Справа № 128/2003/19

РІШЕННЯ

Іменем України

02 листопада 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.,

при секретарі Жигаровій Д.О.

за участі:

заявника ОСОБА_1

адвоката Думанського В.О.

представника заінтересованої особи Скляра О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , з викликом заінтересованої особи представників Управління Державної Міграційної Служби України у Вінницькій області про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України, посилаючись на те, що він народився в місті Ялта ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що 05 червня 1994 року його було засуджено Ялтинським міським судом до відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки. 18 грудня 1997 року Ялтинським міським судом відносно заявника було винесено вирок, яким призначено міру покарання у вигляді позбавлення волі строком 6 років. В подальшому вказує, що 20 вересня 2005 року Сімферопольським районним судом АР Крим відносно нього було винесено вирок, відповідно до якого його засуджено до відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком 13 років. На далі 10 серпня 2018 року заявник відбув покарання, яке було призначене Сімферопольським районним судом АР Крим вироком від 20 вересня 2005 року і звільнився з Державної установи Ладижинська виправна колонія № 39, про що адміністрацією колонії йому мені було видано довідку про звільнення № 013852. Одразу після звільнення він мав намір повернутися до АР Крим в м. Ялта, де проживав разом з батьками з моменту свого народження до моменту, коли відносно нього Ялтинським міським судом було винесено перший вирок від 05 червня 1994 року. Однак враховуючи той факт, що територія АР Крим є тимчасово окупованою територією, для перетину кордону між Україною і АР Крим заявнику необхідний паспорт громадянина України, який йому не було повернуто після відбуття покарання, оскільки як зазначається у довідці про звільнення, паспорт громадянина України був відсутній в особовій справі. Вказує, що враховуючи даний факт він прибув до м. Вінниця з метою отримання паспорта громадянина України. Зазначає, що в квітні 2019 року він звернувся з заявою до Вінницького районного відділу державної міграційної служби України у Вінницькі області для отримання паспорта громадянина України і разом із заявою подав копію свого свідоцтва про народження, виданого повторно, копію довідки про звільнення та копію довідки про відбування покарання. В даних документах вказано його місце народження, а також те, що він є громадянином України. Однак посадовими особами Вінницького районного відділу ДМС України даний факт не було прийнято до уваги і 23 квітня 2019 року заявнику було відмовлено у видачі паспорта громадянина України, оскільки не встановлено його належність до громадянства України та рекомендовано звернутися до суду для встановлення належності до громадянства України. Крім того, відповідно до вироку Сімферопольського районного суду АР Крим від 20 вересня 2005 року було встановлено, що заявник є громадянином України і постійно проживав за адресою Сімферопольський район, с. Зарічне. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини встановленні рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються. Також просить суд прийняти до уваги той факт, що під час відбування покарання у ДУ Ладижинська виправна колонія № 39, він користувався своїм правом передбаченим ст. 70 Конституції України, а саме, правом голосу на виборах і референдумах, на що мають право лише громадяни України, які досягли на день їх проведення вісімнадцяти років.

Відповідно до відзиву наданого заінтересованою особою Управлінням Державної Міграційної Служби України у Вінницькій області вбачається, що заявлені вимоги не визнаються. Вказують, що заявником не вірно визначено заінтересовану особу Вінницький районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області по даній справі. Відповідно до абзацу другого пункту 4 Листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження при визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вилинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту. Указом Президента України № 1085 від 09.12.І0 року «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну міграційну службу України, поклавши на цю Службу функції з реалізації державної політики з питань громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, а також у справах міграції в межах, визначених законодавством про біженців. Одним із таких територіальних підрозділів Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області є Вінницький районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області. Відтак, враховуючи обставину, що Вінницький районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області не є юридичною особою, а є лише територіальним підрозділом (відділ) Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області то у зв`язку із цим заінтересованою особою у даній справі мало б бути Управління ДМС України у Вінницькій області в якій заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту. Зазначають, що у своїй заяві про встановлення факту, що має юридичне значення ОСОБА_1 просить встановити факт постійного проживання його на території України на 24.08.1991 року, оскільки народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ялта, УРСР. Також, заявник зазначає у заяві, що він 05.06.1994 року був засуджений Ялтинським міським судом до позбавлення волі строком на 3 роки, цим же судом 18.12.1997 року був засуджений до позбавлення волі строком на 6 років. 20.09.2005 року Сімферопольським районним судом АР Крим Україна був засуджений до позбавлення волі строком на 13 років. 10.08.2018 року відбув покарання та був звільнений з Державної установи Ладижинська виправна колонія № 39, про що адміністрацією колонії було видано довідку про звільнення № 013852. Після дослідження наданих доказів, можна зробити висновок, що заявником не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження його проживання на території України саме станом на 24.08.1991 року. Зазначають, що юридичне значення для проживання на території України має проживання на даній території на 24.08.1991 року, всі інші докази, про засудження в 1994, 1997, 2005 роках, довідки про звільнення у 2018 р. та атестат про навчання не підтверджують проживання заявника на території України і потрібний період, а отже заява до задоволення не підлягає.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 власну заяву підтримав, просив повністю задовільнити її вимоги. Суду показав, що він народився в м. Ялта і в 1991 році і з прийняттям рішення щодо незалежності України став громадянином України та отримав ідентифікаційний код та паспорт громадянина України. В подальшому він був засудженим та відбував покарання у виправних установах України, в останній раз за вироком Сімферопольського районного суду АР Крим до відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком 13 років. Покарання відбував в Ладижині, Вінницької області. Після звільнення він бажав повернутися додому, але не може цього зробити, так як його паспорт було втрачено і він не може переткнути кордон України та АРК. Для відновлення паспорта йому слід встановити факт знаходження на Україні з 24.08.1991 року.

Представник заінтересованої особи Скляр О.В. заперечив, щодо даної заяви, в задоволені просив відмовити. Суду показав, що заявник не довів належними та допустимим доказами факт проживання на Україні саме з 24.08.1991 р., а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Ялта АР Крим Україна, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.07.2012 року виданого повторно (а.с.10).

20 вересня 2005 року Сімферопольським районним судом АР Крим відносно ОСОБА_1 винесено вирок, відповідно до якого засуджено до відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком 13 років (а.с.6 -7).

Зі вступної частини вироку від 20.09.2005 року вбачається, що ОСОБА_1 , також було засуджено 05 червня 1994 року Ялтинським міським судом до відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 року та 18 грудня 1997 року Ялтинським міським судом, яким призначено міру покарання у вигляді позбавлення волі строком 6 року, однак копій даних вироків суду не надано.

10 серпня 2018 року ОСОБА_1 відбув покарання, яке було призначене Сімферопольським районним судом АР Крим вироком від 20 вересня 2005 року і звільнився з Державної установи Ладижинська виправна колонія № 39, про що адміністрацією колонії було видано довідку про звільнення № 013852 (а.с.11, 12).

З довідки про звільнення № 013852 вбачається, що ОСОБА_1 за вироком Сімферопольського районного суду АР Крим перебував під вартою з 04.07.2005 року по 10.08.2018 року.

Разом з тим згідно вказаної довідки ОСОБА_1 раніше був засуджений 22.04.2005 року Ялтинським міським судом АР Крим до 2 років обмеження волі, що підтверджує факт перебування ОСОБА_1 на території України.

Також згідно тієї ж довідки про звільнення ОСОБА_1 з місць позбавлення волі вказано, що в матеріалах справи паспорту громадянина України ОСОБА_1 не було.

Листом Вінницького районного відділу ДМС України 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі паспорта громадянина України, оскільки не встановлено його належність до громадянства України та рекомендовано звернутися до суду для встановлення належності до громадянства України (а.с.13).

Також ОСОБА_1 суду надано копію Атестату про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_2 від 31.05.2010 року, про те, що ОСОБА_1 закінчив у 2010 році Ладижинську ЗОШ І-ІІІ № 1 Ладижинської МС Вінницької області (а.с.8).

Згідно ст. 315 Цивільного процесуального кодексі України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, був затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Згідно пункту 8 вказаного Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до ІНФОРМАЦІЯ_3 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення учасників справи, а також враховуючи диспозитивність процесу та вимоги заявника, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення юридичного факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 місце народження м. Ялта, АР Крим, України - на території України в період з 22 квітня 2005 року (час постановлення вироку Ялтинським міським судом АР Крим у виді 2 років обмеження волі) по теперішній час, оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами. В решті вимоги слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 11,12, 13,18, 247, 315, 316 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовільнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 місце народження м. Ялта, АР Крим, України - на території України в період з 22 квітня 2005 року по теперішній час.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.А. Ганкіна