КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/2521/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства «Альфа-банк», подану представником Галас Павлом Васильовичем, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про зобов`язання видати грошові кошти з депозитного рахунку, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Укрсоцбанк» про зобов`язання видати грошові кошти з депозитного рахунку та просив суд зобов`язати відповідача видати йому грошові кошти з депозитного рахунку № НОМЕР_1 , який належав померлому ОСОБА_2 .

Позивач обґрунтував свою позовну заяву тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_2 . Місцем смерті ОСОБА_2 м.Алушта, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим, яка на сьогоднішній день тимчасово окупована. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 серпня 2017 року було встановлено факт смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, а саме в м. Алушта.

Також позивач зазначав, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, яке йому було видано 10 травня 2016 року нотаріусом Алуштинського міського округу Республіки Крим Щолоковою А.О., він є спадкоємцем грошового вкладу, який зберігається в ПАБ «Укрсоцбанк» на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , з відсотками та правом на компенсацію.

Вказував, що 05 вересня 2016 року представник позивача звернувся до Голови правління ПАТ «Укрсоцбанк» з заявою в інтересах позивача. Згодом ОСОБА_1 була отримана відповідь від 15 вересня 2016 року, в якій зазначено, що у видачі грошових коштів відмовлено.

У зв`язку із викладеним позивач був змушений звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено. Зобов`язано АТ «Укрсоцбанк» видати грошові кошти за договором банківського вкладу (вклад «Класичний»), який належав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його спадкоємцю ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 736,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ «Альфа-банк», правонаступника АТ «Укрсоцбанк», Галас П.В. подав апеляційну скаргу, у якій вказував, що 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-банк» та єдиними акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-банк» та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків виникає у АТ «Альфа-банк» з 15 жовтня 2019 року. Відтак, ні позивачем, ні судом не було замінено неналежного відповідача у справі.

Апелянт вказує, що сам факт підтвердження смерті громадянина ОСОБА_2 , яке встановлено у відповідності до норм ЦПК України рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 серпня 2017 року не дає підстав для отримання спадщини його спадкоємцями, а жодних підтверджень свого права на спадщину за законом, оформленого згідно чинного законодавства України позивачем надано не було. ОСОБА_1 не є клієнтом банку, а його представник ОСОБА_4 належних доказів на підтвердження свого права та права свого довірителя на отримання інформації, що містить банківську таємницю та отримання грошових коштів з банківського рахунку не надав.

Банк вважає, що судом неправомірно було взято до уваги неналежний доказ - «Свидетельство о праве на наследство по закону» 82 АА 0253950, що видане нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу Республіки Крим Щолоковою А.О., адже такий документ видано на тимчасово окупованій території.

У зв`язку із викладеним, представник АТ «Альфа-банк», правонаступника АТ «Укрсоцбанк», - Галас П.В. просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції, а також стягнути з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача у визначені ухвалою суду строки не надходив.

При апеляційному перегляді справи представник АТ «Альфа банк», правонаступника прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», Галас П.В. доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити, рішення суду скасувати і у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав не подання суду доказів на підтвердження оформлення спадкових прав позивачем після смерті власника грошового вкладу ОСОБА_2 .

При цьому зазначив, що посилання суду першої інстанції на «Свидетельство о праве на наследство по закону» 82 АА 0253950, що видане нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу Республіки Крим Щолоковою А.О., є неправомірним, адже такий документ видано на тимчасово окупованій території, а тому відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не має прийматися, про що свідчить і правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №757/372/15.

Позивач, його представник, чи правонаступник його прав та обов`язків до суду апеляційної інстанції не з`явився про розгляд справи повідомлявся у порядку, визначеному законом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братами.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Алуштинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства Юстиції Республіки Крим 17 жовтня 2014 року вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Алушта, Республіка Крим.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Суворовський районний у м. Херсон відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту смерті - задоволено. Встановлено факт смерті громадянина ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, а саме у місті Алушта, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Судак, Республіки Крим, Україна.

Із свідоцтва про право на спадкування за законом від 10 травня 2016 року, посвідченого нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу Республіки Крим, зареєстрованого в реєстрі за № 1-704, спадкова справа № 36/2014, спадкоємцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 являється брат - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадок, на яке видано дане свідоцтво складається з грошового вкладу, який зберігається в Публічному акціонерному банку «Укрсоцбанк» на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , з належними процентами та правом на компенсації.

05 вересня 2016 року представник позивача за довіреністю - ОСОБА_4. звернувся до Голови правління ПАТ «Укрсоцбанк» з заявою в інтересах ОСОБА_1 .

Відповідач надав відповідь від 25 січня 2018 року № 17-290/96-734 на зазначену заяву, а саме зазначивши, що відсутні правові підстави надання запитуваної інформації, так як не надано до Банку документів, які підтверджують право на отримання спадщини.

Як вбачається з довідки, виданої Автономною некомерційною організацією Фонд захисту вкладників від 15 березня 2017 року № 1/1518 ОСОБА_2 , який звернувся з заявою щодо згоди на придбання Фондом прав по вкладам, які розміщені в ПАТ «Укрсоцбанк» з ціллю отримання компенсованих виплат: - на суму 101805,00 українських гривень за договором банківського вкладу від 23 січня 2014 року на рахунку № НОМЕР_3 ; - на суму 154244,00 UAH по договору банківського вкладу від 04 квітня 2014 року по рахунку № НОМЕР_4 .

Судом також встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за життя між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (після зміни найменувань - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та на момент розгляду справи Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») було укладено договір банківського вкладу № 0435 (вклад «Класичний») (а.с.73).

Пунктом 1 зазначеного договору передбачено, що Банк відкриває вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_1 , на який перераховуються грошові кошти в сумі 154244,00 грн.

Згідно п. 1.2. договору депозит залучається на строк з 04 квітня 2014 року до 04 травня 2014 року (невключно).

Відповідно до п. 1.3. процентна ставка за депозитом складає 20,25 процентів річних. Процентна ставка є фіксованою протягом всього строку залучення депозиту.

Вирішуючи вказаний спір суд першої інстанції зазначив, що відповідачем в судовому засіданні не спростовано, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу, внесення позивачем коштів на рахунок Банку за договором банківського вкладу, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення коштів за договором № 0435 банківського вкладу (вклад «Класичний»), укладеним за життя між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Однак, повністю погодитися із даним висновком суду колегія суддів не може виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не повністю відповідає.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (частина перша статті 1060 ЦК України).

Положення статті 1059 ЦК України регулюють питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Виходячи з норм статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах (далі - Інструкція), затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.

Під час розгляду справи АТ «Альфа Банк» не заперечувало щодо укладення АТ «Укрсоцбанк» договору банківського вкладу № 35 від 04 квітня 2014 року із ОСОБА_2 . Вказаний факт також підтверджується і копіє самого договору (а.с.73).

Відповідно до статті 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Таким чином висновок суду щодо неправомірного обмеження банком права клієнта на отримання вказаних коштів є законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції, визнаючи право позивача у справі ОСОБА_1 як спадкоємця ОСОБА_2 на отримання вказаних коштів посилався на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 серпня 2017 року, згідно якого у визначеному чинним ЦПК України порядку встановлено факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом від 10 травня 2016 року, посвідченого нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу Республіки Крим, зареєстрованого в реєстрі за № 1-704, спадкова справа № 36/2014, яким встановлено факт прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_1 та набуття таким чином права на отримання вище вказаного вкладу.

Однак, вказаний висновок суду першої інстанції в частині визнання факту прийняття позивачем спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 10 травня 2016 року нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу Республіки Крим Щолоковою А.О. суперечить вимогам чинного законодавства України.

Так, згідно із пунктом першим частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визнана тимчасово окупованою територією, на території якої органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), видані органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до статті 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, і даний факт підтверджується судовим рішення Херсонського міського суду Херсонської області, що місцем смерті ОСОБА_1 та відкриття спадщини є місто Алушта Автономна Республіка Крим.

Згідно ж із пунктами 2.1, 2.2, 2.4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач у справі з метою оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса Алуштинського міського нотаріального округу Республіки Крим Щолокової А.О. та 10 травня 2016 року отримав свідоцтва про право на спадщину за законом, яке відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює правових наслідків.

При цьому, колегія суддів враховує, що відсутність свідоцтва про право на спадщину, яке видане у порядку, визначеному законодавством України не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України).

У випадку заведення спадкової справи на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя громадяни мають право звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування. Однак, доказів дотримання позивачем вказаного порядку до суду подано не було.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ст. 376 ЦПК України).

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір даних обставин не врахував, вищевказаних норми процесуального законодавства не дотримався, неправильно застосував норми матеріального права та прийшов до помилкового висновку про доведеність позивачем заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки апелянтом за подачу апеляційної скарги було сплачено 1057, 20 грн судового збору, тому суд апеляційної інстанції стягує дані витрати з позивача на його користь.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. 9, 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-банк», подану представником Галас Павлом Васильовичем задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНКОПП НОМЕР_5 зареєстрований АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-банк» 1057, 20 грн., сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 04 листопада 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв