ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2157/21 Справа № 176/1191/20 Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Вказував, що 13 січня 2017 року ОСОБА_1 за договором позики з розпискою взяла у нього в борг 20 000 грн та 600 доларів США на строк до 14 серпня 2017 року із зобов`язанням сплати 5% суми боргу щомісяця за весь час користування позикою.

Зазначав, що пізніше за додатковою угодою вона взяла ще 4 000 грн. на таких же умовах та після перерахунку 600 доларів США у гривневий еквівалент, вони домовились, що сума боргу буде становити 40 000 грн. Свої зобов`язання за договором ОСОБА_1 виконала частково: вона сплатила лише відсотки за користування позикою за період до 13 грудня 2017 року. На вимоги позивача про повернення боргу відповідач пояснювала, що гроші поверне по мірі можливості.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 114 482 грн.40 коп., з яких 48 982 грн.40 коп. - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3 500 грн. - три відсотки річних з простроченої суми боргу, 62 000 грн. - відсотки за договором позики.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 48 982 грн.40 коп. суми боргу з урахування встановленого індексу інфляції, 3 500 грн - три відсотки річних з простроченої суми боргу, 62 000 грн - відсотки за договором позики, а всього 114 482 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 144,82 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, нормам матеріального права, просила скасувати рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 19 354,00 грн., з яких сума основного боргу - 11 039,00 грн., сума інфляційних витрат від суми боргу за встановленим індексом інфляції - 5 911,96 грн., три відсотки річних - 2 403,04 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі зазначені покази свідка ОСОБА_3 та те, що факт передачі грошових коштів зафіксовано технічними відеозасобами спостереження ломбарду; при передачі грошових коштів у сумі 20 961,00 грн. ОСОБА_1 повернення розписки у ОСОБА_2 не вимагала, оскільки позивач повідомив, що умови договору позики виконані в повному обсязі; після 14 серпня 2017 року позивач не міг нараховувати передбачені договором проценти.

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість рішення місцевого суду, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення змінити в частині, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розписки, оригінал якої досліджений в судовому засіданні, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли правовідносини у зв`язку із наданою останньою борговою розпискою, відповідно до якої відповідач отримала 13 січня 2017 року від позивача грошову суму у розмірі 20 000 грн. та 600 доларів США. Вказану суму боргу відповідач зобов`язалась повернути в строк до 14 серпня 2017 року. Відсоток за користування коштами складає 5% на місяць (а.с.6-7).

Відповідно до додаткової угоди до договору №1 від 13 січня 2017 року ОСОБА_1 взяла в борг у ОСОБА_2 ще 4 000 грн та її борг, станом на 14 квітня 2017 року, складає 40 000 грн (а.с.5).

За клопотанням відповідача в судовому засіданні місцевим судом був допитаний свідок ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні дала суду покази про те, що вона працює в ломбарді. Позивача вона не знає, а з відповідачкою знайома. ОСОБА_1 зайшла до неї на роботу в жовтні 2019 року і вона стала свідком передачі грошових коштів позивачу. Відповідач передала гроші просто без розписки, у конверті. Гроші бачила в руках у відповідача, суму не перераховувала. Напередодні ОСОБА_1 заклала у ломбард золотий ланцюжок.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що отримання відповідачем позики на загальну суму 40 000 грн, підтверджується змістом розписки, яка є доказом укладення договору позики, а неповернення суми позики відповідачем за правилами ст. 545 ЦК стверджується наявністю у позивача оригіналу боргової розписки та тим, що вимог позивача вона не спростувала письмовими доказами, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за борговою розпискою від 01 січня 2017 року на загальну суму 40 000 грн. Крім того, місцевий суд погодився із перевіреними розрахунками 3% річних, процентів та інфляційних втрат, зробленим позивачем у позовній заяві.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що між сторонами укладено договір позики (а.с.7), умовами якого передбачено, що відповідач отримала 13 січня 2017 року від позивача грошову суму у розмірі 20 000 грн. та 600 доларів США, зобов`язавшись повернути вказану суму боргу в строк до 14 серпня 2017 року, відсоток за користування коштами складає 5% на місяць; додатковою угодою до вказаного договору сторони визначили, що сума боргу станом на 14 квітня 2017 року, складає 40 000 грн.; відповідач не виконала зобов`язань з повернення вказаної суми, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 40 000 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, як це передбачено ст. 625 ЦК України.

Однак стягуючи з відповідача на користь позивача 40 000 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, як це передбачено ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зазначені суми розраховані позивачем наступним чином:

-сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з серпня 2017 року по 15 липня 2020 року;

- три відсотки річних з 15 серпня 2017 року по 15 липня 2020 року, в той час як в позовній заяві (а.с.1) позивач визнає, що відповідач ОСОБА_1 сплатила йому відсотки за користування позикою за період до 13 грудня 2017 року.

Тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 40 000 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 14 грудня 2017 року по червень 2020 року, що складає 46 468 грн. та трьох відсотків річних, нарахованих, починаючи з 14 грудня 2017 року по 15 липня 2020 року - 3 105 грн.08 коп., як це передбачено ст.625 ЦК України, тому рішення місцевого суду підлягає зміні у частині визначення сум та періодів стягнення сум в порядку ст. 625 ЦК України.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі зазначені покази свідка ОСОБА_3 та те, що факт передачі грошових коштів зафіксовано технічними відеозасобами спостереження ломбарду; при передачі грошових коштів у сумі 20 961,00 грн. ОСОБА_1 повернення розписки у ОСОБА_2 не вимагала, оскільки позивач повідомив, що умови договору позики виконані в повному обсязі, колегія суддів відхиляє.

Так, згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі №143/280/17 (провадження № 61-33033св18) та в постанові від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18 (провадження № 61-11630св19).

Враховуючи те, що оригінал договору позики знаходиться у позивача, показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що після 14 серпня 2017 року позивач не міг нараховувати передбачені договором позики проценти.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у кредитодавця/позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З договору позики вбачається, що сторони погодили сплату процентів за користування коштами у розмірі 5% на місяць, суму боргу відповідач зобов`язалась повернути в строк до 14 серпня 2017 року.

Таким чином, право позивача нараховувати передбачені договором проценти припинилось 14 серпня 2017 року.

Однак, з позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми в розмірі 62 000 грн., що є відсотками згідно умов договору позики (5% від суми боргу за кожен місяць) за період з 13 грудня 2017 року по 13 липня 2020 року.

Зважаючи на те, що позивачем нараховано відсотки відповідно до умов договору після закінчення строку його дії, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за період з 13 грудня 2017 року по 13 липня 2020 року в розмірі 62 000 грн. задоволенню не підлягає.

Місцевий суд на зазначене уваги не звернув, що призвело до невірного застосування норм матеріального права та помилкового задоволення судом першої інстанції вказаної вимоги.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за договором позики в розмірі 62 000 грн., зміні у частині визначення сум та періодів сум, що підлягають стягненню в порядку ст.625 ЦК України та відповідно зміні в частині визначення загального обсягу заборгованості, зазначивши, що всього до стягнення за договором позики з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає 49 573 грн.08 коп., позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені частково, пропорційно до задоволених вимог підлягає зміні сума судового збору, що має бути стягнута з ОСОБА_1 на користь держави з 1 144 грн.82 коп. до 495 грн. 70 коп.

Судові витрати за звернення з апеляційною скаргою не підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , як на тому наполягав апелянт, оскільки ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" як особа з інвалідністю другої групи (а.с.9).

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року скасувати в частині стягнення відсотків за договором позики в розмірі 62 000 грн.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за договором позики в розмірі 62 000 грн. відмовити.

Змінити рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 49 573 грн.08 коп., з яких: 46 468 грн.00 коп. сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3 105 грн.08 коп. - три відсотки річних з простроченої суми боргу.

Змінити рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року, зменшивши суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави з 1 144 грн.82 коп. до 495 грн.70 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 15 січня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.