_2 адвокат Руденко І.В. у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому у відзиві на апеляційну скаргу просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Державний реєстратор Тростянецької РДА та представник Ободівської сільської ради у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу будинку на знос від 15.04.1980 ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 житловий будинок в с. Ободівка (а.с. 5 том 1).

Відповідно до рішення 11 сесії 21 скликання Ободівської сільської ради від 18.03.1994 вирішено передати безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га в АДРЕСА_2 ; для ведення особистого підсобного господарства 0,17 га в АДРЕСА_2 (а.с. 10 том 1).

Рішенням 11 сесії 21 скликання від 18.03.1994 Ободівської сільської ради вирішено передати безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельні ділянки орієнтовною площею для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га в АДРЕСА_1 , для ведення особистого підсобного господарства 0,11 га в АДРЕСА_1 (а.с.23 том 1).

Відповідно до Акту комісії з питань земельних відносин, навколишнього середовища, екології та благоустрою від 05.09.2016 було затверджено схему обмірів відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 (а.с. 13, 14 том 1). Підпис ОСОБА_1 відсутній.

Рішенням Ободівської сільської ради 12 позачергової сесії 7 скликання від 07 листопада 2016 року №242-12/2016 «Про затвердження акта розподілу меж земельних ділянок гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 », вирішено затвердити Акт встановлення та узгодження меж земельних ділянок гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.17 том 1), що також підтверджується Витягом з протоколу позачергової 12 сесії 7 скликання від 07.11.2016 (а.с. 18-20 том 1).

Рішенням Ободівської сільської ради 14 сесії 7 скликання від 08 грудня 2016 року №257-14/2016 затверджено ОСОБА_2 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 0,3448 га, в тому числі 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 ; 0,0948 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 . Надано у власність гр. ОСОБА_2 дані земельні ділянки з обов`язком оформити право власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». (а.с. 21 том 1), що також підтверджено витягом з протоколу 14 сесії 7 скликання від 08.12.2016 (а.с. 22 том 1).

ОСОБА_2 оформила своє право власності на земельні ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.12.2016 №76330354 на земельну ділянку площею 0,0948 га, кадастровий номер :02:009:0069 (а.с. 30 том 1) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.12.2016 №76326088 на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :02:009:0068 (а.с. 31 том 1).

01 грудня 2016 року комісією з питань земельних відносин, навколишнього середовища, екології та благоустрою було складено Акт про те, що розглянувши заяву ОСОБА_1 про обміри фактичного використання його присадибної земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , встановлено, що відповідно до земельно-кадастрової книги за №170 за гр. ОСОБА_1 рахується присадибна земельна ділянка в АДРЕСА_2 , орієнтовною площею 0,42 га. При вимірах комісією було встановлено, що фактичний обмір вищевказаної земельної ділянки становить орієнтовно 0,70 га (а.с. 15, 16 том 1).

Згідно відповіді на адвокатський запит від 29.06.2017 вих. №315, наданої Ободівською сільською радою, відповідно до акту фактичного обміру земельної ділянки від 01.12.2016 у користуванні гр. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , знаходиться земельна ділянка орієнтовною площею 0,70 га, в тому числі: 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 (згідно ЗКК за №170); 0,17 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 (згідно ЗКК за №170); 0,28 га в АДРЕСА_2 , - використовується без правовстановлюючих документів. Рішенням 11 сесії 21 скликання Ободівської сільської ради від 18.03.1994 ОСОБА_1 надано дозвіл на замовлення технічної документації із землеустрою орієнтовною площею 0,42 га в АДРЕСА_2 (а.с. 94 том 1).

Відповідно до Акту комісії з питань земельних відносин від 08.04.2016 встановлено, що при проведені обмірів земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для встановлення межі між їхніми земельними ділянками встановлено, що згідно ЗКК за №170 за ОСОБА_1 рахується земельна ділянка в АДРЕСА_2 , площею 0,42 га, а відповідно до фактичного обміру орієнтовно 0,70 га. Згідно ЗКК за №204 земельна ділянка, яка використовується ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , становить 0,36 га, відповідно до фактичного обміру становить 0,35 га (а.с. 161, 162 том 1).

Також відповідно до довідки виданої виконкомом Ободівської сільської ради за ОСОБА_1 на території Ободівської сільської ради згідно з земельно-кадастрової книги за №170 рахується земельна ділянка орієнтовною площею 0,71 га (а.с. 12 том 1). Дана довідка є достовірною, що підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження від 21.03.2019 (а.с. 105 том 1).

Відповідно до наданої інформації від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області встановлено, що 16.01.2018 було складено акт №29 перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки по АДРЕСА_1 . В результаті перевірки встановлено, що станом на 16.01.2018 частина земельної ділянки площею 0,0162 га, яка належить гр. ОСОБА_2 , використовується гр. ОСОБА_1 . Документи, які б давали право використовувати земельну ділянку відсутні. (а.с. 153 том 1). 15.02.2018 було складено припис (а.с. 156 том 1), та 15.02.2018 було складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 155 том 1).

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 01.03.2018 №66 визнано винним ОСОБА_1 за ст. 55-1 КУпАП (самовільне заняття земельної ділянки) та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн (а.с. 154 том 1).

Позивачем ОСОБА_1 оскаржувалось рішення позачергової 12 сесії 7 скликання Ободівської сільської ради від 07.11.2016, однак ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.10.2019, яка набрала законної сили, закрито провадження у справі. (а.с. 241, 242 том 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що позивачем не доведено в судовому порядку набуття за ним права власності (користування) на земельну ділянку, яка являється предметом спору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За змістом частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина перша статті 158 ЗК України).

Відповідно до частин другої та третьої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відносини, пов?язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Відповідно до частини 2 цієї статті у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Розглядаючи спір, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано належного доказу (документа) на підтвердження набуття ним права на земельну ділянку, яка являється предметом спору, і що фактично він використовує земельну ділянку значно більшого розміру ніж йому було надано у власність.

Доводи апеляційної скарги про те, що при затвердженні рішення 12 позачергової сесії 7 скликання від 07 листопада 2016 року №242-12/2016 «Про затвердження акта розподілу меж земельних ділянок гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 » не було прийнято до уваги право позивача на приватизацію земельної ділянки, є безпідставними, оскільки саме по собі право на приватизацію земельної ділянки не породжує для позивача жодних прав на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, право власності на яку вже зареєстровано за іншою особою.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що реєстрація права власності на земельну ділянку площею 0,0948 га для ведення особистого селянського господарства розташовану по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 порушує права позивача, оскільки останній не надав жодних належних і допустимих доказів того, що саме вказана земельна ділянка надавалась йому у власність чи користування.

Крім того, не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що сам акт розподілу меж земельних ділянок не відображає фактичні межі використання суміжних ділянок, оскільки встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. Зазначене твердження викладено в п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстровані в Мінюсті України 16 червня 2010 року №391/17686.

Також, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що рішення 14 сесії 7 скликання від 08 грудня 2016 року №257-14/2016 суперечить рішенню 11 сесії 21 скликання Ободівської сільської ради від 18.03.1994, оскільки жодних доказів того, що затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок порушує права позивача на належну йому на праві власності земельну ділянку, останній суду не надав.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, доводи скаржника не дають правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

Т. О. Денишенко