Справа № 653/3048/21
Провадження № 2/653/1082/21
01 листопада 2021 року м. Генічеськ
Генічеський районний суд
Херсонської області у складі:
головуючої судді Мотонок Т.Я.
секретаря судових засідань Шулежко Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Генічеськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Генічеської державної нотаріальної контори про зняття заборони з нерухомого майна,
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Генічеської державної нотаріальної контори про зняття заборони з нерухомого майна.
В обгрунтування позову зазначено:
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.06.1987 року бабуся позивача ОСОБА_2 , набула право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 . В подальшому, ОСОБА_2 уклала договори купівлі продажу від 20.08.1988 року та від 08.07.1988 року з колишніми власниками часток вказаного житлового будинку, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , викупивши у них належні їм частки в цьому житлі, ставши після цього його єдиним особистим власником.
23.10.2020 року бабуся позивача склала посвідчений нотаріусом заповіт, яким, усе належне їй майно заповідала своєму онуку, а саме позивачу ОСОБА_1 . Заповіт зареєстровано в установленому порядку, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , померла. Позивач звернувся до нотаріальної контори для вирішення питання оформлення спадщини, але нотаріусом йому було повідомлено, що згідно реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 Генічеською державною нотаріальною конторою 10.06.1971 р. було накладено заборону.
Позивач звернувся до Херсонського нотаріального архіву із заявою, в якій просив надати йому відомості щодо підстав здійснення вказаної заборони.
Як вбачається з наданої нотаріальним архівом інформації з Реєстру для реєстрації заборон відчуження жилих будинків Генічеської нотаріальної контори за 1951-1992 роки, така заборона була накладена у зв`язку з отриманням в 1971 році громадянином ОСОБА_7 кредитних коштів в «Херсонському строй банку» в розмірі 700 руб.
З наявних у позивача документів, громадянин на прізвище ОСОБА_8 , ніколи не був на той час прописаний у вказаному житлового будинку, що підтверджується долученою до позову будинковою книгою. А після того, як бабуся позивача стала власником усього житлового будинку за вказаною адресою, прізвище ОСОБА_7 ні в яких документах не значиться, як особа, що будь коли користувалась належним житловим приміщенням.
З наведеного вище слідує, що громадянин ОСОБА_7 ніколи, ніякого відношення до належного ОСОБА_2 спочатку частини, а потім у усього житлового будинку за вказаною адресою, не мав. І сам будинок, на момент оформлення договорів ОСОБА_2 у 1988 році під забороною не перебував, інакше їх укладення було б не можливим, оскільки заборона виникла в 1971 р.
Сама ОСОБА_2 боржником по зобов`язанням, які забезпечувались заставою чи арештом майна ніколи не була, а тому заборона на належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 накладено безпідставно.
До позивача, як до спадкоємця перейшли усі права, які належали спадкодавцю за життя, в тому числі і право на звернення до суду із даним позовом про звільнення майна з під арешту, оскільки її наявність безпосередньо впливає на його права, як спадкоємця за заповітом.
Тому, позивач просить суд скасувати заборону накладену на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , яка накладена Генічеською державною нотаріальною конторою 06.10.2005 року за номером 2464257 на підставі запису в Реєстрі для реєстрації заборон відчуження житлових будинків від 10.06.1971 року під номером 1910.
По даній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позові і просив суд його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача Генічеської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення документів. Відзив на позов в строк зазначений в ухвалі суду відповідачем не подано, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
На підставі ст.280 ЦПК України, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не подано, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що являється матір`ю позивача та невісткою померлої ОСОБА_2 . Вона може підтвердити той факт, що житловий будинок АДРЕСА_1 до дня смерті ОСОБА_2 належав їй на праві приватної власності. Спочатку вказаний будинок був збудований батьками ОСОБА_2 належав їхній родині і вони всі разом проживали у вказаному будинку. 02.06.1987 року після смерті своєї матері ОСОБА_2 набула право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частину вказаного будинку. В подальшому, ОСОБА_2 уклала договори купівлі продажу від 20.08.1988 року та від 08.07.1988 року з колишніми власниками часток вказаного житлового будинку, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , викупивши у них належні їм частки в цьому житлі, ставши після цього його єдиним особистим власником. На випадок своєї смерті ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого вона все своє майно заповіла своєму онуку, тобто позивачеві. ОСОБА_2 проживала у вказаному будинку, до дня своєї смерті. Також у вказаному будинку проживав і на даний час проживає позивач. Ніколи їхня родина не була пов`язана із особою на прізвище ОСОБА_8 , з ним не знайомі і до вказаного будинку він не має ніякого відношення. Звідки виникла заборона відчуження вказаного будинку не відомо.
Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:
Згідно ст. ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.
Згідно заповіту від 23.10.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2367 - ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіла своєму онуку ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося.
Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.06.1987 року - ОСОБА_2 після смерті своєї матері ОСОБА_10 набула право власності на ј частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору купівлі-продажу укладеного 20.08.1988 року ОСОБА_2 купила у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В договорі зазначено, що вказана частина будинку нікому не продана, не подарована і під забороною не перебуває.
Згідно договору купівлі-продажу від 08.07.1988 року ОСОБА_2 купила у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ј частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В договорі зазначено, що вказана частина будинку нікому не продана, не подарована і під забороною не перебуває.
Тобто, це свідчить про те, що у 1988 році спадкодавець ОСОБА_2 стала власником вищевказаного будинку, і було підтверджено той факт що станом на 1988 рік вказаний будинок під забороною не перебував.
Але, згідно реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 Генічеською державною нотаріальною конторою внесено заборону 05.10.2005 року за номером 2464257 на підставі запису в Реєстрі для реєстрації заборон відчуження житлових будинків від 10.06.1971 року під номером 1910. Заборона стосується боржника ОСОБА_7 .
В будинковій книгі вказаного житлового будинку жодних відомостей про ОСОБА_7 не має.
Позивач зазначив, що жодного відношення ніякий ОСОБА_7 до ОСОБА_2 ніколи не мав.
З долученої до матеріалів справи домової книги вбачається, що громадянин на прізвище ОСОБА_8 , ніколи не був зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 . А після того, як бабуся позивача стала власником усього житлового будинку за вказаною адресою, прізвище ОСОБА_7 ні в яких документах не значиться, як особа, що будь коли користувалась належним житловим приміщенням.
Доказів на спростування вказаних фактів суду не надано.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві на спадщину на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року.
На сьогодні позивач, який прийняв спадщину, має намір оформити спадщину, проте через наявність арешту на спадкове майно, позбавлений можливості це зробити. Таким чином, накладений арешт на спадкове майно порушує право спадкоємця, позивача у справі, на отримання спадкового майна.
У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна.
Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на оформлення спадщини, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст 81, 89, 258-259, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Генічеської державної нотаріальної контори про зняття заборони з нерухомого майна - задовольнити.
Скасувати заборону з нерухомого майна, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка накладена Генічеською державною нотаріальною конторою 06.10.2005 року за номером 2464257, на підставі запису в Реєстрі для реєстрації заборон відчуження житлових будинків від 10.06.1971 року під номером 1910.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення буде складено та проголошено 05.11.2021 року об 11.20 годині.

Суддя Генічеського районного суду Т. Я. Мотонок