ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/968/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/6752/20 Категорія: 305010900 Пересунько Я. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддівВініченка Б.Б., Новікова О.М., Бондаренка С.І.
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Руслана-Транс» - адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2021 року (повний текст складено 15 березня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Руслана-Транс», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортної пригодою, -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В мотивування поданого позову посилався на те, що 26 листопада 2019 року приблизно о 17 год. 25 хв. водій ТОВ «Руслана-Транс» ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Івеко 35.10», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Надпільній, 411 в м. Черкаси не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем «Volkswagen passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу останнього.

З 25 лютого 2020 року по 28 лютого 2020 року страховик винної у ДТП особи ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 99 000 грн.

Разом з тим, на відновлення автомобіля «Volkswagen passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивачем витрачено 140 073 грн.

Таким чином, із роботодавця винної в ДТП особи - ТОВ «Руслана-Транс» на користь позивача необхідно стягнути майнову шкоду, завдану пошкодженням автомобіля в розмірі 41 073 грн.

Крім того, позивач зазначає, що на період ремонту свого автомобіля «Volkswagen passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , змушений був орендувати автомобіль за користування якого витратив 30 000 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ «Руслана-Транс» на свою користь матеріальну шкоду в сумі 71 073 грн та судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Руслана-Транс» на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 41 073 грн, компенсацію судових витрат у виді судового збору 485,90 грн, компенсацію судових витрат у виді витрат на правничу допомогу 1733,70 грн, а всього стягнуто 43292,60 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини працівника відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ТОВ «Руслана-Транс» на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням в розмірі 41073 грн.

Доводи відповідача, що ДТП від 26 листопада 2019 року настала поза межами робочого часу водія ОСОБА_2 , на думку суду, не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів, про те, що під час робочого дня водій повернув автомобіль «Івеко 35.10», реєстраційний номер НОМЕР_1 в 17:00 год., а потім додатково використовував його у своїх цілях не надано (зокрема, шляхові листи, тощо), як і не надано доказів звернення відповідача до правоохоронних органів щодо протиправних дій водія.

Разом з тим, договір №6 оренди транспортного засобу від 1 грудня 2019 року не посвідчений нотаріально, а відтак не може створювати жодних правових наслідків для його сторін, тому вимога про відшкодування майнових витрат ОСОБА_1 щодо оренди транспортного засобу задоволенню не підлягає.

У поданій апеляційній скарзі представник товариства з обмеженою відповідальністю «Руслана-Транс» - адвокат Пилипенко Ростислав Борисович вказує, що рішення суду є необґрунтованим, незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати у задоволеній судом частині та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В мотивування апеляційної скарги вказує, що на думку відповідача, зіткнення автомобілів було допущене водієм ОСОБА_2 у позаробочий час о 17 год. 25 хв. 26.11.2019 року, коли він використовував автомобіль «Івеко-35.10», д.н.з. НОМЕР_1 у власних цілях, не пов`язаних із виконанням службових завдань. Відтак, роботодавець ТОВ «Руслана-Транс» не повинен нести відповідальність за дії ОСОБА_2 , які були вчинені останнім у позаробочий час (графік роботи підприємства з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв.).

Вказує, що наведена в оскаржуваному судовому рішенні сума майнової шкоди є суттєво завищена та не враховує фізичного зносу (амортизації комплектуючих) та витрат ТЗ і ґрунтується виключно на акті здачі-приймання виконаних послуг від 13.03.2020 року, який не може бути джерелом доказової інформації.

Зазначає, що виходячи з положень ст.ст. 22, 1192 ЦК України, ст. ст. 22, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України, ФДМ України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, лише визначена експертним шляхом вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу, може бути реальними збитками позивача.

Судом першої інстанції на підтвердження спричиненої майнової шкоди враховано квитанції до прибуткового касового ордеру за період січня - березня 2020 року, тобто, в той період коли вказані форми первинної розрахункової документації припинені згідно постанови НБУ №148. Натомість касовими документами для ФОП після набрання чинності постанови НБУ №148 стали розрахункові квитанції, яких взагалі немає в матеріалах цивільної справи.

