КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
Справа №370/1333/19 Головуючий у І інстанції Тандир О.В.
Провадження №88-ц/824/5/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

про визнання дій зловживанням процесуальних прав, залишення заяви без розгляду та застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу

11 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Голуб С.А., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про застосування наслідків вчинення нікчемного правочину, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права приватної власності на земельну ділянку, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Київського апеляційного суду перебувала цивільна справа №370/1333/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи з повідомленням сторін у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про застосування наслідків вчинення нікчемного правочину, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права приватної власності на земельну ділянку, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року заяву позивачів про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року залишено без змін.

12 жовтня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року було відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в прийнятті заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами.

26 листопада 2020 року на адресу Київського апеляційного суду повторно надійшла заява від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року було повторно відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в прийнятті заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами.

При цьому, 16 грудня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду, вже втретє, надійшла заява від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами.

17 грудня 2020 року Київським апеляційним судом було надіслано запит на електронну адресу Макарівського районного суду Київської області про витребування цивільної справи №370/1333/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про застосування наслідків вчинення нікчемного правочину, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права приватної власності на земельну ділянку, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

29 грудня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду найшла відповідь на запит від Макарівського районного суду Київської області про те, що витребовувана судом цивільна справа станом на 21 грудня 2020 року на адресу суду першої інстанції не поверталась.

30 грудня 2020 року цивільну справу №370/1333/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про застосування наслідків вчинення нікчемного правочину, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права приватної власності на земельну ділянку, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було передано судді-доповідачу Голуб С.А.

Станом на 30 грудня 2020 року суддя Голуб С.А. перебувала у відпустці, тому вказана цивільна справа була отримана суддею лише 11 січня 2020 року.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та змісту ухвал Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року та від 07 грудня 2020 року, підставами для відмови в прийняті заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами є те, що зазначена постанова суду апеляційної інстанції не є кінцевим судовим рішенням ухваленим за результатами розгляду вказаної справи.

Судом апеляційної інстанції у даній справі під час прийняття постанови суду від 28 вересня 2020 року перевірялися доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо незаконності ухвали Макарівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року, якою було визнано дії позивачів зловживаннями процесуальних прав та залишено їх заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження без розгляду.

Зі змісту поданої втретє ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами вбачається, що ними вказані аналогічні обставини до тих, які вже зазначались ними в раніше поданих аналогічних заявах.

Відповідно до ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Окрім того, вказані дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо неодноразового звернення до суду апеляційної інстанції з аналогічними за змістом заявами про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року є неприпустимими та є зловживанням процесуальними правами з урахуванням такого.

Відповідно до змісту ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Статтею 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до ст. 144 ЦПК України, заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;

4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;

5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Ухвалу про стягнення штрафу може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду вищої інстанції. Оскарження такої ухвали не перешкоджає розгляду справи. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про накладення штрафу є остаточною і оскарженню не підлягає.

Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Отже, згідно правового аналізу наведених норм права вбачається, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 45 ЦПК України). Суд з метою запобігання зловживанням справами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін.

З викладеного можна зробити висновок, що під зловживанням процесуальними правами розуміється цивільне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників цивільного процесу (їх представників), перешкоджають гарантованому у п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод правосуддю, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Найпоширенішими процесуальними зловживаннями є недобросовісне неодноразове подання клопотань, заяв та скарг. Під таке процесуальне зловживання правами підпадають і дії заявників у даній справі, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які тричі зверталися до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі, яке не було остаточним. Відповідно, згідно норм чинного цивільного процесуального законодавства перегляд таких судових рішень за нововиявленими обставинами не передбачений.

Таким чином, дії суд апеляційної інстанції вважає такі дії заявників порушенням процесуальних прав та вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заходи процесуального примусу у вигляді накладення штрафу у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 681 грн. = (2270*0,3), де 2270 - один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 44, 143, 144, 148, 357, 423 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо подання заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про застосування наслідків вчинення нікчемного правочину, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права приватної власності на земельну ділянку, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди зловживаннями процесуальними правами.

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами, подану 16 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про застосування наслідків вчинення нікчемного правочину, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права приватної власності на земельну ділянку, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди зловживаннями процесуальними правами залишити без розгляду.

Застосувати до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заходи процесуального примусу у вигляді накладення штрафу у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 681 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання яких: АДРЕСА_1 , в дохід державного бюджету штраф у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 681 грн.

Стягувач: Державна судова адміністрація України, місце знаходження: вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, .

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Ухвала набрала законної сили 11 січня 2021 року та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб