621/2321/21
2-к/621/2/21
УХВАЛА
іменем України
03 листопада 2021 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
у складі: судді Бібіка О.В.
за участю секретаря Попіка С.Г.
розглянувши клопотання інспекції Міністерства податків та зборів Ресубліки Білорусь по Первомайському району м. Мінська про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення економічного суду м. Мінська від 30.11.2020 по справі № 66-5/2020М,
ВСТАНОВИВ:
02.08.2021 до Зміївського районного суду Харківської області через Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшло клопотання інспекції Міністерства податків та зборів Ресубліки Білорусь по Первомайському району м. Мінська про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення економічного суду м. Мінська від 30.11.2020 по справі № 66-5/2020М у відношенні ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04.08.2021 клопотання прийнято до розгляду, боржнику запропоновано подати у місячний строк до суду можливі письмові заперечення проти вказаного вище клопотання.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.10.2021 року призначено розгляд вказаного клопотання у відкритому судовому засіданні.
Відповідно ч. ч. 4, 5 ст. 467 ЦПК України, розгляд клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.
Неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступного висновку.
Визнання та примусове виконання рішення іноземного суду - це поширення законної сили такого рішення на територію України й застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленомуЦПК України.
Відповідно до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі, якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.
Відповідно до ст. 81Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.
Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року роз`яснив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.
Між Україною та Росією як членами Співдружності Незалежних Держав укладено Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (далі Конвенція). Конвенцію ратифіковано із застереженнями Законом № 240/94-ВР.
Відповідно до ст. 6 вказаної Конвенції, Договірні Сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів.
Стаття 51 вказаної Конвенції вказує, кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень); б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.
Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 53 Конвенції, клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. До клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.
Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.
Клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у ст. 51 Конвенції, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.
Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання.
Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.
Судом встановлено, що рішенням економічного суду м. Мінськ Республіки Білорусь від 30.11.2020 у справі №66-5/2020М стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 3695 (три тисячі шістсот дев`яносто п`ять) білоруських рублів 28 копійок на користь інспекції Міністерства податків та зборів Республіки Білорусь по Первомайському району м. Мінська.
Оскільки рішення неможливо виконати у добровільному порядку, воно підлягає виконанню у примусовому, беручи до уваги, що боржник знаходиться на території України, заявникові необхідно отримати дозвіл компетентного суду на примусове виконання рішення суду Республіки Білорусь. Будь-яких недоліків щодо форми та змісту клопотання судом не виявлено, підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не встановлено. Строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання, порядок подання відповідного клопотання дотримані.
Зважаючи на вимоги ч. 8 ст. 467 ЦПК Україниоскільки в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, то суд визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали, тобто станом на 03.11.2021 року.
При розгляді даного клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення суду не встановлені обставини, передбачені ст. 55 Мінської Конвенції та ст. 463 ЦПК України, які б перешкоджали виконанню рішення суду на території України, а також те, що при розгляді клопотання суд обмежується лише встановленням того, що передбачені Мінською Конвенцією умови додержано, суд вважає клопотання обґрунтованим, а вказане рішення таким, що підлягає примусовому виконанню на території України.
Таким чином, на підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що клопотання інспекції Міністерства податків та зборів Ресубліки Білорусь по Первомайському району м. Мінська про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення економічного суду м. Мінська від 30.11.2020 по справі № 66-5/2020М підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 6 ст .467 ЦПК України за результатами розгляду клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду, суд може постановити ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.
Керуючись ст.ст. 210, 462-470 ЦПК України, Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, підписану від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року та ратифікованою із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10.11.1994 року, суд,-
Клопотання інспекції Міністерства податків та зборів Ресубліки Білорусь по Первомайському району м. Мінська про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення економічного суду м. Мінська від 30.11.2020 по справі № 66-5/2020М -задовольнити.
Після набрання даною ухвалою законної сили надіслати до відповідного органу державної виконавчої служби виконавчий лист разом із супровідним листом, копією цієї ухвали та клопотанням стягувача для виконання.
Про направлення виконавчого листа повідомити міжрегіональне управління юстиції з зазначенням дати направлення виконавчого листа та органу державної виконавчої служби.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції, протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подання апеляційної скарги.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Повний текст ухвали виготовлено 03 листопада 2021 року.
Суддя -