ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/414/20

Головуючий у першій інстанції - Лобода Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/8/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

місце ухвалення судового рішення - м. Бахмач,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 22 вересня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до АТ «Українська залізниця», в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог та уточнень просив визнати незаконними та скасувати накази від 12 лютого 2020 року № 83/ос та від 12 лютого 2020 року № 24/ос про звільнення його з посади начальника виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Бахмач філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків на підставі ч. 1 п. 1 ст. 41 КЗпП України; поновити його на посаді начальника виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Бахмач філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по дату ухвалення рішення суду, а також моральну шкоду, завдану незаконним звільненням, у розмірі 34 096,31 грн.

У мотивування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що з 1997 року він працював на Укрзалізниці, починаючи з посади бригадира складального цеху і закінчуючи посадою начальника виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Бахмач філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця». Відповідно до наказу від 12 лютого 2020 року № 83/ос позивача було звільнено з роботи за одноразове грубе порушення трудових обов`язків на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та відповідно до наказу (розпорядження) від 12 лютого 2020 року № 24/ос з ним припинено трудовий договір. Позивач зазначав, що його було звільнено безпідставно, оскільки жодних порушень трудових обов`язків він не допустив, а отже невідомо, яке саме грубе порушення було покладено в основу його звільнення, такого обґрунтування не містить і оспорюваний наказ. Натомість зі змісту наказу вбачається, що він був виданий на підставі протоколу оперативної наради від 12 лютого 2020 року, про яку позивач не обізнаний. Крім того, посилався на те, що звільнення відповідачем проведено у період перебування ОСОБА_1 на лікарняному, що також суперечить вимогам діючого законодавства, трудова книжка йому не повернута, розрахунок був проведений шляхом зарахування сум при звільненні на зарплатний рахунок.

Вважав, що указаними діями відповідача, які мали наслідком незаконне звільнення позивача з посади начальника виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Бахмач філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду у розмірі 34 096,31 грн, виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати, яку б позивач отримував без порушення його прав, душевних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків.

Рішенням від 17 вересня 2020 року Бахмацький районний суд Чернігівської області задовольнив частково позов ОСОБА_1 .

Визнав незаконними та скасував накази від 12 лютого 2020 року № 83/ос та від 12 лютого 2020 року № 24/ос (із змінами, внесеними згідно з наказами від 30 квітня 2020 року № 177/ос та № 117/ос) про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Бахмач філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, ч. 1 п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Поновив ОСОБА_1 на посаді начальника виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Бахмач філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» з 24 лютого 2020 року.

Стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2020 по 17 вересня 2020 року у розмірі 228 931,83 грн, визначений без урахування податків, обов`язкових зборів і платежів.

Стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини вимог позову - відмовив.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Бахмач філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» та в частині стягнення заробітної плати в межах виплат за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі АТ «Укрзалізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2020 року по 17 вересня 2020 року у розмірі 228 931,83 грн, визначеного без урахування податків, обов`язкових зборів і платежів, і в цій частині ухвалити нове рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, дійшовши висновку про незаконність звільнення позивача із займаної посади, суд першої інстанції провів розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу без урахування підпункту «в» абз. 1 п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, а саме: при визначенні середньої заробітної плати не виключив із суми доходів за 2 календарні місяці, що передували звільненню ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 7 696,80 грн за відрядження.

За розрахунком скаржника, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна становити 202 925,79 грн (60 445,82 грн (сума доходів за 2 календарні місяці, що передували звільненню за вирахуванням відрядження) / 42 робочих дні = 1 439,19 грн (середній заробіток за 1 робочий день) *141 (кількість днів вимушеного прогулу), що відповідно на 26 006,04 грн менше, ніж задовольнив суд.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В частині вимог про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення позивача на роботі та стягнення моральної шкоди рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегією суддів не переглядається.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить частково задовольнити, а рішення суду в оскаржуваній частині змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу таким вимогам не відповідає.

У справі встановлено, що АТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворена та зареєстрована відповідно до закону, до структури якої входить філія «Пасажирська компанія», одним із виробничих підрозділів якої є пасажирське вагонне депо станції Бахмач (т. 1 а.с. 89-113, т. 2 а.с. 100-111).

Згідно із наказом від 12 лютого 2020 року № 83/ос, виданим директором філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», було звільнено з роботи 12 лютого 2020 року ОСОБА_1 , начальника виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції Бахмач філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, п. 1 ст. 41 КЗпП України. Підстава: протокол оперативної наради від 12 лютого 2020 року (т. 1 а.с. 9).

Відповідно до наказу (розпорядження) від 12 лютого 2020 року № 24/ос про припинення трудового договору (контракту), за підписом головного інженера виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Бахмач філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», 12 грудня 2020 року було звільнено ОСОБА_1 , начальника депо, за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за п. 1 ст. 41 КЗпП України. Підстава: наказ філії «Пасажирська компанія» від 12 лютого 2020 року № 83/ос (т. 1 а.с. 10).

Згідно із наказом філії від 30 квітня 2020 року № 177/ос та наказом виробничого підрозділу від 30 квітня 2020 року № 117/ос «Про внесення змін до наказу по особовому складу», були внесені зміни відповідно у наказ філії від 12 лютого 2020 року № 83/ос та наказ виробничого підрозділу від 12 лютого 2020 року № 24/ос про звільнення з роботи ОСОБА_1 , унаслідок чого датою звільнення ОСОБА_1 указано 24 лютого 2020 року. При цьому, наказ від 30 квітня 2020 року № 177/ос виданий на підставі протоколу оперативної наради від 12 лютого 2020 року та листка непрацездатності АКА № 953025, а наказ від 30 квітня 2020 року № 117/ос виданий на підставі наказу філії від 30 квітня 2020 року № 177/ос (т. 1 а.с. 57, 58).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині визначеного районним судом розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Поновивши ОСОБА_1 на посаді начальника виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Бахмач філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП він має право на стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Проте, на думку колегії суддів, визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, районний суд помилково не врахував положень підпункту «в» пункту 4 розділу III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок від 08 лютого 1995 року № 100), відповідно до якого при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових).

Поза увагою суду першої інстанції залишились також положення підпункту «б» пункту 4 розділу III Порядку від 08 лютого 1995 року № 100 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за яким при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до пунктів 5, 8 розділу ІV Порядку від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про доходи, заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи, що передували звільненню, становила 60 395,82 грн, з яких: за грудень 2019 року - 36 387,50 грн без урахування 50,00 грн матеріальної допомоги системного характеру (страхування), за січень 2020 року - 24 008,32 грн без урахування 7696,80 грн відрядження та 50,00 грн матеріальної допомоги системного характеру (страхування) (т. 2 а.с. 119).

Згідно із довідкою про середню заробітну плату ОСОБА_1 , відпрацьовано ним 293 годин, тобто 37 робочих днів протягом двох місяців перед звільненням, з яких: у грудні 2019 року - 166 годин, тобто 21 робочий день, у січні 2020 року - 127 годин, тобто 16 робочих днів (т. 2 а.с. 120).

З урахуванням встановлених обставин, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1632,32 грн (60 395,82 грн заробітна плата за грудень 2019 року - січень 2020 року / 37 відпрацьованих робочих днів). Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 230 157,12 грн (1632,32 грн середньоденна заробітна плата х 141 день вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2020 року по 17 вересня 2020 року) та визначений без врахування податків, обов`язкових зборів і платежів.

Апеляційний суд, погоджуючись з доводами відповідача про неправильність проведеного судом першої інстанції розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не може прийняти здійснений АТ «Українська залізниця» та викладений у апеляційній скарзі розрахунок середнього заробітку, з огляду на те, що при визначенні середньоденної заробітної плати позивача скаржник не врахував, що ОСОБА_1 фактично відпрацював 37 робочих дні у грудні 2019 року-січні 2020 року, а не 42 робочі дні, як зазначено відповідачем. Крім цього, визначаючи заробітну плату ОСОБА_1 за 2 календарні місяці, що передували звільненню, крім відрядження, відповідач не виключив із розрахунку суму матеріальної допомоги, яка також не враховується при обчисленні середньої заробітної плати. Наведене вище призвело до неправильного обчислення суми середнього заробітку, що слід стягнути на користь позивача, в бік її зменшення.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було невірно обраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу, а тому в цій частині рішення суду підлягає зміні.

Зважаючи на те, що позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до дати ухвалення рішення судом, та те, що в силу ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу шляхом збільшення його розміру з 228 931,83 грн до 230 157,12 грн, визначеного без урахування податків, обов`язкових зборів і платежів.

При цьому, необхідно повернути відповідачу надмірно сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги.

При подачі апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» не сплатило судовий збір. Ухвалою від 03 листопада 2020 року Чернігівський апеляційний суд залишив апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» без руху, запропонував сплатити відповідачу 1 261,20 грн судового збору за оскарження рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На виконання вказаної ухвали АТ «Українська залізниця» надало платіжне доручення № 3144844 від 23 жовтня 2020 року про сплату 5 151,00 грн судового збору та просило при прийнятті судового рішення повернути надмірно сплачений судовий збір.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" апеляційний суд вважає за необхідне повернути відповідачу надмірно сплачені кошти у рахунок оплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 889,80 грн (5 151,00 - 1 261,20 = 3 889,80), сплачені згідно із платіжним дорученням № 3144844 від 23 жовтня 2020 року.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2020 року змінити в частині вирішених вимог про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2020 року по 17 вересня 2020 року, збільшивши суму стягнення з 228 931 (двохсот двадцяти восьми тисяч дев`ятисот тридцяти однієї) грн 83 коп. до 230 157 (двохсот тридцяти тисяч ста п`ятдесяти семи) грн 12 коп., визначеного без урахування податків, обов`язкових зборів і платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повернути Акціонерному товариству «Українська залізниця» () надмірно сплачені кошти у рахунок оплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 889 (три тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять) грн 80 коп., сплачені відповідно до платіжного доручення № 3144844 від 23 жовтня 2020 року за наступними реквізитами: отримувач - ГУДКСУ у Чернігівській обл, , банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку (IBAN) UA0025002, код класифікації доходів бюджету 22030101, найменування коду класифікації доходів бюджету «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України, 050).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 січня 2021 року.

Головуюча: Судді: