Справа № 200/3512/21
Провадження № 2/932/1557/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.11.2020 року вона через інтернет банкінг через додаток «Приват24» помилково здійснила перерахунок особистих коштів на картковий рахунок відповідача за реквізитами № НОМЕР_1 в сумі 6 990,00 грн., що підтверджується квитанцією № Р24А719511048С30273 від 08.11.2020 року. Зазначає, що вона з відповідачем не знайома, між ними немає жодних договірних чи будь-яких інших відносин, з суті яких випливала б сплата нею грошових коштів на користь відповідача в оспорюваній сумі. 21.01.2021 року вона відправила на адресу відповідача цінним листом вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 6 990,00 грн. на протязі 7 днів з дня отримання даної вимоги. Проте, а ні на протязі 7 днів з дня отримання вимоги, а ні станом на день звернення до суду відповідач так і не повернула безпідставно набуті грошові кошти. Через те, що ОСОБА_2 у визначений строк не виконала зобов`язання та не повернула грошові кошти, вона, за правилами ст. 625 ЦК України, має компенсувати їй інфляційні втрати від знецінення національної грошової одиниці та сплатити 3% річних за користування грішми, тому розмір інфляційних втрат за період часу з листопада 2020 року по березень 2021 року становить 443 грн. 86 коп., а розмір 3% річних за період часу з 09.11.2020 року по 21.04.2021 року становить 94 грн. 14 коп.

Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість в загальній сумі 7528,00 грн. та понесені судові витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2021 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи.

Після надходження з адресно-довідкового підрозділу відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача - фізичної особи ухвалою суду від 19 травня 2021 року у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу двічі надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з доданими до неї копіями документами, однак нею не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст.190, ст. 272 ЦПК України, відповідач є такою, що належним чином повідомлена про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористалася, тому справа розглядається судом на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши докази у справі, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 08.11.2020 року ОСОБА_1 через інтернет банкінг через додаток «Приват24» здійснила перерахунок особистих коштів на картковий рахунок ОСОБА_2 за реквізитами № НОМЕР_1 в сумі 6 990 грн., що підтверджується квитанцією № Р24А719511048С30273 від 08.11.2020 року.

Позивачка зазначає, що вона з відповідачем не знайома, між ними не має жодних договірних чи інших відносин, з суті яких випливала б оплата грошових коштів в оспорюваній сумі, та стверджує, що грошові кошти у розмірі 6 990,00 грн. на картковий рахунок відповідачки вона перевела помилково.

21.01.2021 року ОСОБА_1 відправила на адресу відповідача цінним листом з описом вкладеного Вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 6 990,00 грн. на протязі 7 днів з дня отримання даної вимоги. Проте, у зазначений строк та на час звернення позивача до суду з даним позовом відповідач не повернула безпідставно набуті грошові кошти, що нею не спростовано.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За вимогами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, зважаючи на те, що 08.11.2020 року позивач ОСОБА_1 через інтернет банкінг через додаток «Приват24» помилково здійснила перерахунок особистих коштів на картковий рахунок ОСОБА_2 за реквізитами № НОМЕР_1 в сумі 6 990,00 грн., які відповідач зберігає у себе за рахунок позивачки без достатньої правової підстави, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь грошових коштів в сумі 6 990,00 грн. підлягають задоволенню.

Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача, а, зокрема, доказів того, що грошові кошти у вказаній сумі набуті відповідачкою на відповідній правовій підставі та відповідно правомірно перебувають у неї, суду не надано.

Крім зазначених позовних вимог позивач, посилаючись, зокрема, на положення ст. 625 ЦК України та на не виконання у визначений строк відповідачкою зобов`язання та не повернення нею грошових коштів, просить стягнути з неї на свою користь розмір інфляційних втрат за період часу з листопада 2020 року по березень 2021 року, що становить 443 грн. 86 коп., та 3% річних за період часу з 09.11.2020 року по 21.04.2021 року, що становить 94 грн. 14 коп.

Разом з цим, як зазначено вище, відповідно до змісту ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, в позовній заяві в обгрунтуваня позовних вимог позивач зазначає, що вона з відповідачем не знайома, між ними немає жодних договірних чи будь-яких інших відносин, з суті яких випливала б сплата нею грошових коштів на користь відповідача у вказаній сумі.

Зважаючи на те, що статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність боржника за невиконання ним грошового зобов`язання, а з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається існування будь-яких грошових зобов`язань між позивачем та відповідачем, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми задоволенню не підлягають.

На підставі ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у справі зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 203-265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , грошові кошти у розмірі 6 990,00 грн. та понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн., а всього 7898,00 (сім тисяч вісімсот дев`яносто вісім грн.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання учасником справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева