БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2-др/361/18/21, cправа № 361/4638/21
«13» жовтня 2021 року м.Бровари Київської області
Броварський міськрайонний суд Київської області в складі: судді Василишина В.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 361/4638/21 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Жарчинський Олексій Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 361/4638/21.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2021 року, що набрало законної сили 11 вересня 2021 року, визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від

11 березня 2021 року за реєстраційним номером 12196 таким, що не підлягає виконанню.

10 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі про відшкодування судових витрат зі сплати судового збору та стягнення витрат на правничу допомогу. Заява мотивована тим, що при постановленні рішення судом не вирішено питання про розподіл судових витрат щодо стягнення судового збору за заяву про забезпечення позову у розмірі - 454 грн. 00 коп. та щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі - 11 600 грн. 00 коп.

У даному випадку питання про ухвалення додаткового рішення вирішується судом у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Як передбачено частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При винесенні рішення судом не вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та витрат на правничу допомогу.

Рішення постановлено судом 10 серпня 2021 року без участі учасників справи. У заяві про розгляд справи у відсутність позивача, представник позивача Бровко О.М. просив стягнути судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу.

Копію рішення суду від 10 серпня 2021 року представник позивача отримав 07 вересня 2021 року. Із заявою про ухвалення додаткового рішення звернувся до суду 10 вересня

2021 року.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61 21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі

№ 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі

№ 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).

З матеріалів справи вбачається, що 11 травня 2021 року між Адвокатським бюро «Олександр Бровко і партнери» та ОСОБА_1 укладено договір № 11/05/21 про надання правової (правничої) допомоги.

Відповідно до додатку № 1 до договору № 11/05/21 про надання правової допомоги від 11 травня 2021 року вартість послуг (гонорар) виконавця із захисту прав та представництва замовника у суді є фіксованою та складає 11 600 грн. 00 коп.

Згідно із актом № 1 прийому-передачі послуг від 07 вересня 2021 року замовником прийнято послуги із захисту прав та представництво замовника у Броварському міськрайонному суді Київської області та у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Жарчинського О.А., включаючи вивчення документів, формування правової позиції, направлення адвокатських запитів, ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, підготовка позовної заяви, заяви про забезпечення позову і клопотання про витребування доказів, підготовка та направлення сторонам відповіді на відзив на позовну заяву, участь у судовому засіданні у Броварському міськрайонному суді, підготовка та подання заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, вартість наданих послуг становить 11 600 грн. 00 коп.

Відповідно до квитанції від 11 травня 2021 року ОСОБА_1 сплатив Адвокатському бюро «Олександр Бровко і Партнери» за послуги згідно із договором № 11/05/21 від 11 травня 2021 року грошові кошти у розмірі - 11 600 грн. 00 коп.

З матеріалів справи також вбачається, що 27 травня 2021 року адвокат Бровко О.М. звернувся до приватного виконавця Жарчинського О.А. із заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд врахувати, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 11 600 грн. 00 коп. є неспівмірними зі складністю цієї справи.

При вирішенні питання про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу суд виходить з того, що відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Виходячи з положень статей 133, 137, 141 ЦПК України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд вирішує питання про відшкодування позивачу витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості та верховенства права, а також співмірності витрат зі складністю справи та обсягом фактично виконаних робіт (наданих послуг).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тому, враховуючи характер та обсяг виконаних адвокатом робіт (перелічений у відповідному акті) принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, а також наявності заперечення відповідача проти розподілу витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що на користь позивача із відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі - 8 000 грн. 00 коп.

Крім того, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі - 454 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 133, 137, 141, 270 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Заяву - задовольнити.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі - 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі - 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання:

АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Петлюри Симона, будинок № 30; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 35625014);

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович (місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Мала Житомирська, будинок № 6/5);

- приватний виконавець виконавчого округу Київської області Жарчинський Олексій Анатолійович (місцезнаходження: 07401, Київська область, місто Бровари, вулиця Київська, будинок № 245, офіс № 57).

Додаткове рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин