П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021року м. Київ

Справа №757/56945/20-ц

Провадження № 22-ц/824/9356/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в 1993 році відповідач зобов`язався за дорученням і за рахунок позивача здійснити покупку вказаної квартири. У цьому зв`язку, 11 серпня 1993 року позивач, проживаючий на той час у Франції, передав відповідачу три тисячі доларів США і відповідну довіреність. Крім того, позивач зобов`язався забезпечити відповідача необхідною сумою коштів для виконання обов`язків не тільки перед продавцем спірної квартири, а також на відшкодування витрат зі зберігання квартири та комісійної винагороди. З цією метою позивач доручив відповідачу продати квартиру номер АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві власності. Грошові кошти від продажу квартири позивача відповідач не повернув, а утримав на відшкодування витрат за договором купівлі-продажу спірної квартири, та на її зберігання та комісійну винагороду. Позивач в свою чергу прийняв від відповідача виконання за договором комісії, що підтверджується фактами його конклюдентних дій.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, судом було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права, не застосовано закон, який підлягав застосуванню, зроблено помилковий висновок, що нібито визнання позову відповідачем, суперечить закону, а недодержання письмової форми спірного договору комісії тягне за собою недійсність.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, до суду надали заяву про розгляд справи за відсутності позивача та відповідача.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до копії договору купівлі-продажу від 11 листопада 1993 року, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 за 72000000 крб. (а.с.9-10)

15 квітня 2014 року державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Шапченко М. І. посвідчено Заповіт ОСОБА_2 , яким він заповідав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (а.с.24,25).

Позивач зазначає, що спірні правовідносини виникли на підставі договору комісії, укладеного між ним та відповідачем, а тому він є власником спірної квартири.

За приписами частини першої статті 395, частин першої та третьої статті 396 ЦК УРСР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за винагороду вчинити одну або кілька угод від свого імені за рахунок комітента. Договір комісії повинен бути укладений у письмовій формі. Недодержання письмової форми тягне за собою наслідки, передбачені статтею 46 цього Кодексу.

Статтею 46 ЦК УРСР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Суду не надано договору комісії, укладеного між сторонами у письмовій формі, за яким би відповідач зобов`язувався за дорученням позивача за винагороду вчинити угоду від 11 листопада 1993 року щодо купівлі ОСОБА_2 у ОСОБА_3 квартир АДРЕСА_1 від свого імені за рахунок позивача.

Також суду не надано належних та допустимих доказів передачфпозивачем винагороди відповідачу на виконання умов договору комісії у встановленому договором розмірі. Твердження про те, що такими коштами є гроші від продажу квартири по АДРЕСА_1 не заслуговують на увагу, оскільки продавцями за цим договором були ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Крім того, договір купівлі продажу квартири по АДРЕСА_1 від 01 грудня 1993 року, а договір купівлі-продажу квартири по вул. Мічуріна від 11 листопада 1993 року, тобто передує отриманню грошей за продану нерухомість (а.с.7-10).

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до незгоди з висновком суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, серед іншого, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на приписи законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок, що випливає зі статті 6 Конвенції, з мотивування може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

У § 30 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» ЄСПЛ зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дав відповідь на всі аргументи і доводи учасників справи, які мають важливе юридичне значення для правильного вирішення справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, Київський апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Печерського районного суду м.Києва від 26 лютого 2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій немає.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 26 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна