Дата документу 27.10.2021 Справа № 336/5041/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/5041/21 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Провадження №22-ц/807/3337/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кримської О.М., Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Гришина Станіслава Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов?язки Енергодарського міського голови Самойдюка Івана Гнатовича, Енергодарського міського голови Орлова Дмитра Олеговича, Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради, Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, зобов?язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 року представник заявника, адвокат Гришин Станіслав Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовом до виконуючого обов?язки Енергодарського міського голови Самойдюка Івана Гнатовича, Енергодарського міського голови Орлова Дмитра Олеговича, Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради, Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії.

В липні 2021 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав уточнену позовну заяву в якій просив визнати незаконним та скасувати розпорядження про звільнення, поновити на посаді директора Комуналтьного підприємства « Комунальні системи» Енергодарської міської ради, стягнути середній заробітку за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду, зобов`язати Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради внести відомості про ОСОБА_1 як директора (керівника) КП «Комунальні системи» Енергодарської міської ради до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формуваньвчинити дії.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до виконуючого обов?язки Енергодарського міського голови Самойдюка Івана Гнатовича, Енергодарського міського голови Орлова Дмитра Олеговича, Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради, Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, зобов?язання вчинити дії в частині позовних вимог до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про зобов?язання внести відомості про ОСОБА_1 як директора (керівника) КП «Комунальні системи» Енергодарської міської ради до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В іншій частині позовних вимог ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2021 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2021 року, представник заявника, адвокат Гришин Станіслав Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було обмеженого його право доступу до справедливого правосуддя у розумні терміни. Відмова у відкритті провадження порушує його право, оскільки позови такого характеру розглядаються в порядку цивільного судочинства.Зазначена позовна вимога є похідної від основної вимоги.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження в частині позовних вимог до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про зобов?язання внести відомості про ОСОБА_1 як директора (керівника) КП «Комунальні системи» Енергодарської міської ради до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд першої інстанції виходив з того, що справа в цій частині позовних вимог не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства ( п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України).

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді й переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 8 ст. 30 ЦПК України вимоги щодо реєстрації майна та майнових прв, інших реєстраційних дій розглядаються судом, визначеним за правилами підсуності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги.

За правилами ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги ( основної вимоги).

Пунктом 2 ч. 2 ст. 188 ЦПК передбачено, що суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами одного й того самого позивача до різних відповідачів.

Статтею 50 ЦПК України передбачено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами. Участь у справі кількох позивачів допускається, якщо:1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів;2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконуючого обов?язки Енергодарського міського голови Самойдюка Івана Гнатовича, Енергодарського міського голови Орлова Дмитра Олеговича, Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради, Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, зобов?язання вчинити дії в частині позовних вимог до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про зобов?язання внести відомості про ОСОБА_1 як директора (керівника) КП «Комунальні системи» Енергодарської міської ради до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основною позовною вимогою є вимога про поновдення ОСОБА_1 на посаді дмректора Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради. ОСОБА_1 також заявлено вимогу про зобов`язання Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради внести відомості про нього як керівника зазначеного підприємства до Єдиного державного реєстру.

За ч. 2 ст. 9 Закону України « Про державну реєтрацію юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта ( для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи тощо.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо.

У частині першій статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.

В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій.

Отже особа має право здійснювати повноваження керівника підприємства після внесення відомостей про неї до Єдиного державного реєстру.

Без здійснення реєстраційних дій, поновлення позивача на посаді є неможливим.

Таким чином, основна позовна вимога ОСОБА_1 є первинною і захищає порушене право безпосередньо, а додаткові вимоги, які є похідними від основої вимоги усувають наслідки такого порушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 912/2185/16 ( 912/3191/17) надаючи оцінку доводам касаційної скарги про те, що позовні вимоги у даній справі не підлягають розгляду у порядку одного судочинства, Верховний Суд визнав за необхідне застосувати принцип процесуальної економії.

Принцип процесуальної економії судочинства - загальне керівне положення, відповідно до якого суд, учасники судового процесу економно і ефективно використовують усі встановлені законом процесуальні засоби для правильного та оперативного розгляду справ з дотриманням строків.

Сутність принципу процесуальної економії полягає в тому, що під час розгляду справи в суді для найбільш повного та всебічного розгляду справи використовувати встановлені законом засоби з урахуванням строків, визначених нормами процесуального права..

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача повинні розглядатись в межах одного провадження в порядку цивільного судочинства, оскільки заявлені вимоги пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами. Крім того, такий розгляд справи сприятиме реалізації принципу процесуальної економії.

Не взявши до уваги зазначених обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про зобов?язання внести відомості про ОСОБА_1 як директора (керівника) КП «Комунальні системи» Енергодарської міської ради до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже доводи апеляційної скарги є виправданими, позовні вимоги стосуються правовідносин, що виникають із трудових правовідносин сторін. Розгляд цього спору є доцільним з метою процесуальної економії, тому їх об`єднання не суперечить вимогам ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно вимог статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме, порядок вирішення питання про відкриття провадження у справі. За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню. Справу належить повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2021 року у цій справі скасувати справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 28 жовтня 2021 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Кримська О.М.