Крім того, звертає увагу, що витребуваний у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» перелік страхових документів та авто товарознавче дослідження не посвідчене належним чином згідно вимог ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55. У наданих страховою компанією документах немає відповідного відтиску печатки (чи спеціального штампу), відсутні дані про посадову особу, яка посвідчувала копії документів та дату засвідчення цих доказів, які надавалися до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Чубин О.М. вказує, що водій ОСОБА_2 у своєму відзиві на позов у справі підтвердив, що на момент ДТП він повертався після вигрузки клієнту продукції в автопарк ТОВ «Руслана-Транс», що свідчить про те, що при вчиненні ДТП він виконував свої трудові обов`язки, однак відповідач заперечує дані обставини виключно режимом роботи підприємства.

Наголошено, що проведення авто товарознавчої експертизи в даному випадку згідно вимог чинного законодавства України не є обов`язковим, а розмір збитків та порядок їх нарахування страховиком у ремонтній калькуляції перед страховим відшкодуванням відповідачем не заперечувався та не спростований належними і допустимими доказами.

При цьому ремонт позивачем виконано за значно меншу суму, ніж вказано у ремонтній калькуляції страховика. Позивачем були понесені реальні, фактичні витрати, підтверджені документально, для відновлення свого автомобіля у вищевказаній сумі. Тобто, сплативши вказані кошти для відновлення пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, позивач має право на їх відшкодування. Зауважено, що понесені витрати підтверджені належними доказами, а саме квитанціями до прибуткового касового ордеру.

Згідно положень статей 1188, 1192 ЦК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини (що і мало місце в даному випадку, детальний перелік яких вказаний в Акті здачі-приймання робіт №СА-0000243 від 13.03.2020), особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначені норми закону та зважаючи на вимоги апеляційної скарги, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині, якою задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, що 26 листопада 2019 року приблизно о 17 год. 25 хв. водій ТОВ «Руслана-Транс» ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Івеко 35.10», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Надпільній, 411 в м. Черкаси не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем «Volkswagen passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Volkswagen passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 6 грудня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП у зв`язку з порушенням ПДР України.

На дату скоєння ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Руслана-Транс», працював на посаді водія, керував автомобілем «Івеко 35.10», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, наказом №1/1 від 2 січня 2019 року ТОВ «Руслана-Транс».

Відповідно до копії матеріалів страхової справи наданої ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», страхова відповідальність ТОВ «Руслана-Транс» була застрахована у вказаній страховій компанії, договір страхування №АМ90009406 від 23 січня 2019 року.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до розрахунку уповноваженої особи ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП від 26 листопада 2019 року становить 214 832 грн.

Відповідно до положень п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з настанням страхового випадку ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» з 25 лютого 2020 року по 28 лютого 2020 року ОСОБА_1 здійснило виплату страхового відшкодування на загальну суму 99 000 грн. (а.с.11)

Відповідно до акта № СА-0000243 від 13 березня 2020 року здачі-прийняття робіт ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 здійснив відновлювальний ремонт автомобіля «Volkswagen passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за результатами якого сукупна вартість робіт та заміна запчастин склала 140 073 грн. (а.с.12)

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, після проведення відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 140 073 грн та виплати страхового відшкодування ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» - 99 000 грн у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо сплати різниці невідшкодованої суми матеріального збитку за наслідками ДТП 41 073 грн.

25 березня 2020 року адвокат Чубин О.М. направив до ТОВ «Руслана-Транс» претензію щодо сплати ОСОБА_1 вказаної суми.

Відповідно до трекінгу відправлення вказана претензія відповідачем отримана 29 квітня 2020 року, однак відповіді на неї не надійшло.

За загальними правилом частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Суд першої інстанції, встановивши, що шкоду завдано внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом, належним на праві власності ТОВ «Руслана-Транс», дійшов правильного висновку про її відшкодування саме товариством.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент виникнення ДТП ОСОБА_2 не виконував трудові обов`язки, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, доводи відповідача щодо невиконання трудових обов`язків ОСОБА_2 під час скоєння ДТП перевірялась судом першої інстанції, з яким колегія суддів погоджується.

Сторонами у справі не заперечується той факт, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах, на час вчинення ДТП 26.11.2019 року, з ТОВ «Руслана-Транс».

Однак відповідач, заперечуючи проти задоволення позову вказує, що ДТП сталося в неробочий час, оскільки графік роботи підприємства встановлений до 17 год. 00 хв., а ДТП сталося о 17 год. 25 хв.

З пояснень самого учасника ДТП - ОСОБА_2 вбачається, що його робота полягала в доставці охолодженої курячої продукції до заданої покупцем адреси. 26.11.2019 року останній клієнт попросив йог зачекати, оскільки перед ним ще два автомобіля здійснювали вигрузку продукції. Після вигрузки продукції, він їхав в напрямку місця стоянки автомобіля до автопарку ТОВ «Руслана-Транс», коли в сталося ДТП.

Отже, із даних обставин справи вбачається, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 виконував свої трудові обов`язки. При цьому, доказів того, що останній повернув транспорт в гараж після закінчення робочого часу о 17 годині, або про те, що він неправомірно заволодів транспортним засобом, матеріали справи не містять.

Щодо визначення розміру майнової шкоди, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 міститься висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (регламентну виплату), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого.

Отже, доводи апеляційної скарги про необхідність визначення розміру збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна. В даному випадку судом вирішено спір не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення сплаченої позивачем реальної вартості виконаних робіт по відновлювальному ремонту, пошкодженого з вини працівника відповідача транспортного засобу.

Встановивши, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , перевищує стягнутий на користь позивача розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з ТОВ «Руслана-Транс» на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Volkswagen passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП від 26 листопада 2019 року становить 214 832 грн.

Згідно з Актом №Са-0000243 від 13.03.2020 року здачі-прийняття робіт (надання послуг), вартість витрат на ремонт автомобіля становить 140073 грн.

Колегія суддів виходить із загальних засад доказування у цивільному процесі, зокрема щодо обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а також щодо подання відповідних доказів.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем докази не підтверджують реально понесених витрат на ремонт автомобіля, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в разі сумнівів в правильності здійснених витрат, представник відповідача не був позбавлений права на звернення з клопотанням про призначення автотоварознавчої експертизи, чим він не скористався. При цьому не надав доказів на спростування розміру шкоди завданої позивачу.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що у витребуваному судом автотоварознавчому дослідженні вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen passat», д.р.н. НОМЕР_2 , від страхової компанії ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» відсутній примірник свідоцтва суб`єкта оціночної діяльності та дані про внесення вказаного суб`єкта до відповідних державних реєстрів, колегія суддів оцінює критично з огляду на те, що відомості про оцінювача колісного транспортного засобу ОСОБА_4 містяться в загальнодоступній інформації на сайті Фонду державного майна України за реєстровим номером №1957 із спеціалізацією 1.3 оцінка колісних транспортних засобів (п.3 розділу ІІ Порядку ведення Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 10.06.2013 року №796).

Щодо тверджень відповідача в частині того, що судом безпідставно взято до уваги надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру, оскільки підприємці платники єдиного податку, не ведуть касові книги та не виписують прибуткові касові ордери, а на вимогу покупця надають касовий чек, товарний чек, розрахункову квитанцію, що підтверджує факт продажу товарів, то колегія суддів перевіривши їх доходить наступних висновків.

Відповідно до п. 25 розділу ІІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 №148, приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.

Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.

Надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру про прийняття від ОСОБА_1 коштів містять підпис головного бухгалтера, який засвідчений відбитком печатки ФОП ОСОБА_3 та є належним доказом на підтвердження понесення позивачем витрат на ремонт автомобіля у вищевказаному розмірі.

Враховуючи те, що виплачений позивачеві ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» розмір страхового відшкодування не покриває вартості відновлювального ремонту автомобіля ««Volkswagen passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «Руслана-Транс» на користь потерпілої особи, різниці між розміром заподіяної позивачеві майнової шкоди і сумою страхового відшкодування, виплаченого страховиком.

Колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 понесені витрати на загальну суму 140073 грн (квитанція до прибуткового касового ордеру №16820 від 22.01.2020 на суму 30000 грн; квитанція до прибуткового касового ордеру №17299 від 15.03.2020 на суму 10000 грн; квитанція до прибуткового касового ордеру №16775 від 08.01.2020 на суму 50000 грн; квитанція до прибуткового касового ордеру №16963 від 13.03.2020 на суму 50073 грн), та враховуючи виплачену страховою компанією суму страхового відшкодування у розмірі 99000 грн, то до стягнення із відповідача підлягає сума в розмірі 41073 грн, яка і була стягнута судом першої інстанції.

Щодо аргументів апеляційної скарги в частині того, що витребуваний судом ТДВ «Ю.Ес.Ай» перелік страхових документів та автотоварознавче дослідження не посвідчене належним чином, то колегія суддів враховує наступне.

За правилами частини другої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (частина п`ята статті 95 ЦПК України).

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина шоста статті 95 ЦПК України).

Клопотань про огляд оригіналів наданих страховою компанією документів представником відповідача не заявлялося.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Руслана-Транс» - адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 20 травня 2021 року.

Судді: