Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7371/20 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В.
Категорія 10 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/7371/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Житомирська міська рада, про припинення права користування квартирою та виселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 18 травня 2021 року суддею Стрілецькою О.В. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 27 травня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням заяви від 22.01.2021 (а.с.86-87), просив припинити право користування останньої квартирою АДРЕСА_1 та виселити її з даного жилого приміщення.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 22.06.2004 до 14.01.2020, від якого мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У 2013 році йому, як військовослужбовцю, на строк проходження військової служби надано вищевказане службове житло, у якому була зареєстрована відповідачка.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 не є членом його сім`ї, проте остання продовжує проживати у спірній квартирі, добровільно звільнити житло відмовляється, кошти за комунальні послуги не сплачує. Крім того, проживання разом з відповідачкою вважає неможливим, цей факт пригнічує його і є недопустимим на майбутнє.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

На його думку, суд першої інстанції не врахував обставини, якими він обґрунтовував позовні вимоги та положення п.п. 25, 26 розділу 6 Наказу Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що ним не доведені підстави для припинення права користування житлом відповідачки, оскільки квартира є службовою і у зв`язку з розірванням шлюбу вона втратила таке право. Крім того, ОСОБА_2 створює неможливі для сумісного проживання умови, постійно викликає поліцію, провокує конфлікти. Поза увагою суду залишився факт наявності у відповідачки частини житлового будинку у смт. Попільня Житомирської області, а тому її виселення не буде втручанням на повагу до житла та непропорційним втручанням у право на житло.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали із зазначених у ній підстав. ОСОБА_1 пояснив, що між ним та відповідачкою існують неприязні відносини, вони живуть у різних кімнатах, з ним в одній кімнаті проживає старша дочка, а у іншій кімнаті проживає відповідачка із меншою дочкою. ОСОБА_2 створює неможливі умови для проживання, провокує сварки, мирним шляхом вирішити питання свого виселення не бажає. Вважає, що суд першої інстанції не врахував вказані обставини, а також доводи позовної заяви та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнав, посилаючись на її безпідставність, просив відмовити у її задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2013 році ОСОБА_1 як військовослужбовцю виділено службову квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї, яка складається з трьох осіб: ОСОБА_2 (дружина) та двоє дітей - ОСОБА_3 , 2005 року народження та ОСОБА_4 , 2011 року народження (а.с. 13, 36).

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 14.01.2020 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 8).

Відповідно до довідки ТОВ «Управляюча компанія «ВЖРЕП-14» №340 від 16.06.2020 за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 , колишня дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

Копією довідки про перевірку житлових умов, складеною житловою комісією військової частини НОМЕР_1 підтверджено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , склад його сім`ї: ОСОБА_2 (колишня дружина), ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_4 (дочка). Стосунки між батьком та дочками дружні, сімейні. З колишньою дружиною ОСОБА_1 не розмовляє. ОСОБА_7 дружина з чоловіком та старшою дочкою не спілкується, їжа та посуд окремі. У ході перевірки дружини не було у квартирі (а.с. 89).

Оплата комунальних послуг, які надаються за вищевказаною адресою, за період з листопада 2020 року по лютий 2021 року проводилась ОСОБА_2 (а.с. 107).

Судом першої інстанції допитана у якості свідка ОСОБА_3 (старша дочка сторін у справі). Остання, зокрема, пояснила, що у зв`язку з проживанням матері у спірній квартирі часто виникають сварки.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що припинення права відповідачки на користування житловим приміщенням та її виселення є неправомірним втручанням у право на повагу до житла, є непропорційним втручанням у право на житло.

Такий висновок є правильним, оскільки розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, зокрема ст. 47 Конституції України, ст. 379 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 116, 118, 122 ЖК Української РСР, положення ратифікованої Конвенції про захист прав і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку.

Аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам, зазначеним в позовній заяві, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та не спростовують висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, який не потребує додаткового правового аналізу.
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано не врахував п.п. 25, 26 розділу 6 Наказу Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018, оскільки забезпечення виконання Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена цим наказом, покладається на КЕУ, КЕВ (КЕЧ), питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців та членів їх сімей, вирішуються за місцем проходження військової служби та перебування їх на обліку.

Також, тривале проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Окрім того, відповідачка вселилася у дане житло на законних підставах, де зареєстрована разом з неповнолітньою дитиною і постійно проживає на даний час.

Тому, посилання позивача на наявність підстав для припинення права користування житлом відповідачки, з огляду на те, що квартира є службовою і право на неї вона втратила у зв`язку з розірванням шлюбу, є безпідставними.

Належних, допустимих та достатніх доказів для наявності підстав для виселення відповідачки на підстав ст. 116 ЖК Української РСР позивач суду не надав, хоча у відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України це є його обов`язком.

Тому, доводи ОСОБА_1 , про те, що ОСОБА_2 створює неможливі для сумісного проживання умови на правильність ухваленого рішення не впливають.

Додана до апеляційної скарги ОСОБА_1 копія постанови Богунського районного суду м.Житомира від 14.06.2021 (а.с. 191) про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ч. 1 ст.173-2 КУпАП за відсутністю події та складу правопорушення, винесена після ухвалення рішення судом першої інстанції та з огляду на її зміст стосувалася дій саме позивача і не може бути доказом наявності правових підстав для виселення відповідачки.

Факт наявності у відповідачки частини житлового будинку у смт. Попільня Житомирської області, що підтверджується довідкою БТІ від 07.06.2021 (а.с.192) з огляду на відсутність підстав для припинення права користування відповідачкою спірним житлом та виселення з нього, на правильність ухваленого рішення не впливає.

Також, позивач посилався на порушення його прав, як власника спірного житла, проте останнє є службовим, і підстави для захисту його прав, як власника, відсутні.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 01 листопада 2021 року