УХВАЛА

06 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 188/570/19

провадження № 61-22980св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Петрова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, 3 % річних та відсотків за користування грошима,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, 3 % річних та відсотків за користування грошима. В позовній заяві ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 140,00 дол. США та 204,13 грн.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернено позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 24 червня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року залишено без змін.

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У червні 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, яка мотивована тим, що під час прийняття постанови Верховний Суд не вирішив питання про судові витрати та просив їх стягнути на його користь.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі, колегія суддів дійшла висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Таким чином, встановлено повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з тим такий обов`язок суду у випадку передачі справи до суду першої інстанції для продовження розгляду не передбачено.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судових витрат у справі, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи.

У справі, що переглядається, встановлено, що постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Тобто остаточного рішення по суті спору касаційним судом не було прийнято, а тому за таких обставин підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат додатковим рішенням (постановою) немає.

Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленим у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028сво18).

З огляду на зазначене, Верховний Суд вважає, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат не підлягає задоволенню.

Разом з тим Верховний Суд зазначає про те, що після остаточного ухвалення судового рішення у справі особа не позбавлена можливості клопотати про розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 260, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, 3 % річних та відсотків за користування грошима.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Петров

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

О. С. Ткачук