Справа № 523/415/20
Провадження №2/523/4366/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Вовкович І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства « Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, треті особи: керівник Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради Єсипенко Світлана Володимирівна, заступник головного лікаря ( з лікувальної роботи) Єлісейдіс Міліда Никифорівна про визнання наказу про звільнення протиправним, про зобов`язання поновити на роботі, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

До Суворовського районного суду м. Одеси 10.01.2020 року звернувся з позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, третя особа: керівник Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради Єсипенко Світлани Володимирівни про визнання наказу про звільнення протиправним, про зобов`язання поновити на роботі, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної шкоди.

16.03.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, треті особи: керівник Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради Єсипенко Світлана Володимирівна, заступник головного лікаря (з лікувальної роботи) Єлісейдіс Міліда Никифорівна просить суд:

-визнати протиправними та скасувати накази Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, а саме: наказ № 240 від 16.12.2019 року та наказ № 241-к від 17.12.2019 року.

-зобов`язати керівництво Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-фтизіатра з 16.12.2019 року.

-стягнути з КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради на користь ОСОБА_1 втрачену заробітну плату за період вимушеного прогулу починаючи з 16.12.2019 року по день фактичного поновлення на роботі.

-стягнути з КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену внаслідок протиправного звільнення з роботи у розмірі 10 000, 00 гривень, у тому разі витрати на лікування в сумі 1 548 грн. 84 коп.

-стягнути з КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, на користь ОСОБА_1 усі документально підтверджені судові витрати по справі, у тому разі витрати, що пов`язані з наданням позивачу професійної правничої допомоги.

Обгрунтовує уточнені позовні вимоги тим, що 16.12.2019 року керівником Комунального некомерційного підприємства Одеський обласний центр соціально значущих хвороб «Одеської обласної ради» Єсипенко С.В. був підписаний наказ № 240 про звільнення позивача ОСОБА_1 з посади лікаря-фтизіатра.

Позивач вказує про те, що про наказ від 16.12.2019 року № 240 відносно звільнення його з посади лікаря- фтизіатра, його було повідомлено в телефонному режимі начальником відділу кадрів «Одеського обласного центру соціально значущих хвороб ООР» наступного дня після дня його складання, тобто 17.12.2019р., коли він знаходився на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_1 . На запитання позивача, які саме підстави сприяли його звільненню, ОСОБА_1 було запропоновано з`явитися особисто до відділу кадрів «Одеського обласного центру соціально значущих хвороб ООР» за адресою: м. Одеса, вул. Леонтовича 9/11.

Також позивач вказує про те, що він не знав про існування наказу від 17.12.2019 року №241-к «Про скасування наказу від 16.12.2019 №240-к та звільнення лікаря-фтизіатра 6-го відділення ОСОБА_1 », а посилання відповідача в своєму відзиві на те, що ОСОБА_1 , 18.12.2019 року відмовився від отримання кур`єрської доставки з наказом про його повторне звільнення є неправдою.

Оскільки, як зазначає позивач, його офіційне місце проживання в усіх без виключення документах, у тому разі і в тих, що наявні в розпорядженні відповідача з 2014 року, як роботодавця ОСОБА_1 , зазначене як: « АДРЕСА_2 , гуртожиток лікарів - інтернів, блок 4». Саме ця адреса « АДРЕСА_3 » без будь-якого номеру квартири зазначена в особовій картці працівника ОСОБА_1 (форма П-2), яка зберігається у відділі кадрів, а також в заяві ОСОБА_1 до КНП «Одеського обласного центру соціально значущих хвороб ООР» від 09.12.2019р. про скасування наказу від 09.12.2019р. №136-ОД та в інших документах, бо це гуртожиток і в ньому апріорі немає квартир, а є лише кімнати, а квартира за АДРЕСА_4 вперше згадується позивачем лише в його позовній заяві від 10.01.2020 року.

Позивач вважає про те, що відповідачем було допущено порушення трудового законодавства, а саме: у день звільнення роботодавець зобов`язаний:

1) видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку (ч. 1 ст. 47 КЗпП). При її отриманні працівник розписується в особовій картці та книзі обліку трудових книжок - чого роботодавцем зроблено не було.

2) виплатити всі належні працівнику суми: зарплату, компенсацію за невикористану відпустку, а також вихідну допомогу у випадках, установлених законодавством, колективним або трудовим договором (ст. 47, 116 КЗпП) - чого роботодавцем зроблено не було, ані 16.12.2019 року, ані 17.12.2019 року, ані 18.12.2019 року, натомість адміністрація медичного закладу продовжувала виплачувати ОСОБА_1 гроші за відпрацьовані ним години у грудні, а в табелі відділення (зі слів бухгалтера) весь цей час (до отримання відповідачем копії позовної заяви в січні 2020 року) ОСОБА_1 ставили «неявку на роботу».

Крім того, позивач ОСОБА_1 зазначає про те, що в довідці КНП «Одеського обласного центру соціально значущих хвороб ООР» про його середню заробітну плату від 03.01.2020р. №1, зазначено про те, що вона: «Видана ОСОБА_1 , в тому, що він дійсно працює у КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» ООР» на посаді лікар-фтизіатр», тобто, відповідно до тексту цієї довідки, станом на 03.01.2019 року, позивач де-юре ще не був звільненим зі своєї посади, та перебував у штаті КНП «Одеського обласного центру соціально значущих хвороб ООР».

Позивач ОСОБА_1 вважає про те, що наказ від 17.12.2019 року за № 241-к був створений відповідачем тільки після отримання позовної заяви ОСОБА_1 вказує і той факт, цьому наказі вже доповнені підстави для звільнення позивача, а саме є посилання на наказ від 09.12.2019 року №136-ОД «Про притягнення дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », посилання на наказ від 21.05.2019р. № 60-ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », натомість в позовній заяві вказувався факт відсутнє цього наказу, а в підставах звільнення містився лише перелік рапортів, які відповідно до 148 КЗпП України втратили свою чинність (строк більше 6 місяців).

Позивач ОСОБА_1 вказує про те, на його думку його ( позивача) було піддано подвійному дисциплінарному стягненню, а саме за один і той самий випадок двічі поспіль накладено стягнення, а саме: і догана, і звільнення, що на його думку, є протиправним діянням (в 147 КЗпП України чітко встановлено наступні види дисциплінарних стягнень: або догана, або звільнення.)

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Поздняков М.В. не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з письмовою заявою, про розгляд справи у його відсутність ( арк.сп.27). Також до суду звернувся з письмовою заявою представник позивача адвокат Поздняков М.В. про розгляд справи без його участі, а також без участі позивача ОСОБА_1 ( арк.сп.85 обор.- 86).

У судове засідання представник відповідача Комунального некомерційного підприємства « Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради - адвокат Копаньов О.В. не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Звернувся до суду з письмовою заявою, про розгляд справи у його відсутність, просив суд відмовити в задоволені позовних вимог ( арк.сп.98).

У судове засідання треті особи керівник Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради Єсипенко Світлана Володимирівна, та заступник головного лікаря (з лікувальної роботи) Єлісейдіс Міліда Никифорівна не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, про причини не явки у судове засідання суд не повідомили.

В матеріалах справи міститься письмовий відзив представника Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради - адвоката Шепітка Г.І.

16.08.2021 року до суду надійшов письмовий відзив представника Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради - адвоката Копаньова О.В. на позовну заяву ОСОБА_1 .. Представник відповідача вказує про те, що відповідач не визнає позов у повному обсязі, та заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 в останнє займав посаду лікаря - фтізіатра 6 ЛТВ КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради згідно наказу №20-к від 30.01.2019 р.

Наказом КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради №60-ОД від 21.04.2019 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення принципів медичної деонтології в процесі лікування та догляду за хворими та оголошено догану.

Наказом КНП Одеський обласний центр соціально значущих хвороб «Одеської обласної ради» № 136-ОД від 09.12.2019р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » позивачу, лікарю-фтизіатру VI відділення легеневого туберкульозу (МБТ «+» заразна форма туберкульозу, мультирезистентий туберкульоз на 100 ліжок (65 ліжок стаціонарного лікування, 35 ліжок денного перебування) АДРЕСА_1 , оголошено догану.

10.12.2019 р. встановлено нові випадки порушення трудових обов`язків, встановлених посадовою інструкцією позивача, які зафіксовані рапортом завідуючої 6-го відділення ОСОБА_2 , по яким позивач відмовився надавати пояснення.

Відповідним рапортом в черговий раз зафіксовані порушення позивачем вимог посадової інструкції. А саме пунктами 2.1.43, 2.1.45, 2.1.36 посадової інструкції позивача передбачені обов`язки акуратно та грамотно вести встановлену медичну (облікузвітну) документацію відповідно до вимог галузевих нормативних актів по встановлених формах у встановлені терміни, забезпечувати достовірність даних, що вносяться в неї; усі відомості, отримані від хворого, результати об`єтивного огляду і аналіз лабораторних досліджень, рекомендації по додатковим дослідженням вносити до медичної карти хворого; призначати комплексне лікування відповідно до діючих наказів, правил, протоколів, стандартів, методик, призначати та контролювати лікування, організовувати та самостійно проводити необхідні діагностичні, лікувальні заходи хворим.

Натомість, позивачем допущено порушення вказаних пунктів, які детально з додаванням доказів розкриті саме рапортом від 10.12.2021 р. та наступними актами про відмову позивача від надання пояснень щодо наведених порушень.

При цьому, позивач станом на 10.12.2019 р мав вже два не знятих діючих дисциплінарних стягнення за порушення трудової дисципліни та обов`язків. В розпорядженні керівника відповідача також були наявні колективний лист співробітників 6 ЛТВ від 29.11.2019 р. та протокол загальних зборів трудового колективу від 03.12.2019 р., якими також встановлені обставини, які негативно характеризують позивача ОСОБА_1 та результати його роботи.

Зважаючи на наявність декількох дисциплінарних стягнень за невиконання трудових обов`язків та порушення посадової інструкції без поважних причин, з урахуванням нового випадку неналежного виконання службових обов`язків, з огляду на попередні незадовільні результати роботи та в цілому негативні характеристики з боку трудового колективу, висловлені на загальних зборах від 29.11.2019 та в протоколі від 03.12.2019 р., відповідачем прийнято рішення про розірвання трудового договору з позивачем.

Наказом № 240 від 16.12.2019 року звільнено лікаря-фтизіатра 6-го відділення ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин своїх обов`язків, покладених на нього колективним договором та у зв`язку з некоректною поведінкою до пацієнтів та співробітників відділення.

Про наказ від 16.12.2019 року № 240 відносно звільнення позивача з посади лікаря- фтизіатра, його було повідомлено в телефонному режимі начальником відділу кадрів «Одеського обласного центру соціально значущих хвороб ООР» та було запропоновано з`явитися особисто до відділу кадрів «Одеського обласного центру соціально значущих хвороб ООР» за адресою: АДРЕСА_5 (що не заперечується позивачем).

16.12.2019 року позивач відпросився до відділу кадрів о десятий годині ранку зі свого робочого місця ( АДРЕСА_1 ), але до відділу кадрів не прийшов, на дзвінок начальника відділу кадрів відповів, що у нього відкрито лікарняний лист.

Не дивлячись на те, що відповідач не мав у своєму розпорядженні доказів дійсності перебування позивача на лікарняному, проте усвідомлюючи неможливість звільнення особи у період тимчасової непрацездатності, відповідач виніс корегуючий наказ №241-к від 17.12.2019р. «Про скасування наказу №240 від 16.12.2019р. та звільнення ОСОБА_3 »

Так, 17.12.2019 р. позивач все ж таки прибув до відділу кадрів для ознайомлення з наказом про звільнення №240 від 16.12.2019 р., проте ставити підпис відмовився та в черговий раз повідомив про наявність лікарняного листа, який надати до відділу кадрів відмовився. Позивач зажадав надати його виключно до приймальні головного лікаря.

Втім, позивач так і не надав його та до приймальні головного лікаря не дійшовши, не повернувшись до робочого місця більше жодного разу, телефонні дзвінки на його номер телефону були безрезультатними, телефон був вимкнений, що підтверджується наявними у матеріалах справи рапортами та актами.

Наказом № 241-к від 17.12.2019р. ( далі - оскаржуваний наказ) скасовано попередній Наказ від 16.12.2019р. № 240-к та у зв`язку з тим, що він суперечить вимогам ч. З ст. 40 КЗпП України, оскільки був винесений у період тимчасової непрацездатності лікаря- фтизіатра 6-го відділення ОСОБА_1 , а також з огляду на те, що підстави для звільнення лікаря-фтизіатра 6-го відділення ОСОБА_1 продовжують існувати, керуючись п. 3) ч. 1 ст. 40 КЗпП України, позивача звільнено .

Підставою звільнення зазначено: рапорт завідуючої 6-го відділення ОСОБА_2 від 10.12.2019р., рапорт завідуючої 6-го відділення Нерсесян Г.О. від 11.12.2019р., акт про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень від 11.12.2019р.; наказ від 09.12.2019р. № 136-ОД «про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », рапорт завідуючої 6-го відділення ОСОБА_2 від 27.11.2019р., акт про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень від 02.12.2019р.; наказ від 21.05.2019р. № 60-ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », рапорт завідуючої 6-го відділення ОСОБА_2 від 26.04.2019р., рапорт м/с від 26.04.2019р., заява від 26.04.2019р., рапорт завідуючої 6-го відділення Нерсесян Г.О. від 30.04.2019р., рапорт від 02.05.2019р., акт про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень від 20.05.2019р.; акт про відмову ОСОБА_1 від підпису наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 22.05.2019р.

Усі перелічені підстави свідчать про наявність систематичного порушення трудових обов`язків позивачем, які існували на момент винесення оскаржуваного наказу та не заперечуються самим позивачем.

При цьому, позивач невірно оцінює їх перелік в якості підстав для звільнення, вважаючи звільнення повторним притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Відповідач намагався найбільш повно розкрити в наказі усі докази, наявні у його розпорядженні на підтвердження порушення трудової дисципліни позивачем. Втім, відповідні рапорти були реалізовані шляхом винесення кінцевих наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

А тому, твердження про втрату чинності вказаних вище рапортів є неспроможними.

Також представник відповідача вказує про те, що відповідач не мав змоги особисто ознайомити позивача з наказом №241-к від 17.12.2019р., оскільки позивач не з`явився на виклик про ознайомлення, у зв`язку із чим копія наказу була спрямована кур`єрською доставкою.

Однак, від отримання посилки позивач ОСОБА_1 відмовився.

Твердження позивача про необізнаність про існування наказу « Про звільнення №241 -к від 17.12.2019 р.» спростовуються ним самим в письмових поясненнях, де останній зазначає, що смс повідомленням у Вайбер йому було повідомлено про видання нового наказу « Про звільнення» та спрямування його кур`єрською доставкою.

Заперечення позивача щодо достовірності квитанції про відмову від отримання посилки та звинувачення у її підробленні, на думку відповідача, є неспроможними та недоведеними, адже відповідач не зобов`язаний з`ясовувати причини та обставини такої відмови.

З тих самих причин відповідач не зміг вручити трудову книжку особисто позивачеві, а письмової згоди на пересилання поштою позивач не надавав.

Водночас, невручення трудової книжки в день звільнення, строки розрахунку при звільненні не є підставою для визнання самого наказу про звільнення незаконним, адже є іншими самостійними діями, які позивач окремо не оскаржує, а тому не є предметом спору.

При цьому, з урахуванням скасування наказу №240 від 16.12.2019 р., останній втратив свою чинність, а тому не може бути предметом оскарження, адже жодних наслідків не несе для позивача та не може бути способом поновлення прав.

Відтак, у відповідача були наявні усі підстави стверджувати про систематичність невиконання своїх обов`язків позивачем без поважних причин, з урахуванням його характеристик та результатів роботи за останній час, за наявності дисциплінарних стягнень.

При цьому, відповідач вважає, що при накладенні стягнення враховано настання негативних наслідків правопорушення, що дисциплінарна відповідальність є співмірною скоєному проступку, а звільнення є останньою мірою стягнення, яку відповідач змушений був застосувати до позивача, оскільки попередні заходи дисциплінарного впливу не дали позитивного результату та не досягли основної мети - виправлення поведінки працівника та недопущення подальших порушень.

Адже, невірне призначення лікування, некоректне заповнення медичних карток хворих, внесення недостовірних даних щодо результатів досліджень, які пацієнт в дійсності не проходив призвело б виключно до розладу здоров`я хворих.

Твердження позивача про те, що підтвердженням несвоєчасності видання оскаржуваного наказу №241-к від 17.12.2019 р. є відомості з електронних даних порталу Пенсійного фонду України про зарахування страхового стажу за грудень за весь місяць за 31 день, а не за 17 днів, є помилковими.

Адже, страховий та трудовий стаж є відмінними за своєю природою.

Згідно чч. 1,3 ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж це період протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, зараховується до страхового стажу як повний місяць, а умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідач, як страхувальник, сплатив страховий внесок за позивача у відповідному обсязі, тому страховий стаж становить 31 календарний день як за повний місяць.

Водночас, наголошую, що позивач не оскаржує строки розрахунку при звільненні, а тому дослідження питання здійснення виплат на його користь не є предметом дослідження у даному спорі.

Натомість, обґрунтування позивача незаконності Наказу « Про звільнення » №241-к від 17.12.2019р. виплатою авансу у грудні взагалі не стосується підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності та не стосуються підстав саме звільнення.

Аналогічні пояснення стосуються також і Довідки про розмір заробітної плати від 03.01.2020р., де зазначено, що позивач дійсно працює в КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради.

Відповідна довідка складена на підставі форми, затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 27.08.2004 р. №192, а тому жодних змін до неї вносити неможливо.

Відтак, наведені твердження не є доказами, а лише емоційними висловами та домислами позивача про штучність наказу №241-к від 17.12.2019р.

Заперечення проти стягнення заробітної плати за весь період вимушеного прогулу

Відповідач в цілому вважає, що відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вважає наказ про звільнення законним.

Водночас наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Заочним рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 12 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства « Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, треті особи: керівник Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради Єсипенко Світлана Володимирівна, заступник головного лікаря (з лікувальної роботи) Єлісейдіс Міліда Никифорівна про визнання наказу про звільнення протиправним, про зобов`язання поновити на роботі, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, про стягення моральної шкоди позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 08 липня 2021 року заяву представника Комунального некомерційного підприємства « Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси задоволено. Заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 12 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства « Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, треті особи: керівник Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради Єсипенко Світлана Володимирівна, заступник головного лікаря (з лікувальної роботи) Єлісейдіс Міліда Никифорівна про визнання наказу про звільнення протиправним, про зобов`язання поновити на роботі, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, про стягення моральної шкоди скасовано, та призначено до розгляду.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вважає, про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства « Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, треті особи: керівник Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради Єсипенко С.В., заступник головного лікаря (з лікувальної роботи) Єлісейдіс М.Н. про визнання наказу про звільнення протиправним, про зобов`язання поновити на роботі, про стягнення заробітну плату за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної шкоди є не обґрунтованими, не доказаними, тому задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, із матеріалів справи вбачається протокол № 1 від 03.12.2019 р., зборів трудового колективу у відділенні КНП «ООЦЕЗБ» ООС» з приводу колективного листа до адміністрації КНП «ООЦЕЗБ» ООС» відносно лікаря ОСОБА_1 .

Із тексту протоколу вбачається про те, що на зборах був присутній позивач ОСОБА_1 та інші 17 осіб. Із присутніх які звернулись з колективним листом -16 осіб. Останні були відсутні по сімейний обставинам.

Також на зборах були присутні та брали участь : Зам.головного лікаря по мед частині ОСОБА_4 ; Нач. відділу кадрів ОСОБА_5 ; Голова профспілкової організації Черкашина С.; Юрисконсульт ОСОБА_6 ; Голова зборів була обрана ОСОБА_7 ; секретарем ОСОБА_8 .

Порядок денний зборів : Розгляд питання про конфліктну ситуацію, яка склалась у відділенні, а також про не виконання функціональних обов`язків лікаря ОСОБА_1 .

Слухали юриста ОСОБА_6 , котра зачитала колективний лист від співробітників 6-го відділення на лікаря ОСОБА_1 , з проханням прийняти міри у зв`язку з ситуацією яка склалася у колективі між ним та співробітниками колективу.

Виступила голова зборів ОСОБА_7 освітивши проблему між співробітниками відділення і лікарем ОСОБА_1 . Виступила секретар ОСОБА_8 освітивши претензії до лікаря ОСОБА_1 по робочим питанням. Виступила м/р 6 відділення ОСОБА_9 , яка підтримала вищевикладене вище вказаними співробітниками. Виступила лікар ОСОБА_10 також освітила питання етики по відношенню до себе зі сторони лікаря ОСОБА_1 . Виступила м/с ОСОБА_11 про етичні питання та питання своєчасної коректировки в листах призначення (в листах призначень не має відмітки про призначення препаратів, та їх відмітки своєчасно). Не має взаємодії між медичними сестрами та лікарем. Виступила ОСОБА_12 про необхідність взаємодії лікаря та медсестер, адекватного відношення лікаря до мед.персоналу, елементарних норм поведінки. Також підтримала медичну сестру ОСОБА_11 з приводу коректировки листів призначень.

Надали слово лікарю ОСОБА_1 пояснивши його поведінку по відношенню до співробітників. На що лікар з гордовитим тоном та іронією пояснив про ситуацію яка склалась у відділенні. А також з його слів «У колективі все добре та ніяких конфліктних ситуацій не має».

Лікар ОСОБА_1 в ході зборів, коли виступали співробітники, перебивав їх з сарказмом та іронією, відповідав їм на їх виступи. Коли його попросили вийти для виступу та стати за трибуну, та пояснити, на що лікар ОСОБА_1 занозчиво почав звертатися до кожного співробітника, які були присутні на зборах, для уточнення претензій до нього.

Внесли пропозицію :

На зборах колективу було поставлено питання про переведення лікаря ОСОБА_1 в інший структурний підрозділ .

Голосування : «За» -12 осіб; «Утримались» - 4 особи; «Проти» - не має. Прийнято більшістю голосів. Голова ОСОБА_7 . Секретар ОСОБА_8 ( арк.сп.75-77);

Судом встановлено, про те, що Позивач ОСОБА_1 займав посаду лікаря - фтизіатра 6 ЛТВ КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради згідно наказу №20-к від 30.01.2019 р.

Із копії трудової книжники позивача ОСОБА_1 вбачається про те, що позивач ОСОБА_1 , згідно наказу № 20-к від 30.01.2019р. був переведений на посаду лікаря-фтизіатра 6 ЛТВ Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради (арк.сп. 218-220);

Відповідно до Наказу № 60-ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » від 21 травня 2019р., вбачається про те, що 26.04.2019р. завідуючим VI відділенням легеневого туберкульозу (МБТ заразна форма туберкульозу, мультирезистентний туберкульоз на 100 ліжок стаціонарного лікування, 35 ліжок денного перебування) вул. С.Ядова, ОСОБА_2 на ім`я головного лікаря КНП «ООЦСЗХ» ООР» був поданий рапорт про некоректну поведінку лікаря фтизіатра ОСОБА_1 26 квітня 2019 року по відношенню до пацієнта відділення ОСОБА_13 .

Вказані у рапорті факти підтверджуються поясненнями пацієнта ОСОБА_13 та палатної медсестри ОСОБА_14 .

З наявних документів вбачається, що 26.04.2019 р. при здійсненні своїх службових обов`язків лікар-фтизіатр ОСОБА_1 порушив пункт г). ст. 78 України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», пункт посадової інструкції лікаря-фтизіатра VI відділення легеневого туберкульозу (МБТ "+" заразна форма туберкульозу, мультирезистентний туберкульоз на 100 ліжок (65 ліжок стаціонарного лікування, 35 ліжок денного перебування) АДРЕСА_1 , затвердженої головним лікарем КНП «ООЦСЗХ» 26.03.2018р. стосовно дотримання принципів медичної деонтології в процесі лікування та догляду за хворими.

Від надання письмових пояснень стосовно інциденту, вказаного в рапорті зав. відділенням ОСОБА_2 від 26.06.2019р., лікар- фтизіатр ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить рапорт заступника головного лікаря з медичної стаціонарної роботи ОСОБА_4 від 02.05.2019р., рапорт зав відділенням ОСОБА_2 від 30.04.2019р. та акт від 20.05.2019р.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 147-149 КЗпП України, пунктом г) ст. 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» пунктом 2.1.27 посадової інструкції лікаря фтизіатра VI відділення легеневого туберкульозу на 100 ліжок (65 ліжок стаціонарного лікування, 35 ліжок денного перебування) вул. С.Ядова 4, затвердженої головним лікарем КНП «ООЦСЗХ» ОР» 26.03.2018р.,Наказую: ОСОБА_1 , лікарю-фтизіатру VI відділення легеневого туберкульозу (МБТ "+" заразна форма туберкульозу, мультирезистентний туберкульоз на 100 ліжок (65 ліжок стаціонарного лікування, 35 ліжок денного перебування) АДРЕСА_1 , оголосити догану; ОСОБА_2 , завідуючій VI відділенням легеневого туберкульозу (МБТ "+" заразна форма туберкульозу, мультирезистентний туберкульоз на 100 ліжок (65 ліжок стаціонарного лікування, 35 ліжок денного перебування) АДРЕСА_1 , довести зміст цього наказу до відома медичного персоналу відділення; ОСОБА_15 , начальнику відділу кадрів ознайомити ОСОБА_1 із цим наказом під розпис впродовж 3-х днів. Підстава : Рапорт ОСОБА_7 від 26.04.2019 р.. та 30.04.2019 р.., рапорт Малоги ОВ. від 26.04.2019 р., пояснення ОСОБА_13 від 26.04.2019 р. рапорт ОСОБА_4 від 02.05.2019 р., акт від 20.05.2019 р.. Наказ виданий Головним лікарем ОСОБА_16 ( арк.сп.85-86);

Відповідно до Наказу № 136-ОД від «09 грудня 2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » вбачається про те, що: 27.11.2019р. завідуючою VI відділенням легеневого туберкульозу (МБТ «+» заразна форма туберкульозу, мультирезистентний туберкульоз на 100 ліжок (65 ліжок стаціонарного лікування, 35 ліжок денного перебування) АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 на ім`я головного лікаря КНП «ООІДСЗХ» ООР» був поданий рапорт про не виконання своїх функціональних обов`язків, а саме по відношенню до хворого ОСОБА_17 1967 р. н. який знаходиться на лікуванні в нашому центрі з 23.09.2019 р. При плановому обстеженні від 22.11.2019 р. (отримані результати 25.11.2019 р.) були виявлені зміни з боку нирок на які лікар фтизіатр ОСОБА_1 не зробив відповідних змін у лікуванні.

З наявних документів вбачається, що 25.11.2019 р. при здійсненні своїх посадових обов`язків лікар-фтизіатр ОСОБА_1 порушив пункт г), ст.78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», пункт 2.1.27 посадової інструкції лікаря - фтизіатра VI відділення легеневого туберкульозу (МБТ "+" заразна форма туберкульозу, мультирезистентний туберкульоз на 100 ліжок (65 ліжок стаціонарної'© лікування, 35 ліжок денного перебування) АДРЕСА_1 , затвердженої головним лікарем КПП «ООЦСЗХ» ООР» 26.03.2018р. стосовно дотримання принципів медичної деонтології в процесі лікування та догляду за хворими.

Від надання письмових пояснень стосовно інциденту, вказаного в рапорті зав.відділенням ОСОБА_2 під 27.11.2019р., лікар-фтизіатр ОСОБА_1 відмовився, про що складено акт від 02.1 2.2019р.

Враховуючи наведено, керуючись ст. ст. 147-149 КЗпП України,пунктом г) ст. 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я, пунктом 2.1.27 посадової інструкції лікаря - фтизіатра VI відділення легеневого туберкульозу (МБТ «+» заразна форма туберкульозу, мультирезистентний туберкульоз на 100 ліжок (65 ліжок стаціонарного лікування, 35 ліжокгденногоперебування) вул. С. Ядова4. затвердженої головним лікарем КНП «ООЦСЗХ» ООР 26.03.2018р. Наказала: 1. ОСОБА_1 , лікарю-фтизіатру VI відділення легеневого туберкульозу (МБТ «+» заразна форма туберкульозу, мультирезистентний туберкульоз на 100 ліжок (65 ліжок стаціонарного лікування, 35 ліжокгденногоперебування) АДРЕСА_1 , оголосити - догану; 2. ОСОБА_2 завідуючій VI відділенням легеневою туберкульоз (МБТ "+" заразна форма туберкульозу, мультирезистентний туберкульоз на 100 ліжок (65 ліжок стаціонарного лікування, 35 ліжок денного перебування) АДРЕСА_1 , довести зміст цього наказ до відома медичного персоналу відділення; 3. ОСОБА_15 , начальнику відділу кадрів ознайомити ОСОБА_1 із цим наказом під розпис впродовж 3-х днів. Підстава: Рапорт ОСОБА_7 від 27.1 1.2019р. Наказ виданий Головним лікарем ОСОБА_16 ( арк.сп. 21-22);

Судом встановлено, також із матеріалів справи вбачається про те, що позивач ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків повторно порушив вимоги посадової інструкції. Відповідно до пунктів 2.1.43, 2.1.45, 2.1.36 посадової інструкції позивача передбачено обов`язки акуратно та грамотно вести встановлену медичну (облікудвітну) документацію відповідно до вимог галузевих нормативних актів по встановлених формах у встановлені терміни, забезпечувати достовірність даних, що вносяться в неї; усі відомості, отримані від хворого, результати обективного огляду і аналіз лабораторних досліджень, рекомендації по додатковим дослідженням вносити до медичної карти хворого; призначати комплексне лікування відповідно до діючих наказів, правил, протоколів, стандартів, методик, призначати та контролювати лікування, організовувати та самостійно проводити необхідні діагностичні, лікувальні заходи хворим.

Судом встановлено про те, що позивачем ОСОБА_1 допущено порушення вказаних пунктів, які детально розкриті саме рапортом від 10.12.2019 р. та вищевказаними актами про відмову позивача ОСОБА_1 від надання пояснень щодо наведених порушень.

При цьому, позивач ОСОБА_1 станом на 10.12.2019 р мав вже два не знятих діючих дисциплінарних стягнення за порушення трудової дисципліни та обов`язків. В розпорядженні керівника відповідача також були наявні колективний лист співробітників 6 ЛТВ від 29.11.2019 р. та протокол загальних зборів трудового колективу від 03.12.2019 р., якими також встановлені обставини, які негативно характеризують позивача ОСОБА_1 та результати його роботи.

Зважаючи на наявність декількох дисциплінарних стягнень за невиконання трудових обов`язків та порушення посадової інструкції без поважних причин, з урахуванням нового випадку неналежного виконання службових обов`язків, з огляду на попередні незадовільні результати роботи та в цілому негативні характеристики з боку трудового колективу, висловлені на загальних зборах від 29.11.2019 та в протоколі від 03.12.2019 р., відповідачем прийнято рішення про розірвання трудового договору з позивачем.

Вищевказані обставини зафіксовані рапортами, актами, зверненнями працівників Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради , які містяться в матеріалах справи ( арк.сп.88 94);

Наказом № 240 від 16.12.2019 року звільнено лікаря-фтнзіатра 6-го відділення ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин своїх обов`язків, покладених на нього колективним договором та у зв`язку з некоректною поведінкою до пацієнтів та співробітників відділення.

Відповідно до Наказу № 241-к від 17 грудня 2019 року « Про скасування наказу від 16.112.2019 р. № 240-к та звільнення лікаря-фтизіатра 6-го відділення ОСОБА_1 » вбачається про те, що у зв`язку з тим, що раніше виданий наказ від 16.12.2019р. № 240-к «Про звільнення лікаря-фтизіатра 6-го відділення ОСОБА_1 » суперечить вимогам ч. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки був винесений у період тимчасової непрацездатності лікаря-фтизіатра 6-го відділення ОСОБА_1 , а також з огляду на те, що підстави для звільнення лікаря-фтизіатра6-го відділення ОСОБА_1 продовжують існувати, керуючись п. 3) ч. 1 ст. 40 КЗпП України, наказую: 1.Скасувати наказ від 16.12.2019 р. ; 240-к ««Про звільнення лікаря-фтизіатра 6-го відділення ОСОБА_1 »; 2. Звільнити лікаря-фтизіатра 6-го відділення ОСОБА_1 с займаної посади з 18.12.2019 р. за систематичне невиконання без поважних причин своїх обов`язків, покладених трудовим договором, правилами внутрішнього розпорядок, посадовою інструкціє, до якого раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення на підставі п. 3) ч.1 ст.40 КЗпП України; 3.Доручити бухгалтерії : - здійснити остаточний розрахунок з ОСОБА_1 у строк до 18.12.2019р.; - нарахувати грошову компенсацію за 42 календарних дня невикористаної відпустки.

Підстава звільнення: рапорт завідуючої 6-го відділення ОСОБА_2 від 10.12.2019р., рапорт завідуючої 6-го відділення Нерсесян Г.О. від 11.12.2019р., акт про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень від 11.12.2019р.; наказ від 09.12.2019р. № 136-ОД «про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », рапорт завідуючої 6-го відділення ОСОБА_2 від 27.11.2019р., акт про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень від 02.12.2019р.; наказ від 21.05.2019р. № 60-ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », рапорт завідуючої 6-го відділення ОСОБА_2 від 26.04.2019р., рапорт м/с від 26.04.2019р., заява від 26.04.2019р., рапорт завідуючої 6-го відділення Нерсесян Г.О. від 30.04.2019р., рапорт від 02.05.2019р., акт про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень від 20.05.2019р.; акт про відмову ОСОБА_1 від підпису наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 22.05.2019р. Наказ виданий В.О. головного лікаря Єлісейдіс М.Н. ( арк.сп. 47-48);

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, яке повинно бути протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягають встановленню судом при вирішенні спору про законність звільнення ОСОБА_1 з цих підстав, є такі: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Велика Палата Верховного Суду у справі №9901/743/18 наголошує, що при вирішенні спорів осіб, звільнених згідно з п.3 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, необхідно враховувати, що роботодавець вправі розірвати трудовий договір з цієї підстави лише за умови, що до працівника раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків його не знято і не погашено.

Судом встановлено, також вбачається із матеріалів справи, про те, позивач ОСОБА_1 систематично не виконував, без поважних причин, свої обов`язки, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Так, із матеріалів справи встановлено про те, що відповідно до наказу №60-ОД від 21 травня 2019 року « Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » позивач ОСОБА_1 був притягнутий дисциплінарної відповідальності, оголошено йому догану.

Судом встановлено про те, що після застосування 21 травня 2019 року стягнення у вигляді догани, позивач ОСОБА_1 вчинив новий дисциплінарний проступок, і відповідно до наказу № 136-ОД від 09 грудня 2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » позивач ОСОБА_1 був повторно притягнутий до дисциплінарної відповідальності, із застосуванням (повторно) стягнення у вигляді догани .

При таких обставинах, суд вважає про те, наказ Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради наказ № 241-к від 17.12.2019 року про скасування наказу від 16.12.2019р. № 240-к та про звільнення лікаря-фтизіатра 6-го відділення ОСОБА_1 виданий відповідно до Кодексу законів про працю України , відповідно до діючого законодавства України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, сприяння у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується тим, що трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Між тим, трудовим законодавством України передбачено право власника або уповноваженого ним органу на розірвання за власною ініціативою трудового договору з робітником.

Відповідно до 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Згідно зі ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною 1 статті 221 КЗпП України визначено, що трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.

За правилами ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено про те, що наказ КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради» № 240 від 16.12.2019 року було скасовано, згідно наказу № 241-к від 17.12.2019 року, тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб Одеської обласної ради» № 240 від 16.12.2019 року не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не надав суду письмових доказів в обгрунтування позовних вимог до Комунального некомерційного підприємства « Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, треті особи: керівник Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради Єсипенко С.В., заступник головного лікаря (з лікувальної роботи) Єлісейдіс М.Н.

Також, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довів суду ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства « Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, треті особи: керівник Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради Єсипенко Світлана Володимирівна, заступник головного лікаря (з лікувальної роботи) Єлісейдіс Міліда Никифорівна про визнання наказу про звільнення протиправним, про зобов`язання поновити на роботі, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

При таких обставинах в задовлені позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства « Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, треті особи: керівник Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради Єсипенко Світлана Володимирівна, заступник головного лікаря (з лікувальної роботи) Єлісейдіс Міліда Никифорівна про визнання наказу про звільнення протиправним, про зобов`язання поновити на роботі, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної шкоди відмовити.

На підставі викладеного,та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 265, 315-319 ЦПК України, ст. 40, 147, 148,149 КзпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства « Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради, треті особи: керівник Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради Єсипенко Світлана Володимирівна, заступник головного лікаря (з лікувальної роботи) Єлісейдіс Міліда Никифорівна про визнання наказу про звільнення протиправним, про зобов`язання поновити на роботі, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної шкоди відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення складено та підписане суддею 26.10.2021р.

Суддя: Аліна С.С.