ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/119/20 Номер провадження 22-ц/814/920/21Головуючий у 1-й інстанції Оксенюк М. М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря Кальник А. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 26 січня 2021 року у складі судді Оксенюка М. М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що з 29.08.2008 по 29.10.2019 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 .

За час шлюбу ними було придбано будівлю цеху по переробці сільськогосподарської продукції, земельні ділянки кадастрові номера :01:001:0222 та :01:001:0335, трактор колісний МТЗ-80, комбайн зернозбиральний CLAAS Dominator 58, автомобіль FIAT Florino, причіп легковий ПА 004 , мопед А1 HONDA Lead.

Крім того, 14.12.2007 відповідач придбав незавершене будівництво житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до якого вони одразу після одруження переїхали жити і почали добудовувати його. За період з вересня 2008 року по серпень 2015 року вони спільною працею та коштами подружжя добудували вказаний житловий будинок з господарськими будівлями.

Оскільки житловий будинок з господарськими будівлями, який створений спільною працею та спільними коштами подружжя, істотно збільшився у своїй вартості від придбаного незавершеного будівництва, вважає, що цей об`єкт нерухомого майна є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на підставі статті 120 ЗК України, частини першої статті 377 ЦК України у неї виникло право й на земельну ділянку, на якій він розташований.

Посилаючись на наведені обставини, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12.06.2020, остаточно просила суд визнати її - ОСОБА_2 співзабудовником Ѕ частини побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 незавершене будівництво житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, наступним чином.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

незавершене будівництво житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0335, площею 0.25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

будівлю цеху по переробці сільськогосподарської продукції, загальною площею 366,9 кв. м„ що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку (реєстраційний номер нерухомого майна 20), що знаходиться за адресою: Полтавська область, Козельщинський район, с. Пашківка, кадастровий номер :01:001:0222, площею 0,8 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 видане 02.02.2015 року видане Реєстраційною службою Козельщинського району;

причіп легковий ПА 004, 2008 року випуску;

мопед А1, HONDA Lead, 1998 року випуску, дата державної реєстрації 02.08.2016 року.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за Ѕ частину вартості транспортних засобів: трактору колісного МТЗ-80, 1991 року випуску, заводський номер НОМЕР_3 , свідоцтво НОМЕР_4 від 13.05.2011 року, днз НОМЕР_5 , вартістю 92 186,06 грн; комбайну зернозбирального, СLААS Dominator 58, 1984 року випуску, заводський номер НОМЕР_6 , свідоцтво НОМЕР_7 від 29.08.2016 року, днз НОМЕР_8 , вартістю 96431,35 грн; автомобілю FIAT Florino, 2016 року випуску, тип: легковий вантажопасажирський-В; дата державної реєстрації 01.12.2016, вартістю 183 535,50 грн.

В рахунок зрівняння вартості часток подружжя при поділі майна, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості Ѕ частки у спільно нажитому майні подружжя в сумі 207 272,21 грн.

Також просила стягнути з відповідача в повному обсязі судові витрати у вигляді судового збору - 10 510,00 грн, витрат пов`язаних із залученням експертів та проведенням експертизи - 11 500,00 грн та витрат на правничу допомогу - 14 000,00 грн.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 26 січня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 побудований, але не введений в експлуатацію житловий будинок з господарськими будівлями, що складається з житлового будинку літера «А, а», сараю літера «Б», погрібника літера «В, вп» та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 поділено спільне майно таким чином:

Визнано за кожним - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках без виділу в натурі право власності на Ѕ частину:

- побудованого, але не введеного в експлуатацію житлового будинку з господарськими будівлями, що складається з житлового будинку літера «А,а», сараю літера «Б», погрібника літера «В,вп» та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з правом здачі співзабудовником ОСОБА_2 житлового будинку з господарськими будівлями в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності;

- земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0335, площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- будівлі цеху по переробці сільськогосподарської продукції, загальною площею 366,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- мопеду А1, HONDA Lead, 1998 року випуску, дата державної реєстрації 02.08.2016;

- причепу легкового марки ПА модель 004, 2008 року випуску, д.н.з НОМЕР_9 , дата державної реєстрації 14.03.2009.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації придбаних в період шлюбу вартості Ѕ частини транспортних засобів у загальній сумі 186 076,45 грн, яка складається з наступного:

- трактор колісний МТЗ-80, 1991 року випуску, заводський номер НОМЕР_3 , грошові кошти в сумі 46 093,03 грн;

- комбайн зернозбиральний, СLААS Dominator 58, 1984 року випуску, заводський номер НОМЕР_6 , грошові кошти в сумі 48 215,67 грн;

- автомобіль FIAT Florino, 2016 року випуску, тип: легковий вантажопасажирський-В, грошові кошти в сумі 91 767,75 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 18 005,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне майно набуте за час шлюбу сторін та відповідно до статей 60, 61 СК України створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка не спростована відповідачем, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів, які могли б свідчити, що зазначене майно придбано за кошти відповідача, а тому воно підлягає поділу між сторонами у рівних частках. При цьому суд зазначив, що трактор колісний МТЗ-80, 1991 року випуску, заводський номер НОМЕР_3 , комбайн зернозбиральний, СLААS Dominator 58, 1984 року випуску, заводський номер НОМЕР_6 та автомобіль FIAT Florino, 2016 року випуску відчужено відповідачем без згоди позивачки, тому на її користь підлягає стягненню грошова компенсація вартості Ѕ частки вартості даних транспортних засобів.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково та визнати в порядку поділу спільного майна за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності по Ѕ частині за кожним на: будівлю цеху по переробці сільськогосподарської продукції, загальною площею 366,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; мопед А1, HONDA Lead, 1998 року випуску, дата державної реєстрації 02.08.2016; причеп легковий марки ПА модель 004, 2008 року випуску, д.н.з НОМЕР_9 , дата державної реєстрації 14.03.2009.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі половини вартості: трактора колісного МТЗ-80, 1991 року випуску, заводський номер НОМЕР_3 ; комбайна зернозбирального, СLААS Dominator 58, 1984 року випуску, заводський номер НОМЕР_6 ; автомобіля FIAT Florino, 2016 року випуску, тип: легковий вантажопасажирський-В.

Стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені ним судові витрати.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд безпідставно визнав об`єктом спільної сумісної власності побудований, але не введений в експлуатацію житловий будинок з господарськими будівлям за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки 14.12.2007 - ще до шлюбу сторін він придбав незавершене будівництво вказаного житлового будинку, який належить йому на праві особистої приватної власності та не може вважатися спільним майном подружжя. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що спірний будинок за час шлюбу істотно збільшився у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат з боку позивачки, а також відсутні докази того, що за час шлюбу були здійснені будь-які переобладнання та добудови, внаслідок яких змінився сам будинок як об`єкт нерухомості. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 48-20 від 16.09.2020 підтверджено лише 100% ступінь готовності житлового будинку до експлуатації станом на час розгляду справи в суді. Суд не встановив ступінь готовності будинку станом на день початку проживання в ньому позивачки та не встановив обсяг проведених будівельних робіт в період шлюбу. При цьому, суд не врахував, що від самого початку проживання позивачки житловий будинок був повністю готовий, але не введений в експлуатацію, а за час шлюбу сторін в будинку проводився лише косметичний ремонт.

Крім того, при вирішенні питання про поділ будівлі цеху по переробці сільськогосподарської продукції суд не взяв до уваги, що даний цех був придбаний ним за рахунок позичених коштів в сумі 118 000 грн, а не спільних коштів подружжя, а тому при поділі цеху не вирішив питання про розподіл між ними боргових зобов`язань від 28.02.2015, які виникли в інтересах сім`ї.

Вважає безпідставним стягнення з нього на користь позивачки в рахунок компенсації вартості придбаних в період шлюбу транспортних засобів, оскільки відчуження ним цих транспортних засобів відбулося ще за їх спільного проживання з позивачкою, що було встановлено судом та підтверджено в судовому засіданні обома сторонами. Крім того, автомобіль FIAT Florino, 2016 року випуску, був відчужений його брату ОСОБА_3 та формально кошти за нього отримані не були.

Вказує, що суд безпідставно визначив вартість транспортних засобів у сумі 186 076,45 грн на підставі звітів про оцінку майна, наданих позивачкою, що проводилося без огляду транспортних засобів лише на підставі відомостей інтернет сайту та призвело до безпідставного завищення їх ринкової вартості.

Також вважає безпідставним та необґрунтованим визначення судових витрат в сумі 36 010 грн та стягнення з нього судових витрат в сумі 18 000 грн, оскільки звіти про незалежну оцінку майна не є висновками експерта та не є судовими витратами в розумінні статей 102-113, 133 ЦПК України.

Окрім того, суд безпідставно не врахував клопотання позивача про зменшення витрат на правничу допомогу з 14 000 грн до 4 550 грн та залишив поза увагою критерій реальності адвокатських витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що відповідачем ОСОБА_1 не заявлялось вимог щодо визнання права особистої приватної власності на спірне майно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що побудований але не введений в експлуатацію житловий будинок з господарськими будівлями є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки 14.12.2007 відповідач до шлюбу придбав лише незавершене будівництво, а починаючи з 29.08.2008 за час шлюбу будинок добудовано до 100% готовності, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 48-20 від 16.09.2020.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, якщо при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції було порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи (пункт 2 частини 1 статті 374, пункти 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).

По справі встановлено, що з 29.08.2008 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 29.10.2019.

Відповідно до договору купівлі-продажу незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями від 14.12.2007, до укладення сторонами шлюбу, відповідач ОСОБА_1 придбав у власність незавершене будівництво житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області від 25 квітня 2019 року передано безоплатно у приватну власність громадянинові ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий номер :01:001:0335) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , 20.08.2019 право власності ОСОБА_1 на дану земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За час шлюбу сторін було придбано на зареєстровано на ім`я відповідача будівлю цеху по переробці сільськогосподарської продукції, загальною площею 366,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; трактор колісний марки МТЗ-80, 1991 року випуску, заводський номер НОМЕР_3 , днз НОМЕР_5 ; комбайн зернозбиральний, CLAAS Dominator 58, 1984 року випуску, днз НОМЕР_8 ; причіп легковий ПА 004, 2008 року випуску; мопед А1, HONDA Lead, 1998 року випуску та автомобіль FIAT Florino, 2016 року випуску, тип: легковий вантажопасажирський-В, днз НОМЕР_10 .

13 грудня 2019 року за договором комісії відповідач ОСОБА_1 відчужив трактор колісний марки МТЗ-80, 1991 року випуску, заводський номер НОМЕР_3 , днз НОМЕР_5 та комбайн зернозбиральний, CLAAS Dominator 58, 1984 року випуску, днз НОМЕР_8 , а за договором купівлі-продажу 5346/2020/1853501 транспортного засобу від 03.01.2020 продав ОСОБА_3 автомобіль FIAT Florino, днз НОМЕР_10 .

Доказів надання позивачкою ОСОБА_2 згоди на вчинення вказаних правочинів матеріали справи не містять.

Згідно зі статтею 60, частиною першою статті 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Конструкція норми статті 60 СК України встановлює презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, яка може бути спростована одним із подружжя. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Не належить до спільної сумісної власності та є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України (пункти 1, 5 частини першої статті 57 СК України).

Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як статті 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил, збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення є предметом доказування по справі та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів здійснених спільних затрат сторін на будівництво спірного житлового будинку, їх вартості та істотності, що впливають на зміну правового статусу майна, яке є особистою приватною власністю відповідача за законом, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

Ухвалюючи рішення стосовно не завершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями, суд першої інстанції послався на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 48-20 від 16.09.2020, який доводить лише 100 процентну будівельну готовність житлового будинку з господарськими будівлями на час проведення дослідження. При цьому питання дійсної вартості спірного будинку та ступеню його готовності на час укладення шлюбу сторін, істотного збільшення будинку у своїй вартості та якості в період шлюбу сторін внаслідок понесених ними спільних витрат, що має правове значення згідно статті 62 СК України, судом не з`ясовано та відповідних обставин по справі не встановлено, що не дає підстав для визнання будинку спільною власністю подружжя та його поділу. Сам по собі факт будівельної готовності житлового будинку до експлуатації на час розгляду справи в суді безумовно не свідчить про істотність збільшення вартості спірного майна як об`єкта внаслідок спільних затрат подружжя.

При вирішенні спору в частині визнання спірного житлового будинку спільним сумісним майном подружжя судом першої інстанції не враховано, що майно, яке належало одному з подружжя відповідно до статті 57 СК України, не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному статтею 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок обставин, передбачених законом.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Оскільки судом першої інстанції помилково визнано не введений в експлуатацію житловий будинок з господарськими будівлями, що складається з житлового будинку літера «А, а», сараю літера «Б», погрібника літера «В, вп» та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та безпідставно визнано право власності позивачки на Ѕ частину даного майна з наданням прав співзабудовника, висновок суду про визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0335, площею 0,25 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), яка була набута відповідачем ОСОБА_1 в порядку приватизації земельної ділянки та є його особистою приватною власністю, також є безпідставним.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (стаття 68 СК України).

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу сторін відчужив спільно нажиті подружжям транспортні засоби - трактор колісний марки МТЗ-80, 1991 року випуску, заводський номер НОМЕР_3 , днз НОМЕР_5 , комбайн зернозбиральний, CLAAS Dominator 58, 1984 року випуску, днз НОМЕР_8 та автомобіль FIAT Florino, днз НОМЕР_10 без згоди іншого співвласника - ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції обґрунтовано врахував вартість такого майна при поділі, яка встановлена судом на підставі наданого по справі висновку експерта № 213 від 24.12.2019 автотоварознавчого дослідження, складеного атестованим судовим експертом Сумцовим С. С. на замовлення адвоката Дашко М. В., що не спростований апелянтом по справі, та правомірно присудив до стягнення з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію Ѕ вартості відчуженого спільного майна. Своїм правом подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (стаття 106 ЦПК України, частина перша статті 71 Закону України «Про судову експертизу»), відповідач ОСОБА_1 не скористався та своїх заперечень щодо вартості відчуженого ним спільного майна на час його поділу суду не довів.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом при поділі майна подружжя боргових зобов`язань, які виникли в інтересах сім`ї, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) та за відсутності таких позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними.

За правилами статей 133, 137, 139, 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу та витрати на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення стороною експерта, спеціаліста належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, та підлягають розподілу між сторонами, у разі часткового задоволення позову - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат визначається судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, та має бути співмірним зі складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг), їх обсягом та часом, витраченим на виконання відповідних робіт (послуг), ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення таких витрат, які підтягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137, частина дев`ята статті 139 ЦКП України).

Матеріали справи містять докази понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу та оплату висновків залучених спеціалістів та експертів (а.с. 37, 43, 49, 55, 69, 81-85), розмір таких витрат відповідачем не спростований та їх неспівмірність не доведена, тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються апеляційним судом.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору щодо не введеного в експлуатацію житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, що належать на праві особистої приватної власності відповідачеві, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

В іншій частині підстав для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційним судом не вбачається.

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 26 січня 2021 року в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділу не введеного в експлуатацію житлового будинку з господарськими будівлями, що складається з житлового будинку літера «А, а», сараю літера «Б», погрібника літера «В, вп» та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з наданням ОСОБА_2 прав співзабудовника з правом здачі житлового будинку з господарськими будівлями в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності, а також поділу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0335, площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 26 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна