Справа № 212/8865/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехти Р.В., за участю секретаря судового засідання Колісник К.Е., заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

встановив:

01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заяви покликається на те, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та зареєстрований разом зі мною за адресою: АДРЕСА_1 . На протязі останнього року сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З ініціативи ОСОБА_2 постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє заявникові та дитині душевні страждання. Крім того, з метою нав`язати свого бачення проблемних питань ОСОБА_2 іноді припускається до аморальних вчинків, допускає фізичні образи що виражається в рукоприкладстві, навіть в присутності сина. 19.08.2021 року ОСОБА_2 завдавав заявникові тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. Саме дії з боку ОСОБА_2 стали підставою розриву шлюбних відносин, втім він все рівно не залишає заявницю у спокої: весь час її переслідує, ходить за нею на роботу, піджидає її у під`їзді та біля нього. Так, 22.09.2021 року ОСОБА_2 , знов вчинив спробу нанести заявниці тілесні ушкодження, однак рядом з нею були сестра, ОСОБА_4 , та її чоловік, ОСОБА_5 . Саме вони зупинили його злочинні дії, однак ОСОБА_2 встиг забрати мобільний телефон заявниці. По даному факту остання викликала представників правоохоронних органів та склала заяву про вчинення правопорушення. 27.09.2021 року приблизно о 12-00 годині ОСОБА_6 , без попередження заявниці як матері дитини, з наявними ознаками наркотичного сп`яніння, забрав спільну дитину з дитячого садка. ОСОБА_1 дізналась про це від вихователя в дитячому садку, негайно вибігла шукати дитину. Зустріла їх на вулиці, проте чоловік на її прохання відпустити дитину не реагував, тримав його за руку, при цьому кричав на неї, висловлювався нецензурною лайкою, принижував її в присутності третіх осіб. Оскільки ОСОБА_2 поводив себе не адекватно, заявниця викликала представників правоохоронних органів та знову була складена заява про вчинення правопорушення. Крім того, кривдник постійно пише заявниці смс-повідомлення, в яких містяться погрози та телефонує, в усному порядку погрожуючи їй, каже, що якщо вона не повернусь до нього він її вб`є. На заяви від 19.08.2021 року та 22.09.2021 року до поліції відносно ОСОБА_2 складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. Крім того, зазначає, що на протязі 2019-2021 років заінтересована особа, постійно притягувався до адміністративної відповідальності за управління транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння).

Ухвалою від 4 жовтня 2021 року суд відкрив провадження у цивільній справі та справу було призначено на 05 жовтня 2021 року на 14 годину 00 хвилин, розгляд справи було відкладено.

В судовому засіданні заявниця заяву підтримала та пояснила, що чоловік переслідує її. Ходить за нею на роботу, піджидає її у під`їзді та біля нього, телефонує вдень і вночі в усному порядку погрожуючи їй розправою, пише смс-повідомлення, в яких містяться погрози. 19.08.2021 року ОСОБА_2 завдавав заявникові тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона викликала поліцію, що зафіксувала вказані обставини. Повторні спроби завдати їй тілесні ушкодження відбувались 22.09.2021 року та 27.09.2021 року.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Син проживає та зареєстрований з матір`ю.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон).

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 15 вересня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. За змістом постанови 20 серпня 2021 року о 00 год. 10 хв. ОСОБА_2 вдарив дружину в обличчя та ображав, чим порушив закон.

На думку суду, дії ОСОБА_2 свідчить про вчинення ним психологічного тиску на заявницю, що негативно впливає на її психічне здоров`я через постійні побоювання за свою безпеку.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що між сторонами дійсно існують конфлікті відносини, які часто переростають у сварки. З`ясування стосунків між подружжям несе негативні наслідки для малолітньої дитини.

Погрози та слова кривдника, заявниця сприймає реально та мають місце діяння які доводять те, що він може завдати шкоди, як фізичному так і психічному здоров`ю останньої.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису є обґрунтованою та факт домашнього насильства з боку кривдника підтверджений матеріалами справи.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.

Системний аналіз правил наведеної норми права свідчить про те, що суди, визначаючи строк обмежувального припису, враховують наявність ризиків чинення кривдником насильства відносно постраждалої особи, ймовірність продовження чинення такого насильства.

У кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази.

Також, судам необхідно враховувати достатність та дієвість визначеного строку. В оцінці поданих учасниками справи доказів суди керуються внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні таких доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Зазначене є результатом оцінки, що являє собою твердо сформовану думку щодо певного факту чи обставини справи та істинності висновків суду щодо них.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд оцінює ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Враховуючи фактичні обставини справи та наявні ризики, суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо заявниці, є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту заявниці в прядку, передбаченому Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", необхідно видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на шість місяців.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задовольнити повністю.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме:

-заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 50 (п`ятдесят) метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місця, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати та в будь який спосіб спілкуватися.

-заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефону переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Зазначені обмеження діють шести місяців до 22.04.2022 року.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 27 жовтня 2021 року.

Суддя: Р. В. Дехта