Справа № 464/3091/19 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/3572/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Приколоти Т.І., Шандри М.М.,

секретар: Савчук Г.В.,

за участі в судовому засіданні позивачки ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 , представника відповідача ПрАТ «Львівобленерго» Рібуна Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Теслюка Д.Ю. від 23 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Львівобленерго», ТзОВ «Львівенергозбут» про захист прав споживача, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Львівобленерго», ТзОВ «Львівенергозбут» про захист прав споживача відмовлено.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23.09.2019 р. та винести нове рішення, яким здійснити захист її майнових та немайнових прав споживача, забезпечити її право на усунення небезпеки життю та здоров`ю; зобов`язати ПрАТ «Львівобленерго» та ТОВ «Львівенергозбут» забезпечити право споживача на якісне та безпечне постачання та розподіл електричної енергії, відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії»; зобов`язати ПрАТ «Львівобленерго» та ТОВ «Львівенергозбут» здійснити компенсацію за недотримання гарантованих стандартів якості надання послуг електропостачання, відповідно до постанови НКРЕКП №375 від 12.06.2018р.; зобов`язати ПрАТ «Львівобленерго» та ТОВ «Львівенергозбут» відшкодувати заподіяну шкоду кожним відповідачем окремо: ПрАТ «Львівобленерго» матеріальну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень та моральну шкоду у розмірі 2 000 000 (два мільйони) гривень; ТОВ «Львівенергозбут» матеріальну шкоду у розмірі 34 700 (тридцять чотири тисячі) гривень, моральну шкоду у розмірі: 800 000 (вісімсот тисяч) гривень. Вважає, що рішення суду першої інстанції винесено із порушенням п. 3-4 ст. 264 ЦПК України, як необґрунтоване внаслідок неправильного застосування правовідносин, які мають істотне значення для справи. Вказує, що в мотивувальній частині рішення не викладено жодних аргументів з приводу позовних вимог, а саме щодо порушення її прав споживача в частині невиконання ПрАТ «Львівобленерго» та ТОВ «Львівенергозбут» умов договорів, відповідно до яких вони зобов`язані надавати послуги з постачання та розподілу електричної енергії. Звертає увагу, що не зважаючи на її клопотання суддею районного суду порушено процесуальні строки, передбачені ст. 210 ЦПК України, де вказано що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Також вказує, що відповідно до ст.ст. 269, 273, 276, 282 ЦК України, та враховуючи що компанії ПрАТ «Львівобленерго» та ТОВ «Львівенергозбут» за період з 20.08.2019 по теперішній час не здійснили жодних дій передбачених ЗУ «Про ринок електричної енергії» в частині ст. 5, 60, 61 та ПРРЕЕ та враховуючи лист від НКРЕКП м. Київ від 08.05.2019 ПрАТ «Львівобленерго» має відновити електропостачання об`єкту згідно положень пункту 7.11 розділу 7 ПРРЕЕ». Зазначає, що вона неодноразово зверталася до суду із заявами про забезпечення позову, однак суд не забезпечив усунення загрози життю та здоров`ю, чим порушив її немайнове право, що призвело до подальшої втрати здоров`я.

В судове засідання представник відповідача ТзОВ «Львівенергозбут» не з`явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі повідомлялися про час та місце її розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи чи будь-яких інших від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представниці на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, уточненої позовної заяви, відзивів на позовну заяву, відповідей на відзиви, апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 15, 22,23, 509, 525, 526, 611, 1166, 1167, ЦК України, п. 1.2.1, п. 2.3.4, п.п. 6 п. 5.5.5, п.6, п. 7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018р., п.11.1.6, п. 11.5.19 Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП №310 від 14.03.2018р., постанову НКРЕКП №1479 від 23.11.2018р., п. 13 Прикінцевих положень Закону України «Про ринок електричної енергії», п.1.1 Порядку забезпечення стандартів якості електропостачання та надання компенсацій споживачам за їх недотримання, який затверджено постаново НКРЕКП №375 від 12.06.2018р. та набрала чинності 24.10.2018р., ч.1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992р., п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 24 Закону України «Про енергетику», ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, та відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Окрім цього, позивачу ОСОБА_1 належать інші житлові приміщення, а саме: квартира АДРЕСА_2 , квартира АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_4 , що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №173745241 від 15.07.2019 р., №173744446 від 15.07.2019 р., №173743704 від 15.07.2019 р. В Пустомитівському відділенні електропостачання ПрАТ «Львівобленерго» за адресою: АДРЕСА_5 позивач зареєстрована, як побутовий споживач послуг електропостачання із присвоєнням особового рахунку № НОМЕР_1 СЕЛО/238. Письмовий договір про користування електричною енергією між сторонами не укладений. Електропостачання до вказаного будинку позивача було припинено 20.08.2018 р. у зв`язку з наявною заборгованістю за спожиту електричну енергію, яка станом на 01.09.2018 р. становила 15025,65 грн. Позивач ОСОБА_1 не визнає наявної заборгованості у зв`язку із відсутністю письмового договору про надання послуг та вважала, що дії відповідачів є неправомірними щодо відключення її помешкання від енергопостачання, однак суд не погодився з наведеним. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27.03.2018 р., залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 24.07.2018 р. у справі № 464/9024/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Львівобленерго» про визнання бездіяльності відповідача по неврахуванню та невнесенню в квитанції на оплату інформації про субсидійні кошти незаконною та такою, що порушує права позивача як споживача; про визнання дії відповідача по відключенню 26.07.2016 р. ОСОБА_1 як споживача від електричної мережі її будинку за адресою: АДРЕСА_5 незаконними; про визнання незаконним розміру заборгованості, що став підставою для відключення ОСОБА_1 від електропостачання будинку та зобов`язання відповідача зняти з обліку таку заборгованість, а також про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено повністю. Вказаним рішенням встановлені вищевказані обставини, які в силу вимог ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, зокрема те, що позивач ОСОБА_1 від послуг енергопостачання за адресою: АДРЕСА_5 , не відмовлялась, їх отримувала, тобто між споживачем та енергопостачальником були наявні фактичні договірні зобов`язання.Згідно із постановою НКРЕКП № 1479 від 23.11.2018 р. видано ПрАТ «Львівобленерго» ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, яка набула чинності з 01 січня 2019 року, у межах місць провадження господарської діяльності, а саме на території Львівської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності або господарському віданні (щодо державного або комунального майна) ПрАТ «Львівобленерго», та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата (з якими укладені відповідні договори згідно із законодавством) та анульовано ПрАТ «Львівобленерго» з 01 січня 2019 року ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видані відповідно до постанов Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 17 вересня 1996 року № 88 та № 89, на підставі пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії».Отже, ПрАТ «Львівобленерго», як оператор систем розподілу (далі - ОСР) є правонаступником ПрАТ «Львівобленерго» в частині прав та обов`язків, зокрема пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами про користування електричною енергією. Відповідно до п. 6 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 р., станом на сьогоднішній день, між ПрАТ «Львівобленерго» та ОСОБА_1 договірні відносини з приводу постачання електричної енергії до її помешкання за адресою: АДРЕСА_5 , на умовах Типового договору про користування електричною енергією продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості за цим договором з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю, а також щодо обмеження та припинення постачання електричної енергії, відтак оператор системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго» має право вимагати сплати фінансових зобов`язань за договором про користування електричною енергією, а у разі відсутності його письмової форми за особовим рахунком відкритим для оплати за спожиту електричну енергію, зокрема, за об`єктом по АДРЕСА_5 , який належить ОСОБА_1 , та має право відповідно до п. 6 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018р., п. 11.5.2 КСР та п. п. 6 п. 5.1.1 ПРЕЕЕ не поновлювати розподіл електричної енергії за вказаною адресою до погашення позивачем допущеної заборгованості. З врахуванням наведеного, оскільки заборгованість ОСОБА_1 за попередні періоди не погашена, проте наявність такої встановлена судом, підстав для поновлення енергопостачання до її помешкання за адресою: АДРЕСА_5 , немає. Як встановлено судом, ОСОБА_1 є власником нежитлових півпідвальних приміщень загальною площею 26,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в Реєстрі за №2111 від 15.03.2013 р., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №173742809 від 15.07.2019 р. В ході розгляду справи суд встановив та не оспорюється учасниками справи, що за вищевказаною адресою знаходиться приміщення магазину. Постачання електричної енергії у вказаний магазин за адресою: АДРЕСА_6 здійснювалось на підставі Договору про постачання електричної № 50756, укладеного 26.03.2010 р. між ФОП ОСОБА_3 (колишнім власником приміщення) та ВАТ «Львівобленерго». 25.04.2016 р. ОСОБА_3 звертався до ПрАТ «Львівобленерго» із заявою про внесення змін до вищевказаного Договору про постачання електричної енергії у зв`язку із переходом на цілодобовий режим роботи за адресою: АДРЕСА_6 та з проханням збільшити ліміти споживання з травня по грудень 2016 р. Додатковою угодою від 26.04.2016 р., яка підписана представником ПАТ «ЛОЕ» та підприємцем ОСОБА_3 , внесено ряд змін до Договору про постачання електричної № 50756 від 26.03.2010 р., зокрема додатки до договору викладалися в новій редакції. Електропостачання до приміщень за адресою: АДРЕСА_6 за умовами чинного Договору було припинено 05.10.2018 р. за порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію, а саме у зв`язку із наявною заборгованістю. Окрім цього, 04.03.2019 р. за адресою: АДРЕСА_6 було виявлено самовільне підключення електроустановок магазину, про що було складено акт про порушення ПРРЕЕ № 032657 від 04.03.2019 р., а згідно протоколу засідання комісії ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго» № 032657-а від 05.04.2019 р. за Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою НКРЕ № 562 від 04.05.2006 р. нараховано ОСОБА_1 суму збитків 22 077,40 грн., претензії по яких скеровано останній листами № 30-01087 від 08.08.2019р. та № 30-01241 від 19.04.2019р. 29.01.2019 р. до ПрАТ «Львівобленерго» звернулась гр. ОСОБА_1 із заявою про укладення Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії між ПрАТ «Львівобленерго» та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 у зв`язку із купівлею вказаного приміщення, у відповідь на яку ПрАТ «Львівобленерго» листом № 30-00315 від 31.01.2019 р. повідомило останню, що відповідно до п. 2.1.7 ПРРЕЕ для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії заявник у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки має надати оператору системи документи, перелік яких наведений у такому листі. Окрім цього, ПрАТ «Львівобленерго» листом № 30-00441 від 11.02.2019 р. ОСОБА_1 роз`яснено, що згідно вимог п. 11.3.14 КСР неможливим є укладення Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії по об`єкту за адресою: АДРЕСА_6 , у зв`язку із невідповідністю засобів комерційного обліку вимогам Кодексу комерційного обліку (далі- ККО), затвердженого постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.2018 р. та у такому листі наведено перелік заходів, які необхідно здійснити позивачу для приведення засобів комерційного обліку у відповідність до вимог ККО. Із врахуванням наведеного, оскільки засоби комерційного обліку на об`єкті за адресою: м. Львів, вул. Хмельницького, 37 не відповідають вимогам ККО; про приведення у відповідність до таких вимог засобів комерційного обліку ОСОБА_1 ПрАТ «Львівобленерго» не повідомляла; проект улаштування обліку на погодження нею не подавався; Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії (відповідно до п. 11.1.6 КСР та п. 1.2.1. ПРРЕЕ) між сторонами не укладений; наявна заборгованість перед енергопостачальником, відтак підстав для поновлення енергопостачання до магазину за адресою: АДРЕСА_6 немає. Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідачів здійснити компенсацію за недотримання гарантованих стандартів якості надання послуг електропостачання відповідно до Постанови НКРЕКП №375 від 12.06.2018 р., така не підлягає задоволенню. Позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів щодо порушення відповідачами Порядку забезпечення стандартів якості електропостачання та надання компенсацій споживачам за їх недотримання із врахуванням того, що такий Порядок набув чинності 24.10.2018 р., а енергопостачання на об`єкти позивача: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 було припинено 20.08.2018 р. та 05.10.2018 р. відповідно, тобто до набуття чинності зазначеним нормативно-правовим актом, що і не оспорюється позивачем ОСОБА_1 . Більше того, в ході розгляду справи неправомірних дій відповідачів щодо припинення енергопостачання за вказаними адресами суд не встановив. Щодо позовних вимог до відповідача ТзОВ «Львівенергозбут» суд зазначив, що на виконання п.13 Прикінцевих положень Закону України «Про ринок електричної енергії», ПрАТ «Львівобленерго» здійснює діяльність з розподілу електричної енергії, а для діяльності з постачання електричної енергії, у результаті здійснення заходів з відокремлення, ПрАТ «Львівобленерго» створено ТзОВ «Львівенергозбут». Упродовж двох років з дня отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії ТзОВ «Львівенергозбут» виконує функції постачальника універсальних послуг на території Львівської області. Відповідно до постанови НКРЕКП № 429 від 14.06.2018р. видано ТзОВ «Львівенергозбут» ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу. З врахуванням наведеного, постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальної послуги можливе виключно за умови забезпечення оператором системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго» надання послуг з розподілу (передачі) електроенергії на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, та оскільки ТзОВ «Львівенергозбут» немає у власності жодних електромереж та здійснює лише продаж (постачання) електроенергії позивачу, після відновлення ПрАТ «Львівобленерго» електроживлення електроустановок позивача за її адресами, відповідач буде здійснювати продаж електроенергії до об`єктів ОСОБА_1 . Отже, судом не встановлено порушень прав позивача відповідачем ТзОВ «Львівенергозбут», а відтак її позовні вимоги щодо зобов`язання ТзОВ «Львівенергозбут» забезпечити право на якісне та безпечне постачання та розподіл електричної енергії відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», здійснити компенсацію за недотримання гарантованих стандартів якості надання послуг електропостачання та відшкодувати матеріальну та моральну шкоду задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд зазначив таке. Обґрунтовуючи дані позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що в порушення Закону України «Про захист прав споживачів», їй завдано матеріальну і моральну шкоду, яка полягає у компенсації за ненадання послуг з розподілу електричної енергії впродовж тривалого часу; відшкодування матеріальної шкоди полягає у знищенні системи опалення будинку, а відшкодування моральної шкоди у зв`язку із втратою здоров`я.Суд зазначив, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачають відповідальності у формі відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов`язання з постачання електричної енергії, а даний спір не пов`язаний з наслідками недоліків продукції (дефекту в продукції), а тому не можуть застосовуватись до правовідносин з приводу постачання електричної енергії статті 1167, 1166 Цивільного кодексу України, які визначають підстави відшкодування, матеріальної та моральної шкоди по деліктних зобов`язаннях. Правовідносини по яких виник спір, є договірними, регулюються спеціальним законодавством та не є деліктними. Водночас, судом проаналізовано лише закріплені принципи в цих нормах по відповідальності у формі відшкодування моральної та матеріальної шкоди.З огляду на викладені вище обставини та норми законодавства, суд прийшов до висновку, що позивач ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами, що відповідачами ПрАТ «Львівобленерго» та ТзОВ «Львівенергозбут» порушено її права, як споживача послуг з енергопостачання, у зв`язку з чим їй завдано матеріальну та моральну шкоду, а відтак її позовні вимоги вцілому задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Як вбачається з матеріалів справи 06.06.2019р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Львівобленерго», ТзОВ «Львівенергозбут», у якому просила:

-зобов`язати ПрАТ «Львівобленерго» та ТОВ «Львівенергозбут» забезпечити право споживача на якісне та безпечне постачання та розподіл електричної енергії відповідно до укладених договорів;

-зобов`язати ПрАТ «Львівобленерго» та ТОВ «Львівенергозбут» здійснити компенсацію за недотримання гарантованих стандартів якості надання послуг електропостачання, відповідно до Постанови НКРЕКП №375 від 12.06.2018р.;

-зобов`язати ПрАТ «Львівобленерго» та ТОВ «Львівенергозбут» відшкодувати заподіяну шкоду кожним відповідачем окремо: ПрАТ «Львівобленерго» матеріальну шкоду у розмірі 150000 гривень та моральну шкоду у розмірі 2000000 гривень; ТОВ «Львівенергозбут» матеріальну шкоду у розмірі: 34 000 гривень, моральну шкоду в розмірі 800 000 гривень.

21.06.2019р. ОСОБА_1 подала суду уточнену позовну заяву, у якій просила:

- здійснити захист її майнових та немайнових прав споживача, забезпечити її право на усунення небезпеки життю та здоров`ю;

- зобов`язати ПрАТ «Львівобленерго» та ТзОВ «Львівенергозбут» забезпечити право споживача на якісне, безпечне постачання та розподіл електричної енергії відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії»;

- зобов`язати ПрАТ «Львівобленерго» та ТзОВ «Львівенергозбут» здійснити компенсацію за недотримання гарантованих стандартів якості надання послуг електропостачання, відповідно до Постанови НКРЕКП №375 від 12.06.2018 р.;

