Провадження № 2/369/1040/21
РІШЕННЯ

Іменем України

13.10.2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

секретаря Миголь А.А.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2019 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є бабусею ОСОБА_5 , 2008 року народження. Батьками дитини є відповідачі по справі, які перебували в шлюбі до 2015 року. Мати дитини проживає окремо від нього, не має бажання та умов спільного проживання, за судовим рішенням сплачує аліменти на користь відповідача ОСОБА_3 . За ініціативою батька та органу опіки та піклування, дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, але сплачені аліменти їй відповідач передавав не у повному обсязі, а на даний час взагалі не передає аліменти та не надає коштів на утримання дитини. Натомість нею створені всі умови проживання дитини, дитина забезпечена всім необхідним, до школи вона його також готувала самостійно. Вона повністю займається вихованням онука. Батьки дитини не займаються вихованням, не цікавляться його долею, не забезпечують матеріально, взагалі не спілкуються з дитиною. Відповідачі ухиляються від виконання обов`язків як батьки щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, надання дитиною доступу до культурних та інших цінностей, створення умов для отримання нею освіти. Тому відповідачі мають бути позбавлені батьківських прав, а її має бути призначено опікуном дитини.

Вказала, що її онуку ОСОБА_6 належить на праві власності квартира по АДРЕСА_1 . У цій квартирі проживає відповідач ОСОБА_3 разом з новою дружиною. За комунальні послуги вони не сплачують, утворюючи борги. Хоча у власності відповідача є ще одна квартира в с.Хотів. Має об`єктивні підстави вважати, що інтереси дитини порушуються та в майбутньому може призвести до втрати дитиною права власності на кватиру через борги. Тому ОСОБА_3 має бути виселено з квартири на підставі ст..167 СК України.

Просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2008 року народження; позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2008 року народження; встановити на малолітнім ОСОБА_6 , 2008 року народження, опіку, призначивши її опікуном; виселити ОСОБА_3 з квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_6 , 2008 року народження, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.09.2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.10.2020 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав, призначення піклувальника, виселення - скасовано. Визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2020 року дана справа передана в провадження судді Волчка А.Я.

Відповідачем було подано до суду відзив згідно якого він просив відмовити у вимогах позову.

Ухвалою суду від 13.10.2021 року позовні вимоги щодо виселення залишені без розгляду.

У судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позову заперечувала та просила в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про день. Час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзиву до суду не надіслала.

У судове засідання представник служби в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не з`явився, направили до суду клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника на підставі вимог закону.

Суд заслухавши пояснення сторін по справі та покази свідка, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м.Києва).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 серпня 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проживає з онуком ОСОБА_8 , 2008 року народження, по АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області №11 від 03 жовтня 2019 року попереджено батьків неповнолітнього ОСОБА_6 , 2008 року народження, про відповідальність за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків та небажання, відмову виховувати, проживати з дитиною, що негативно впливає на психічний та фізичний стан здоров`я дитини. Рекомендовано ОСОБА_1 сплатити борг за комунальні послуги.

Згідно характеристики учня 6-Б класу Святопетрівської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 батьки не займаються вихованням сина, дитина опікується бабуся, яка завжди цікавиться дитиною, часто спілкується з класним керівником, відвідує загальні збори, її хвилює доля дитини.

Дитина ОСОБА_6 , 2008 року народження, є гравцем ФК «Петрівський квартал», що підтверджено довідкою ГО «Спорт проти наркотиків».

По інформації Святопетрівської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів, підписаної директором шкоди та практичним психологом, за результатами спілкування з учнем, останній виявив бажання проживати з бабусею; на питання чому не хоче проживати з батьками відмовився відповідати.

Відповідно до довідки Святопетрівської сільської ради від 22.08.2019 року ОСОБА_1 проживає разом з онуком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно характеристики ОСОБА_1 виданої КЗ КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Фастівська станція екстреної медичної допомоги» від 07.11.2019 року, зазначено що остання працює молодшою медичною сестрою (черговою) даної установи до своїх посадових обов`язків ставиться сумлінно і відповідально. У ставленні до колег доброзичлива. Користується авторитетом і повагою у колективі. За період роботи доган або адміністративних стягнень не має.

Відповідно до висновку служби в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 04 лютого 2020 року - на теперішній час комісія вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , 2008 року народження.

На засідання комісії батько ОСОБА_1 не з`явився. Про час та місце проведення був повідомлений. Також відповідач отримував судові повістки і до суду також не з`явився. Будь-яких пояснень, доказів щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків не надав. Відсутні в матеріалах справи докази на підтвердження надання ним матеріальної допомоги дитині.

На засіданні комісії мати ОСОБА_4 проти позбавлення батьківських прав заперечувала, але забирати дитину до себе відмовилась. Також до суду мати не з`явилась. Будь-яких пояснень, доказів щодо виконання нею своїх материнських обов`язків не надав. Відсутні в матеріалах справи докази на підтвердження сплати нею аліментів за судовим наказом або надання іншої матеріальної допомоги дитині.

Натомість з матеріалів справи та пояснень представника позивача судом встановлено, що після розлучення дитина проживала з батьком, після його повторного одруження між дитиною та новою дружиною склались напружені відносини. Тому дитина почала проживати з бабусею, яка створила дитині всі умови для проживання, навчання, розвитку, перебуває повністю на її утримання, будь-якої матеріальної допомоги батьки дитині не надають, останні бачились з дитиною останній раз більше року тому. На підставі наданих суду доказів та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі фактично самоусунулись від утримання та виховання дитини, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Докази на спростування даних обставин матеріали справи не містять.

Згідно нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини, умов його утримання та участі батьків у його вихованні, за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домовились що їх спільний син ОСОБА_1 буде проживати з батьком ОСОБА_3 .

Відповідно до психологічного висновку складеного 02.03.2021 року психологом ОСОБА_9 зазначено що для забезпечення психологічних потреб та психологічного комфорту доцільно проживання ОСОБА_1 разом із бабусею.

Відповідно до ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частина перша статті 164 СК України містить вичерпні підстави позбавлення батьківських прав і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз`яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

У відповідності положень ч. 1 ст. 12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

За ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

При вирішенні спору до уваги бере та враховує вік дитини та можливість нею самостійного формулювання своєї власної думки щодо позбавлення батьківських прав його батька, можливі ризики негативних наслідків на моральний стан дитини та те, що дитина в службі в справах дітей написав заяву, що він проживає з братом, з батьком не спілкується, від нього не приїжджає, матеріально не допомагає.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, як зазначено в абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Так, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Встановлені судом при розгляді даної справи факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини і наявність винної поведінки батька та матері, які свідомо нехтують своїми обов`язками, знаючи про існування та потреби дитини. Оскільки відповідачі ухиляються від виконання обов`язків, не піклуються про духовний розвиток дитини, не забезпечують його матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення ним своїх вчинків відповідачі не вчинили, суд вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина ОСОБА_6 , 2008 року народження.

Тому суд задовольняє вимоги позову що стосуються позбавлення батьківських прав відповідачів.

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

За ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.ст.58,59 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Звертаючись до суду позивачка також просила призначити її опікуном над онуком.

За ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Разом з тим, ОСОБА_1 на час розгляду справи не надала подання органу опіки та піклування щодо призначення її опікуном. Тому в задоволенні позову в цій частині суд відмовляє.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог позову.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 141, 164, 167 Сімейного кодексу України, 56, 58, 59, 60 Цивільного кодексу України, та, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна - задоволити частково.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 28 жовтня 2021 року.

Суддя: А.Я. Волчко