ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 663/3203/20
Номер провадження 22ц 819/909/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя-доповідач)

суддів: Базіль Л.В.,

Бездрабко В.О.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10 березня 2021 року у складі головуючого судді Клімченка М.І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав Заяву № б/н від 17 жовтня 2011 року, у якій відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті http:// privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідачу було відкритий кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 25 000.00грн. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 15 вересня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 37867.16грн грн., з яких: 24918.17грн. -заборгованість за тілом кредиту, 11290.48 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 1658.51грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд стягнути із відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» вказану заборгованість та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Заочним рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 10 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором станом на 15 вересня 2020 року загальною сумою 26 576.68грн, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті. У зв`язку із чим наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, розмір якої підтверджено розрахунком позивача, та відсотків, нарахованих відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками суд першої інстанції керувався тим, що Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтвердили, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з цими Умовами ознайомився, погодився і мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, позивачем не надано. Наявна в матеріалах справи анкета-заява, на підставі якої позичальник отримав кредитні кошти, не містить умов про відсоткову ставку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду в оскаржуваній частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами не відповідають обставинам справи та положенням цивільного законодавства щодо права кредитора на одержання від позичальника процентів за користування кредитом, а також суперечить європейським правовим нормам, що регулюють функціонування кредитних правовідносин та банківського сектору економіки.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року, відповідно до вимог частини 2 статті 369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

ОСОБА_1 процесуальним правом, передбаченим положеннями статті 360 ЦПК України на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в апеляційному порядку не оскаржено.

Оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, тому предметом апеляційного перегляду відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України є рішення суду в частині відмовлених позовних вимог (стягнення відсотків за користування кредитом).

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ухвалюючи рішення про відмову у стягненні заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами суд першої інстанції виходив з того, що підстави для стягнення із відповідача процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів) відсутні, так як банк не надав належних доказів на підтвердження розміру встановленої умовами договору процентної ставки, а витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт, як і Умови та Правила наданням банківських послуг відповідачем не підписаний, тому не свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому умов щодо ціни договору, а також встановленої відповідальності. Водночас судом зазначено, що надані Банком Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки не містять підпису ОСОБА_1 , а позивачем не надано доказів, що саме ці Умови та правила або їх відповідна редакція існували чи були чинними на момент підписання відповідачем анкети-заяви і не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Проте, такого висновку суд дійшов без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2011року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.18).

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

04 листопада 2011 року, ОСОБА_1 було підписано Довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», в якій сторони визначили, зокрема: базову ставку за користування кредитом у розмірі 2.5% на місяць, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік; розмір та строк внесення щомісячних платежів; розмір комісії за зняття кредитних коштів готівкою; розмір комісії за зняття власних коштів; підстави та розмір нарахування пені; підстави та розмір нарахування штрафів тощо(а.с.19).

Відповідно до довідки, доданої позивачем до позовної заяви, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким були надані кредитні картки: 27 жовтня 2011 року кредитна картка № НОМЕР_1 , терміном дії 10/15; 09 серпня 2015 року кредитна картка № НОМЕР_2 , терміном дії 08/19; 22 січня 2018 року кредитна картка № НОМЕР_3 , терміном дії 11/21 (а.с.16).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), доданої Банком до позовної заяви, вбачається, що старт карткового рахунку № НОМЕР_1 відбувся 27 жовтня 2011 року. 04 листопада 2011 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 2000,00грн., який в подальшому неодноразово змінювався: 18 жовтня 2012 року збільшено кредитний ліміт до 4000.00грн., 28 грудня 2012 - до 8000.00грн., 26 квітня 2014 року - до 12000.00грн., 01 серпня 2018 року - до 25000.00грн.,19 грудня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 0.00грн.(а.с.17).

З виписки по рахунку за період з 01 листопада 2011 року по 01 березня 2020 року, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_1 , починаючи з листопада 2011 року активно користувався кредитними картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , використовуючи кредитні кошти, за рахунок встановленого кредитного ліміту: знімав готівку, поповнював мобільний телефон, оплачував покупки, здійснював перекази між своїми картками, а також вносив кошти на часткове погашення кредиту (а.с.49-55).

З розрахунку заборгованості, наданої банком вбачається, що станом на 15 вересня 2020 року відповідач має заборгованість у загальному розмірі 37867.16 грн., яка складається із:24918.17грн. -заборгованість за простроченим тілом кредиту, 11290.48грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 1658.51грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦПК України.(а.с.15).

Відмовляючи у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитними коштами суд першої інстанції виходив із відсутності обумовленої сторонами у письмовому вигляді ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

При цьому суд першої інстанції залишив поза увагою додану Банком до позовної заяви Довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписаною 04 листопада 2011 року ОСОБА_1 , згідно якої базова процентна ставка за користування кредитом становить 2.5% у місяць (30% річних), нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році.

Отже, відповідач ОСОБА_1 , підписавши зазначену довідку, тим самим погодився з такими умовами кредитування, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність обумовленої сторонами у письмовому вигляді ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами є помилковим.

Разом з тим із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що до розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами АТ КБ «Приватбанк» включено нараховані відсотки за завищеною процентною ставкою (з 01 вересня 2014 року - 34.80% річних, з 01 квітня 2015року - 43.20% річних, з 22 січня 2018 року - 3.5% на місяць (42% річних), з 01 серпня 2020 року - 3.4% на місяць (40.8% річних), а також за підвищеною процентною ставкою на прострочений кредит у період з 01 липня 2010 року по 01 березня 2020 року у розмірі 7 % на місяць, які не були узгоджені між сторонами у Довідці про умови кредитування від 04 листопада 2011 року, яка була підписана ОСОБА_1 .

Однак, матеріали справи не містять відомостей, щодо узгодження між сторонами збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на офіційному сайті Банку (www. privatbank.ua), як невід`ємну частину кредитного договору. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що ОСОБА_1 був ознайомлений та погодився з Умовами та правилами в редакції доданої Банком до позовної заяви.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про погодження між сторонами зміни істотних умов договору, а саме збільшення процентної ставки за користування кредитом, наданий банком Витяг з Умов не можна розцінювати як стандартну (типову) форму, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника та довідці про умови кредитування, які безпосередньо ним підписані і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді зміну істотних умов договору, зокрема збільшення ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Здійснюючи розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, відповідно до обумовленого сторонами розміру процентної ставки, згідно умов кредитного договору №б/н від 17 жовтня 2011 року, колегія суддів виходить з наступної формули: залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) * 30 (річна ставка) / 100 * кількість днів, за які нарахована заборгованість за відсотками / 360 днів.

Зважаючи на викладене колегія суддів встановила, що заборгованість по процентам за користування кредитом, розрахованих відповідно до умов договору за вказаною вище формулою та з урахуванням внесених позичальником сум на погашення кредиту, станом на 15 вересня 2020 року становить 7842.98грн.

З огляду на викладене, перевіривши правильність і обґрунтованість розрахунку заборгованості, наданого позивачем, суд апеляційної інстанції вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення 11290.48 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, нараховані станом на 15 вересня 2020 року, підлягають частковому задоволенню в сумі 7842.98грн. виходячи з базової відсоткової ставки 30 % річних(2.5% в місяць).

Оскільки відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом суд не врахував наявність зазначених вище обставин, тому колегія суддів вважає за необхідне з підстав, визначених статтею 376 ЦПК України рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10 березня 2021 року в частині відмови у стягненні заборгованості по відсоткам за користування кредитом скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом станом на 15 вересня 2020 року у розмірі 7842.98грн.

Відповідно до статті 382 ЦПК України у випадку скасування або зміни судового рішення постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI (в редакцій, чинній на момент звернення позивача з даним позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 2102,00 грн.

Ставка судового збору за подання до суду позову майнового характеру, який подано юридичною особою, становить 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент подання позовної заяви ціна позову складала 37 867.16грн., сума задоволених позивних вимог складає 34419.66 грн. (26576.68 грн. та 7842.98 грн.), що складає 90.89% від ціни позову, а тому стягненню з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає 90.89 % від сплаченої позивачем в суді першої інстанції суми судового збору, що становить 1910.50грн. (90.89 % від 2102,00 грн.).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» сплачено судовий збір в сумі 3153,00 грн. (150% від 2102,00 грн.) (а.с.138), що узгоджується з приписами статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що постановою суду апеляційної інстанції частково задоволено апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 7842.98 грн. (69.46 %) від 11290.48 грн., які були предметом перегляду в суді апеляційної інстанції), тому відповідно до статті 141 ЦПК України 69.46% суми судового збору, сплаченої апелянтом при зверненні до суду апеляційної інстанції, підлягає стягненню відповідача на його користь, що становить 2190.07 грн( 69.46% * 3153.00).

На підставі вище зазначеного колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10 березня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судових витрат, збільшивши суму стягнення з 1475.26 грн. до 4100.57 грн. (1910.50+ 2190.07) .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10 березня 2021 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами станом на 15 вересня 2020 року у сумі 7842.98грн. (сім тисяч вісімсот сорок дві гривні 98 копійок).

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судових витрат змінити, збільшивши суму стягнення з 1475.26 грн. до 4100.57 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

В.О. Бездрабко