- зобов`язати ПрАТ «Львівобленерго» та ТзОВ «Львівенергозбут» відшкодувати заподіяну шкоду кожним відповідачем окремо: ПрАТ «Львівобленерго» матеріальну шкоду у розмірі 150000 грн. та моральну шкоду у розмірі 2 000 000 (два мільйони) грн., ТзОВ «Львівенергозбут» матеріальну шкоду у розмірі 34 000 грн., моральну шкоду в розмірі 800 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що вона 14.09.2018 р. звернулась до відповідача ПрАТ «Львівобленерго» із заявою про надання послуг з електропостачання та розподілу електричної енергії до її помешкання за адресою: АДРЕСА_5 . У відповідь на таке звернення отримала договір про користування електричною енергією №, акт контрольного огляду та акт розмежування балансової належності електричних мереж. Проте зобов`язання ПрАТ «Львівобленерго» постачати електричну енергію до її помешкання з моменту написання заяви, тобто з 14.09.2018 р. до моменту закінчення терміну дії договору користування, тобто до 01.12.2018 р., не були виконані. 03.12.2018 р. вона повторно звернулась із заявою-приєднання від 14.09.2018 р. до ПрАТ «Львівобленерго» про укладення договору про розподіл електричної енергії та такий договір 13.12.2018 р. між нею та ПрАТ «Львівобленерго» на її вимогу був укладений в письмовому вигляді. Проте відповідач свої зобов`язання, передбачені розділом 6 договору, жодним чином з моменту укладення такого, не виконав. Окрім цього, зазначає, що 28.12.2018 р. вона уклала із ТзОВ «Львівенергозбут» договір про постачання електричної енергії, проте відповідач ТзОВ «Львівенергозбут» свої зобов`язання, передбачені розділом 7 договору, жодним чином не виконав. Вказує, що зазначеними діями відповідачів їй завдано матеріальну і моральну шкоду, яка полягає у компенсації за ненадання послуг з розподілу електричної енергії впродовж тривалого часу. Відшкодування матеріальної шкоди полягає у знищенні системи опалення будинку, що підтверджується відповідним актом. Відшкодування моральної шкоди за втрату здоров`я підтверджується відповідними медичними довідками. Окрім цього, вказує, що правовідносини, які виникли між нею, ПрАТ «Львівобленерго» та ТзОВ «Львівенергозбут» відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затвердженими постановою НКРЕКП від 11.06.2018 р. З врахуванням наведеного, правочин, який виник між нею та ПрАТ «Львівобленерго» 14.09.2018 р. в Перехідний період дії ПРРЕЕ, на основі її заявиприєднання є недійсним та таким, що порушує право споживача, оскільки був укладений без досягнення згоди з усіх істотних умов, а саме не виконано відповідно до ст. 638 ЦК України щодо надання послуги з розподілу електричної енергії з 03.12.2018 р. по 20.06.2019 р. Також з цієї ж підстави (відсутності надання послуг) вважає неукладеним договір, укладений між нею та ТОВ «Львівенергозбут».

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, - ОСОБА_4 є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 .

Також, згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №173745241 від 15.07.2019 р., №173744446 від 15.07.2019 р., №173743704 від 15.07.2019 р., позивачці належать інші житлові приміщення, а саме: квартира АДРЕСА_2 , квартира АДРЕСА_7 на АДРЕСА_8 та квартира АДРЕСА_4 (т.Т а.с.49-50, 51-52, 55-56).

В Пустомитівському відділенні електропостачання ПрАТ «Львівобленерго» за адресою: АДРЕСА_5 позивач зареєстрована, як побутовий споживач послуг електропостачання із присвоєнням особового рахунку № НОМЕР_1 СЕЛО/238. Письмовий договір про користування електричною енергією між сторонами не укладений. Електропостачання до вказаного будинку позивача було припинено 20.08.2018 р. у зв`язку з наявною заборгованістю за спожиту електричну енергію, яка станом на 01.09.2018 р. становила 15025, 65 грн.

Також, з ухвали Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року у справі №450/2018/18 вбачається, що 25 листопада 2019 року було укладено Договір поруки між ОСОБА_5 та ПрАТ «Львівобленерго» у відповідності до якого поручитель ОСОБА_6 поручається перед ПрАТ «Львівобленерго» за виконання обов`язку ОСОБА_1 , особовий рахунок побутового споживача електричної енергії № (084/238), яка проживає за адресою АДРЕСА_5 в період з березня 2016 року по серпень 2018 року в сумі 15025,65 грн., які боржник зобов`язана сплатити в користь кредитора в повному обсязі. З ухвали вбачається, що заборгованість погашена у повному обсязі у розмірі 15025,65 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27.03.2018 р., залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 24.07.2018 р. у справі № 464/9024/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Львівобленерго» про визнання бездіяльності відповідача по неврахуванню та невнесенню в квитанції на оплату інформації про субсидійні кошти незаконною та такою, що порушує права позивача як споживача; про визнання дії відповідача по відключенню 26.07.2016 р. ОСОБА_1 як споживача від електричної мережі її будинку за адресою: АДРЕСА_5 незаконними; про визнання незаконним розміру заборгованості, що став підставою для відключення ОСОБА_1 від електропостачання будинку та зобов`язання відповідача зняти з обліку таку заборгованість, а також про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено повністю.

Вказаним рішенням встановлені вищевказані обставини, які в силу вимог ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, зокрема те, що позивач ОСОБА_1 від послуг енергопостачання за адресою: АДРЕСА_5 , не відмовлялась, їх отримувала, тобто між споживачем та енергопостачаником були наявні фактичні договірні зобов`язання.

Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що правовідносини між побутовими споживачами електричної енергії та енергопостачальником (ПрАТ «Львівобленерго») до 26.06.2018 р. регулювалися Правилами користування електричною енергією для населення (далі-ПКЕЕН), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 р. із наступними змінами та доповненнями, згідно із п.19 яких розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну (п. 20 ПКЕЕН). Обов`язок споживача оплачувати спожиту електричну енергію передбачений пунктом 42 ПКЕЕН, а в пункті 48 ПКЕЕН передбачено відповідальність споживача за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію.

26.06.2018 р. ПКЕЕН втратили чинність та 11.06.2018 р. набрали чинності Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 р.

Згідно п. 7.5. ПРРЕЕ, припинення постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію. Попередження про припинення електричної енергії оформлюється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається споживачу окремим письмовим повідомленням. Датою отримання таких попереджень буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом). У разі усунення споживачем в установлений строк порушень, що завчасно (до дня відключення) підтверджується належним чином, постачання електричної енергії споживачу не припиняється.

На підставі зазначеної норми, а також відповідно до п. 11.5.19 Кодексу систем розподілу (далі КСР), затвердженого постановою НКРЕКП № 310 від 14.03.2018 р., у зв`язку із наявною заборгованістю у позивача за спожиту електроенергію, електропостачання до будинку за адресою: АДРЕСА_5 було припинено 20.08.2018 р., а відтак судом не встановлено неправомірних дій відповідачів щодо припинення електропостачання у будинок позивача.

З 01 січня 2019 р. відповідно до ст. 72 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за відповідним договором постачання електричної енергії споживачу, укладеним відповідно до правил роздрібного ринку. Передачу та розподіл електричної енергії, що постачається споживачам, здійснюють оператор системи передачі та оператори систем розподілу відповідно до договорів, що укладаються із споживачем та/або постачальником електричної енергії відповідно до кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу та правил роздрібного ринку. Постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам здійснюється постачальниками універсальної послуги відповідно до статті 63 цього Закону або іншими електропостачальниками.

Відповідно до ст. 63 вказаного Закону, універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам.

Згідно із постановою НКРЕКП № 1479 від 23.11.2018 р. видано ПрАТ «Львівобленерго» ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, яка набула чинності з 01 січня 2019 року, у межах місць провадження господарської діяльності, а саме на території Львівської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності або господарському віданні (щодо державного або комунального майна) ПрАТ «Львівобленерго», та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата (з якими укладені відповідні договори згідно із законодавством) та анульовано ПрАТ «Львівобленерго» з 01 січня 2019 року ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видані відповідно до постанов Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 17 вересня 1996 року № 88 та № 89, на підставі пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії».

Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що у разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків, зокрема пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.

Отже, суд дійшов до правильного висновку про те, що ПрАТ «Львівобленерго», як оператор систем розподілу (далі - ОСР) є правонаступником ПрАТ «Львівобленерго» в частині прав та обов`язків, зокрема пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами про користування електричною енергією.

Згідно п. 6 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 р. «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

Зважаючи на вищенаведене, судом вірно встановлено, що відповідно до п. 6 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 р., станом на час розгляду справи в суді першої інстанції, між ПрАТ «Львівобленерго» та ОСОБА_1 договірні відносини з приводу постачання електричної енергії до її помешкання за адресою: АДРЕСА_5 , на умовах Типового договору про користування електричною енергією продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості за цим договором з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю, а також щодо обмеження та припинення постачання електричної енергії, відтак оператор системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго» має право вимагати сплати фінансових зобов`язань за договором про користування електричною енергією, а у разі відсутності його письмової форми за особовим рахунком відкритим для оплати за спожиту електричну енергію, зокрема, за об`єктом на АДРЕСА_5 , який належить ОСОБА_1 та має право відповідно до п. 6 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018р., п. 11.5.2 КСР та п. п. 6 п. 5.1.1 ПРЕЕЕ не поновлювати розподіл електричної енергії за вказаною адресою до погашення позивачем допущеної заборгованості.

Відтак, суд прийшов до вірного висновку, що оскільки заборгованість ОСОБА_1 за попередні періоди на час постановлення оскаржуваного рішення не була погашена, проте наявність такої встановлена судом першої інстанції, підстав для поновлення енергопостачання до її помешкання за адресою: АДРЕСА_5 у суду першої інстанції не було.

Крім цього, з акту № 1997 про відновлення електроживлення від 3.12.2019р., який був складений працівниками ПрАТ «Львівобленерго», а саме майстром ОВБЄ ОСОБА_7 , електромонтером ОСОБА_8 , електромонтером ОСОБА_9 та за участі голови сільської ради ОСОБА_10 та споживача ОСОБА_1 (Т.2 а.с. 192), вбачається, що електропостачання за адресою, АДРЕСА_5 , відновлено після сплати боргу за електропостачання та додаткової плати за повторне підключення споживача до енергоспоживання.

Окрім цього, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлових півпідвальних приміщень загальною площею 26,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в Реєстрі за №2111 від 15.03.2013 р., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №173742809 від 15.07.2019 р. (т.2 а.с.53). В ході розгляду справи встановлено та не оспорюється учасниками справи, за вищевказаною адресою знаходиться приміщення магазину.

Постачання електричної енергії у вказаний магазин за адресою: АДРЕСА_6 здійснювалось на підставі Договору про постачання електричної № 50756, укладеного 26.03.2010 р. між ФОП ОСОБА_3 (колишнім власником приміщення) та ВАТ «Львівобленерго» (т.1 а.с.214-225).

25.04.2016 р. ОСОБА_3 звертався до ПрАТ «Львівобленерго» із заявою про внесення змін до вищевказаного Договору про постачання електричної енергії у зв`язку із переходом на цілодобовий режим роботи за адресою: АДРЕСА_6 та з проханням збільшити ліміти споживання з травня по грудень 2016 р. Додатковою угодою від 26.04.2016 р., яка підписана представником ПАТ «ЛОЕ» та підприємцем ОСОБА_3 , внесено ряд змін до Договору про постачання електричної № 50756 від 26.03.2010 р., зокрема додатки до договору викладаються в новій редакції (т.1 а.с.237).

Електропостачання до приміщень за адресою: АДРЕСА_6 за умовами чинного Договору було припинено 05.10.2018 р. за порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію, а саме у зв`язку із наявною заборгованістю.

Окрім цього, 04.03.2019 р. за адресою: АДРЕСА_6 було виявлено самовільне підключення електроустановок магазину, про що було складено акт про порушення ПРРЕЕ № 032657 від 04.03.2019 р., а згідно протоколу засідання комісії ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго» № 032657-а від 05.04.2019 р. за Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою НКРЕ № 562 від 04.05.2006 р. нараховано ОСОБА_1 суму збитків - 22077,40 грн., претензії по яких скеровано останній листами № 30-01087 від 08.08.2019р. та № 30-01241 від 19.04.2019р. (т.1 а.с.253-254, 255, 257, 258).

29.01.2019 р. до ПрАТ «Львівобленерго» звернулась гр. ОСОБА_1 із заявою про укладення Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії між ПрАТ «Львівобленерго» та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 у зв`язку із купівлею вказаного приміщення, у відповідь на яку ПрАТ «Львівобленерго» листом № 30-00315 від 31.01.2019 р. повідомило останню, що відповідно до п. 2.1.7 ПРРЕЕ для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії заявник у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки має надати оператору системи документи, перелік яких наведений у такому листі (т.1 а.с.250, 251).

Окрім цього, ПрАТ «Львівобленерго» листом № 30-00441 від 11.02.2019 р. ОСОБА_1 роз`яснено, що згідно вимог п. 11.3.14 КСР неможливим є укладення Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії по об`єкту за адресою: АДРЕСА_6 , у зв`язку із невідповідністю засобів комерційного обліку вимогам Кодексу комерційного обліку (далі- ККО), затвердженого постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.2018 р. та у такому листі наведено перелік заходів, які необхідно здійснити позивачу для приведення засобів комерційного обліку у відповідність до вимог ККО.

Згідно п.п.6 п. 5.5.5. ПРРЕЕ, споживач електричної енергії зобов`язаний забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів України.

Відповідно до п. 2.3.4 ПРРЕЕ відповідальним за експлуатацію та технічний стан засобів (вузлів) вимірювальної техніки є їх власник.

Відповідно до п. 1.2.1. ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, КСР та ККО.

Згідно п. 11.1.6. КСР, доступ до системи розподілу та послуги з розподілу надаються на підставі договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладеного між ОСР та Користувачем відповідно до цього Кодексу. Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії визначає зобов`язання ОСР забезпечити розподіл електричної енергії в межах замовленого Користувачем обсягу потужності за тарифами, що встановлюються Регулятором.

Відтак, судом вірно встановлено, те, що оскільки засоби комерційного обліку на об`єкті за адресою: АДРЕСА_6 не відповідають вимогам ККО; про приведення у відповідність до таких вимог засобів комерційного обліку ОСОБА_1 ПрАТ «Львівобленерго» не повідомляла; проект улаштування обліку на погодження нею не подавався; Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії (відповідно до п. 11.1.6 КСР та п. 1.2.1. ПРРЕЕ) між сторонами не укладений; наявна заборгованість перед енергопостачальником, відтак підстав для поновлення енергопостачання до магазину за адресою: АДРЕСА_6 немає.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідачів здійснити компенсацію за недотримання гарантованих стандартів якості надання послуг електропостачання відповідно до Постанови НКРЕКП №375 від 12.06.2018 р., то у задоволенні такої судом першої інстанції вірно відмовлено зважаючи на те, що ОСОБА_1 не надано суду доказів щодо порушення відповідачами Порядку забезпечення стандартів якості електропостачання та надання компенсацій споживачам за їх недотримання із врахуванням того, що такий Порядок набув чинності 24.10.2018 р., а енергопостачання на об`єкти позивача: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 було припинено 20.08.2018 р. та 05.10.2018 р. відповідно, тобто до набуття чинності зазначеним нормативно-правовим актом, що і не оспорюєсься позивачкою ОСОБА_1 .

Що стосується позовних вимог, заявлених до ТзОВ «Львівенергозбут», то судом, посилаючись на п.13 Прикінцевих положень Закону України «Про ринок електричної енергії», постанову НКРЕКП № 429 від 14.06.2018р., ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 1.2.1. ПРРЕЕ, вірно вказано про те, що постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальної послуги можливе виключно за умови забезпечення оператором системи розподілу ПрАТ «Львівобленерго» надання послуг з розподілу (передачі) електроенергії на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, та оскільки ТзОВ «Львівенергозбут» немає у власності жодних електромереж та здійснює лише продаж (постачання) електроенергії позивачу, після відновлення ПрАТ «Львівобленерго» електроживлення електроустановок позивача за її адресами, відповідач буде здійснювати продаж електроенергії до об`єктів ОСОБА_1 . Відтак, судом не встановлено порушень прав позивачки відповідачем ТзОВ «Львівенергозбут», а відтак її позовні вимоги щодо зобов`язання ТзОВ «Львівенергозбут» забезпечити право на якісне та безпечне постачання та розподіл електричної енергії відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», здійснити компенсацію за недотримання гарантованих стандартів якості надання послуг електропостачання та відшкодувати матеріальну та моральну шкоду до задоволення не підлягали.

Окремо, що стосується позовних вимог ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди то судом вірно відмовлено в задоволенні таких.

Так, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, відповідно до ст. 24 Закону України «Про електроенергетику» енергопостачальник не несе відповідальності за майнову шкоду, заподіяну споживачу або третім особам внаслідок припинення або обмеження електропостачання, здійсненого у встановленому порядку.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи (пункт 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 р.).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім цього, згідно змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», якою роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, відповідно до п.5 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України, обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Тому у даній справі, зокрема (зважаючи на доводи позивачки), слід встановити наявність загальних підстав для стягнення шкоди, а саме: факту заподіяння позивачці шкоди; протиправність діяння відповідачів; наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправними діянням відповідачів; вину відповідачів у заподіянні такої.

При цьому кожен із вказаних складових повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В позовній заяві позивачка просила стягнути матеріальну шкоду та моральну шкоду у зв`язку із шкодою заподіяною її здоров`ю.

Однак, наведені нею обставини, як певні негативні для неї наслідки, не слід вважати завданою їй відповідачами шкодою, виходячи із загальних, вказаних вище норм закону.

Так, позивачкою не доведено спричинення їй відповідачами шкоди, протиправність їх діянь, наявність причинного зв`язку між діяннями та шкодою та вину. Доказів на підтвердження кожної із обставин не подано.

Зважаючи на наведене, а саме враховуючи, що ОСОБА_1 не наведено обставин, що свідчили б про необхідність застосування, зокрема, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, при вирішенні даного спору в частині вимог про стягнення шкоди, позовні вимоги слід вважати вцілому жодним чином не доведені та у задоволенні таких судом першої інстанції відмовлено підставно, а доводи апеляційної скарги висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід вважати безпідставними а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13.01.2021 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Т.І. Приколота

М.М. Шандра