РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 572/1404/13-ц

Провадження № 22-ц/4815/1246/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання : Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

стягувач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 15 червня 2021 року, ухвалене в складі судді Довгого І.І., дата складання повного тексту рішення не зазначена, у справі №572/1404/13-ц,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заяву мотивовано тим, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2020 року виключено відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Просив суд визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню та визнати заборгованість відповідно до виконавчого листа №572/1404/13-ц виданого Сарненським районним судом такою, що не підлягає стягненню.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 15 червня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та визнання заборгованості такою, що не підлягає стягненню.

Ухвала суду мотивована тим, що звернення ОСОБА_1 із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та заборгованості за цим виконавчим листом такою, що не підлягає стягненню, не є належним способом захисту його прав та інтересів, передбачених законом.

В поданій на ухвалу апеляційній скарзі заявник вказує на її незаконність, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Вказує, що іншим чином захистити свої порушенні права він не може, оскільки йому відмовлено у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, а також вважає, що звернення з позовом про звільнення від заборгованості по аліментах не є належним захистом його порушених прав та інтересів.

Просить ухвалу суду скасувати та хвалити нове судове рішення про задоволення його заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Встановлено, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 27 червня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 2 квітня 2013 року і до досягнення її повноліття.

27.06.2013 року на виконання вказаного рішення Сарненським районним судом було видано виконавчий лист №572/1404/13-ц.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2020 року виключено відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах розмір заборгованості станом на листопад 2020 року становить 125011,69 грн. (а.с.86)

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі №465/7682/13-ц від 18.12.2019 року.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини.

За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком.

Такого обов`язку в особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою, зокрема, для звільнення від сплати періодичних платежів, до яких входять також і аліментні зобов`язання.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається особа, значення для звільнення від сплати присуджених судом періодичних платежів, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

У справі, яка переглядається, заявник посилався як на обставину, для визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню та визнання заборгованості по аліментах такою, що не підлягає стягненню, на відсутність обов`язку зі сплати аліментів у зв`язку з тим, що судовим рішенням виключено з актового запису про народження дитини відомості про нього як батька.

Наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача заявника як батька дітей є, зокрема, відсутність у ОСОБА_1 від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дитини, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки.

Отже, виключення запису про батьківство заявника є обставиною, для звільнення заявника від сплати аліментів у розумінні частини четвертої статті 273 ЦПК України а також, відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, відповідно, і підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилася за період, коли він був записаний батьком дітей.

Вказане узгоджується з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 511/219/18, від 21.07.2021 року у справі №477/1165/20.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що звернення ОСОБА_1 , в порядку ст. 432 ЦПК України, із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та заборгованості за цим виконавчим листом такою, що не підлягає стягненню, не є належним способом захисту його прав та інтересів, передбачених законом.

В той же час, відсутність кровної спорідненості, а саме те, що позивач не є біологічним батьком дитини, відтак відсутність у нього обов`язку щодо утримання дитини до повноліття, не є підставою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки встановлення відповідних підстав для відсутності чи припинення цивільно-правових зобов`язань, з урахуванням встановленого судом відповідного обов`язку по сплаті аліментів, підлягають вирішенню шляхом звернення до суду з відповідним позовом, а не в порядку подання заяви на стадії виконання судового рішення.

Із такими позовними вимогами ОСОБА_1 не звертався.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Апеляційний суд враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

За таких обставин відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 04 листопада 2021 року.

Головуючий :

Судді :