Справа № 953/1239/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Колесник С.А.,

за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу № 953/1239/20 за поданням державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сегеди Максима Олеговича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2021 державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сегеда М.О. звернувся до суду з вказаним поданням, выдповыдно до якого просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього, а саме: виконання виконавчого листа № 953/1239/20, виданого 01.07.2021 Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Адвокатського об`єднання «Ястребова і Партнери» заборгованості у розмірі 3 171 169,20 грн.

В обґрунтування заявленого подання державний виконавець посилається на те, що на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває: виконавче провадження № 661014467 з примусового виконання виконавчого листа № 953/1239/20, виданого 01.07.2021 Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Адвокатського об`єднання «Ястребова і Партнери» заборгованості у розмірі 3 171 169,20 грн.

09.07.2021 державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належне боржнику на праві власності знаходиться в іпотеці ЗАТ «Альфа-Банк».

Згідно відповіді на запит Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів майно належне боржнику на праві власності не виявлено.

Згідно відповіді ПФУ боржник не отримує дохід. Згідно відповіді ДФС рахунки на ім`я боржника не відкриті. З метою забезпечення виконання рішення суду, 09.07.2021 державним виконавцем винесена постановлю про арешт коштів боржника, яку в електронному вигляді направлено до банків учасників обміну.

Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» на рахунках недостатньо коштів для виконання постанови. 19.07.2021 виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 двері ніхто не відчинив.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 18.10.2021 боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 01.02.2018, виданий органом 6501. Згідно відповіді Державної прикордонної служби щодо перетину боржником державного кордону з 09.07.2021 по 24.09.2021, за вказаними параметрами відсутні дані.

Отже, боржником рішення не було виконано, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання. На теперішній час боржником борг не сплачено.

Враховуючи вищенаведені обставини, а саме невиконання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 зобов`язань покладених судом, є підставою для обмеження виїзду його за межі України, у зв`язку з чим державний виконавець звернувся до суду з даним поданням.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. (а.с. 31).

Згідно положень ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, викликався належним чином. 02.11.2021 на електронну пошту суду надіслав клопотання, в якому просив проводити розгляд подання без його участі, подання підтримав, просив про його задоволення (а.с. 32).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши доводи подання, перевіривши матеріали справи, вважає, що у задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

На примусовому виконанні у державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сегеди Максима Олеговича перебуває виконавче провадження № 661014467 з примусового виконання виконавчого листа № 953/1239/20, виданого 01.07.2021 Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Адвокатського об`єднання «Ястребова і Партнери» заборгованості у розмірі 3 171 169,20 грн.

За вказаним виконавчим провадженням боржником є ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно статті 1 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

09.07.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66014467 (а.с. 8 на звороті).

Відповідно ч. 1. ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно супровідного листа № 66062 від 09.07.2021 копію постанови про відкриття виконавчого провадження було направлено боржнику, однак дані про її отримання боржником у доданих до подання матеріалах відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

09.07.2021 державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника (а.с. 10).

09.07.2021 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника (а.с. 11 на звороті).

09.07.2021 державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору (а.с. 13).

09.07.2021 державним виконавцем винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 15).

Згідно акту державного виконавця від 19.07.2021, виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , майна належного боржнику на праві власності не вдалося виявити через те, що ніхто не відчинив двері (а.с. 16).

Згідно інформації Міністерства внутрішніх справ від 03.08.2021, в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби (а.с. 17).

Згідно виклику державного виконавця № 97672 від 24.09.2021, 24.09.2021 державним виконавцем було здійснено виклик боржника на 30.09.2021 (а.с. 18). Однак даних про його отримання боржником у доданих до подання матеріалах відсутні.

Згідно інформації Управління Пенсійного фонду України боржник, як отримувач пенсійних виплат не перебуває та відомості в системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відсутні (а.с. 19).

Згідно інформації Державної фіскальної служби від 24.09.2021, інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня (а.с. 21).

Згідно інформації Державної прикордонної служби від 24.09.2021, інформація щодо перетину боржником державного кордону у період з 09.07.2021 по 24.09.2021 відсутня (а.с. 23).

01.10.2021 державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника (а.с. 25).

Згідно акту державного виконавця від 22.10.2021, виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , майна належного боржнику на праві власності не вдалося виявити, у зв`язку з відсутністю мешканців будинку (а.с. 26).

Згідно відповіді ГУ ДМС України в Харківській області від 19.10.2021, за обліками ГУ ДМС України в Харківській області та системи ЄАІС УМП значиться гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який документувався паспортами громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 01.02.2018 терміном дії 01.02.2018, органом 6501 (а.с. 27).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Даним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з пунктом п`ятим частини першої статті 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Як випливає з аналізу наведених положень закону підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV (що кореспондується із п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ), позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Такі права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За змістом п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення частини 2 статті 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Отже, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Аналізуючи положення статті 441 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями статті 6 Закону № 3857-XII та положеннями Закону № 1404-VIII, слід дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов`язку.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

При цьому, державним виконавцем не зазначено і не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що обмеження ОСОБА_1 у виїзді за кордон позитивно вплине на виконання боржником зобов`язань по сплаті коштів за рішеннями суду.

Будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань, та доказів, які б свідчили про те, що боржник саме таким чином ухиляється від виконання судового рішення виконавцем суду не надано.

Державним виконавцем не надано вагомих підстав для задоволення подання та обмеження боржника у праві виїзду за кордон, оскільки право на вільне пересування гарантоване Конституцією України.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Отже, в даному випадку відсутні підстави вважати про пропорційність меті застосування такого заходу, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Крім цього відсутні докази на підтвердження обізнаності боржника про відкриття виконавчого провадження, підтвердження отримання ним постанов, викликів до державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу приписів ст. 76 ЦПК України у системному зв`язку зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що на державного виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши надані належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи приходить до висновку, що наведені державним виконавцем обставини у сукупності об`єктивно не свідчать про факт ухилення боржника від виконання вимоги, що є підставою для відмови у задоволенні подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 124, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 18, 28 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 1, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 12, 76, 81, 259, 263-265, 268, 353, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сегеди Олексія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.11.2021.

Суддя Колесник С.А.