ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4010/20

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/234/21

Чернігівський апеляційний суд у складі судді Бечка Є.М., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Деснянського районного суду міста Чернігова, Головного Управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Управління Державної казначейської служби України у місті Чернігові про відшкодування моральної шкоди і судових витрат,

встановив :

Ухвалою судді Чернігівського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без руху у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та невідповідністю апеляційної скарги вимогам ст.356 ЦПК України.

Копія ухвали судді була направлена ОСОБА_1 за вказаною в апеляційній скарзі адресою рекомендованим листом з повідомленням.

Хоча на даний час відсутні докази вручення ОСОБА_1 копії ухвали судді, проте 11 січня 2021 року позивач подав копії доповнень до апеляційної скарги для направлення учасникам справи та заяву про поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, мотивуючи її тим, що подає апеляційну скаргу у законний строк апеляційного оскарження з моменту отримання під розпис 03 грудня 2020 року вказаного рішення, оскільки він був відсутній у суді 1 інстанції на розгляді справи за його позовом, тому, вважає, має право на поновлення пропущеного строку.

Зазначені обставини були перевірені суддею, визнані неповажними та відхилені ухвалою судді Чернігівського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року.

Також ОСОБА_1 подав доповнення до заяви про поновлення пропущеного строку подання до суду апеляційної скарги в яких, крім вищезазначених мотивів, зазначає, що він на даний час не користується інтернетом, комп`ютером, мобільним телефоном, змушений проживати в іншому місці, оскільки йому надсилали на електронну пошту погрози гранатою про що внесено відомості до ЄРДР за номером 0001656 та зауважує, що належним повідомленням про розгляд справи, надання судового рішення - є повідомлення під розписку, згідно норм ст.130 ЦПК України.

Поза увагою позивача залишилась та обставина, що згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зважаючи, що інших адрес місця проживання чи реєстрації ОСОБА_1 не зазначив, суд надсилав судові повідомлення на відому адресу, які повертались на адресу суду не врученими у зв`язку з відсутністю особи за адресою місцезнаходження, тому посилання позивача на ст.130 ЦПК України є безпідставними.

Слід також зазначити, що відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

З приводу погроз гранатою, які позивач вважає є підставою для неповідомлення свого місця проживання, некористування електронною адресою, телефоном, інтернетом, тощо, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дані обставини не перешкоджають позивачеві з розумним інтервалом часу цікавитися розглядом своєї справи. Крім того, подана ним копія Витягу з ЄРДР свідчить, що 21 жовтня 2020 року, тобто вже після спливу місячного строку на оскарження рішення суду першої інстанції, позивач подав заяву про вчинення кримінального правопорушення відносно нього.

ОСОБА_1 в доповненні до заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції посилається на відсутність можливості протягом тривалого часу ознайомитися із матеріалами справи, що, вважає, має суттєве значення для вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та вказує, що був відсутній у м.Чернігові з підстав ділової зайнятості.

Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу, в розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України, ділової зайнятості в іншому місті, що б утруднило ознайомлення з матеріалами його справи.

З даного приводу, в ухвалі судді Чернігівського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року вже зазначалось, що неодноразовими рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Російської Федерації» зазначено, що: «Незважаючи на те, що матеріали справи, що надходять до суду, не містять конкретних доказів, таких як поштові відмітки, що стосуються відправлення рішення суду, сам заявник визнав у національному провадженні, що ці рішення суду були направлені на його адресу і потім були повернуті суду як не доставлені. Тому немає сумніву, що з метою повідомлення заявника була використана правильна адреса. В межах конкретної судової стадії провадження проти заявника сторонами не заперечувалося, що повідомлення про винесення рішення і власне рішення було надіслано на зареєстровану адресу заявника. Що стосується поведінки національних органів влади в даній справі, суд зазначає, що вони діяли відповідно до законодавства, надсилаючи повідомлення на зареєстровану адресу проживання. Також інформація, яка стосується призначених слухань, була своєчасною та адекватно доступною через інтернет-сторінку (веб-сайт) суду. Таким чином, суд демонстрував достатню старанність, щоб дозволити заявнику, який повинен був знати про правила, що застосовуються до надіслання судових повідомлень, що стосуються підприємців, визначитися з провадженням проти нього, а саме стосовно процедури оскарження у справі».

Як на підставу для поновлення строку позивач також посилається на рішення Вищої Ради правосуддя від 04 вересня 2020 року по справі №2543/1дп/15-20 де вказувалось, що судді не мають права діяти із порушенням вимог ст.ст.354, 479 ЦПК України та внаслідок недбалості допускати незаконну відмову у доступі до правосуддя.

Однак, статтею 354 ЦПК України визначено строки на апеляційне оскарження, а статтею 479 ЦПК України передбачено форму та зміст ухвали суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання, яка не стосується предмету розгляду в даній справі.

Згідно ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому, рішення Вищої Ради правосуддя не є преюдиційним при розгляді цивільних справ.

ОСОБА_1 зазначає, що ним не пропущено присічного річного строку на апеляційне оскарження рішення суду, про що було зазначено в постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі №757/15679/16-ц. В цій справі суд зазначив, що вирішувати інші доводи касаційної скарги щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження немає законних підстав, оскільки пропущено присічний строк, однак не зазначено, що кожен, хто пропустив строк має право на його поновлення.

Апеляційний суд звертає увагу позивача, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (справа «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин його пропуску не забезпечить рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного ст.8 Конституції України.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Ryssia»). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи поважні причини для пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду, не зазначив будь-яких обставин, які б свідчили про істотні перешкоди чи труднощі, які унеможливили вчинення необхідних дій з подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у визначений законом строк.

Матеріали справи також не містять доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію позивачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення всіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги.

Натомість ОСОБА_1 в заяві посилається на рішення в дисциплірнарному провадженні (яке ухвалене в конкретній справі, а не аналогічній), на висновки Верховного Суду в інших справах, на некористування ним інтернетом, телефоном, непроживання за вказаною в позовній заяві та апеляційній скарзі адресою, погрози йому гранатою та на те, що він не пропустив присічний річний строк, проте не наводить підстави, з яких саме причин він пропустив строк звернення до суду з апеляційною скаргою.

Також ОСОБА_1 в доповненнях до заяви про поновлення строку ставить суд до відома, що він має юридичну освіту, має в м.Києві судову практику, має зайнятість у "Юридичній клініці-самостійна організація" і спільно з різними юридичними особами (Комітет захисту прав людини, спільно з партією його родичів у Верховній Раді, тощо) готує позови до Держави, скарги до Вищої ради правосуддя, до уповноваженого президента України стосовно неправомірних дій та рішень з боку суддів різних судових інстанцій.

Водночас, дані обставини не можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Подані ОСОБА_1 копії заяв: від 22 червня 2020 року підтверджує бажання позивача проводити розгляд справи за його відсутності; від 07 липня 2020 року підтверджує бажання позивача отримати на руки судове рішення про прийняття його позовної заяви до розгляду; від 10 листопада 2020 року про надання на руки судового рішення, оскільки він не отримував рішення особисто та по пошті, підтверджує лише звернення позивача за копією рішення, однак дані заяви не є підставою для поновлення строку та не містять доказів будь-яких перешкод або труднощів оскаржити рішення суду у визначені ЦПК України строки.

Відповідно до ч.4 ст.357 ЦПК України, якщо заяву про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку не буде подано особою у зазначений судом строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд його позовної заяви, будь-яких доказів наявності обставин для поновлення строку не надав, у нього було достатньо часу для подання апеляційної скарги у встановлений законом строк, тобто до 14 вересня 2020 року, а подаючи апеляційну скаргу 08 грудня 2020 року не підтверджує належними та допустимим доказами наявність істотних перешкоди чи труднощів, які унеможливили вчинення необхідних дій з подачі апеляційної скарги, вказані позивачем підстави визнаються неповажними, тому у відкритті апеляційного провадження за поданою ним апеляційною скаргою слід відмовити.

Зважаючи на заяву ОСОБА_1 про видачу на руки, з урахуванням його частого перебування у іншому місті з приводу ділової зайнятості, судового рішення, ухвали тощо, стосовно того чи було прийнято до розгляду його апеляційну скаргу, суд також вважає за можливе вручити ОСОБА_1 копію даної ухвали, апеляційної скарги та доданих матеріалів на руки при його особистому зверненні в суд.

Керуючись ст.ст.357, 358 ЦПК України, суд

ухвалив :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Деснянського районного суду міста Чернігова, Головного Управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Управління Державної казначейської служби України у місті Чернігові про відшкодування моральної шкоди і судових витрат.

Вручити ОСОБА_1 копію даної ухвали, апеляційну скаргу та додані матеріали особисто при зверненні до суду.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Суддя Чернігівського

апеляційного суду Є.М.Бечко