Справа № 465/2048/21 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/2421/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горая Олега Станіславовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

У березні 2021 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Фінансової компанії «Аланд», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного виконавця Пиць А.А., приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Одночасно позивачка ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, просила зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 43045 від 08.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Фінансової компанії «Аланд» заборгованості у розмірі 24 562,23 грн., який оскаржується позивачем у судовому порядку.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2021 року відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2021 року заяву залишено без задоволення.

Ухвалу суду оскаржив представник позивачки ОСОБА_1 , вважає ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування фактичних обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що на обґрунтування необхідності застосування забезпечення позову, позивачка вказала, що за місцем праці, а саме Національному академічному українському драматичному театрі ім. Марії Заньковецької, надійшла постанова приватного виконавця від 22.02.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка винесена у межах виконавчого провадження № 64157097.

Власне з цієї постанови слідує, що приватний нотаріус Горай О.С. вчинив виконавчий напис № 43054 про стягнення з позивачки на користь ТзОВ «ФК «Аланд» 24 562,23 грн.

Разом з цим, жодних договорів з ТзОВ «ФК «Аланд» позивачка не укладала така фінансова установа їй невідома.

Крім цього, жодних повідомлень про існуючу заборгованість від наведеного кредитора та приватного нотаріуса позивач не отримувала, вважає, що є наявні підстави для твердження про незаконне використання персональних даних позивачки.

У зв`язку з скеруванням копії постанови приватного виконавця, щомісячно стягується з позивачки відповідна сума на погашення нібито існуючої заборгованості.

Стверджує, що всі підстави припускати, що невжиття заходу забезпечення позову, як зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, який оскаржується, призведе до фактичного стягнення коштів із заробітної плати позивача у тому розмірі суми на яку вчинено оскаржуваний виконавчий напис.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2021 року та постановити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що позивачем належним чином не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому або позбавить позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких позивач звернувся до суду.

При цьому, обставини на які покликається позивач у заяві, можуть бути предметом дослідження лише при розгляді справи по суті та під час винесення остаточного рішення по справі, а такий вид забезпечення позову наперед формує позицію суду щодо обставин, викладених у позовній заяві.

Також суд зазначив, що позивач належним чином не обґрунтував того, що співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову для відповідача з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів для нього, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії, є пропорційним.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вінзвернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову, які можуть застосовуватися судом визначені ч 1 ст. 150 ЦПК України.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Таким чином, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З матеріалів справи встановлено, що в провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 до ТзОВ «Фінансової компанії «Аланд», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного виконавця Пиця А.А., приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Тобто предметом спірних правовідносин є оскарження виконавчого документа, яким є виконавчий напис № 43045 , вчинений 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Фінансової компанії «Аланд» заборгованості у розмірі 24 562,23 грн. (а.с. 20).

На виконання оспорюваного виконавчого напису, постановою приватного виконавця від 22.02.2021 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 .

На обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову сторона позивача свої доводи зводить до того, що оспорюваний виконавчий напис є незаконним, при цьому, в межах виконання такого з позивачки вже проводиться списання грошових коштів, тому не забезпечення позову може значно ускладнити виконання можливого у справі рішення про задоволення позову.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Таким чином, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, може застосовуватись судом, як захід забезпечення позову.

Крім цього, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судами як захід забезпечення позову виключно в межах розгляду справ щодо оскарження боржниками виконавчих написів нотаріусів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Так, слідуючи нормам процесуального законодавства, законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом, як вид забезпечення позову, наведене свідчить про помилковість висновків суду та доводить підставність апеляційної скарги.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи наведене та слідуючи заяві про забезпечення позову, основними вимогами за якою було недопущення подальшого виконання виконавчого напису нотаріуса, який оскаржується у судовому порядку, колегія суддів приходить переконання про те, що з метою ефективного захисту прав позивача, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, а саме про необхідність забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, що відповідатиме вимогам процесуального закону та буде співмірним із заявленими позовними вимогами, які власне його стосуються.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вразі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи

Таким чином, оскаржувана ухвала суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, а заяву про забезпечення позову необхідно задовольнити, що в свою чергу має наслідком задоволення апеляційної скарги.

Керуючисьст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити стягнення (виконавче провадження № 64157097 від 22.02.2021, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць А.А.) на підставі виконавчого напису №43045 від 08.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Фінансової компанії «Аланд» заборгованості у розмірі 24 562,23 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Стягувач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (, місцезнаходження 03033, м. Київ, вул. Саксаганського, 14 офіс 301).

Повний текст постанови складений 27 жовтня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк