Справа № 419/742/21
Провадження № 2/419/200/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року смт Новоайдар Луганської області

Новоайдарський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Глазкової Ю. О.,

за участю секретаря судового засідання Шапки О. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоайдарської селищної ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, третя особа Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації Луганської області,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Новойадарського районного суду Луганської області з позовною заявою до Новоайдарської селищної ради, третя особа- Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації Луганської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила,що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна тітка ОСОБА_2 , після її смерті позивач звернулась до приватного нотаріуса Карпенко В.М. з метою прийняття спадщини. Нотаріусом було встановлено, що ОСОБА_2 за життя була нарахована, але не виплачена пенсія у Старобільському об`єднаному управлінні ПФУ Луганської області у розмірі 69560,72 грн. Позивач вважає, що входить до п`ятої черги спадкоємців за законом, після смерті тітки, інших спадкоємців не має. Постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на недоотриману пенсію у зв`язку з тим, що у Спадковому реєстрі від імені ОСОБА_2 міститься інформація про чинний заповіт, який зберігається у Четвертій Луганській нотаріальній державній конторі, що наразі знаходиться на окупованій території України, а тому отримати будь-яку інформацію про заповіт не можливо. Крім того підставою для відмови у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно стала та обставина, що родинні відносини позивача та померлої ОСОБА_2 не підтверджуються документально. На підставі зазначеного та посилаючись на ст.392 ЦК України, позивач просила встановити факт родинних відноси її з померлою тіткою та визнати за позивачем право власності на спадкове майно у виді недоотриманої пенсії.

Також надала суду клопотання про витребування копії спадкової справи після смерті ОСОБА_2 у приватного нотаріуса Карпенка В.М. та виклик свідків.

Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 01 липня 2021 року клопотання позивача про витребування копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області Карпенко В.М., задоволено. Також задоволено клопотання про виклик свідків.

У судовому засіданні, яке проводилось дистанційно у режимі відеокноференції, позивач ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити. Також пояснила, що померла ОСОБА_2 є її рідною тіткою, померла дітей не мала, а тому інші спадкоємці відсутні, зазначила, що вона також не має рідних братів або сестер. Повідомила, що її батько ОСОБА_3 та померла ОСОБА_4 є рідними братом і сестрою, документальні підтвердження цього факту у позивача відсутні. Зазначила, що жодної інформації про складений померлою заповіт не володіє, не зверталась до Четвертої Луганської державної нотаріальної контори.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлена у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи.

Представник Новоайдарської селищної ради у судове засідання не з`явився, відзив до суду не надав.

Від Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

У судове засідання, яке відбувалось дистанційно у режимі відеоконференції за допомогою технічних засобів, з`явилась свідок ОСОБА_5 , проте суд не зміг виконати покладені на нього обов`язки у відповідності до вимог ч.3,5,6 ст. 230 ЦПК України, оскільки даний свідок перебуває на непідконтольній території України у м. Луганську. Позивач відмовилась від свого клопотання про допит вказаного свідка. Також ОСОБА_1 зазначила, що відмовляється від клопотання про виклик свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які проживають у м. Луганську, що є окупованою територією, у зв`язку з тим, що вони не мають змоги прийти до суду. Таким чином, суд прийняв відмову позивача від раніше заявленого клопотання про викликсвідків та їх допит, оскільки позивач у клопотанні зобов`язувалась забезпечити явку останніх до зали судового засідання та у відповідності до принципу диспозитивності цивільного судочинства у судовому засіданні відмовилась від заявленого клопотання.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, копію спадкової справи, суд доходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Новоайдарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану 25.01.2018.

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилась у с. Подольськ, Волочийський район, Хмельницької області.

Відповідно до копії акту № 4 від 22.03.2020 вбачається, що на момент смерті з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 разом проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 10.06.2009 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 народилась ОСОБА_9 , батьками якої записані ОСОБА_3 та ОСОБА_10 .

На підтвердження родинних відносин суду надано копію заяви про видачу паспорта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до якої його батьками записані ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , виданого РАЦС у м. Щастя Ворошиловградської області 18.11.1978 встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уклали шлюб, після реєстрації якого подружжю надано прізвище ОСОБА_13 .

Копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 , виданого 23.11.1961 Октябрським районним відділом РАЦС м. Луганська, підтверджується факт укладення 23.11.1961 шлюбу ОСОБА_14 з ОСОБА_15 .

Згідно копії постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2018 № 461/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини з померлою та не подано заповіт, посвідчений Четвертою Луганською державною нотаріальною конторою 15.09.2009.

З відповіді Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори № 331/01-16 від 16.03.2018 видно, що наказом Головного управління юстиції у Луганській області від 25.11.2014 виконання обов`язків державного нотаріуса Четвертої луганської нотаріальної контори покладено на державних нотаріусів Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори проте нотаріальний архів залишився на непідконтрольній українській владі території.

З копії спадкової справи встановлено, що ОСОБА_1 21.02.2018 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Згідно копії паспорта ОСОБА_1 місцем її реєстрації є АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації зі Спадкового реєстру Станично-Луганською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу № 61977905 після смерті ОСОБА_2 , яка у реєстрі видалена.

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі приватним нотаріусом Карпенко В.М. зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_2 за № 62041315.

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склала заповіт 15.09.2009, який є чинний та зареєстрований за № 48098962, посвідчений Четвертою луганською державною нотаріальною конторою.

З наданого повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження видно, що ОСОБА_14 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками записані ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану відомостей про ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 видно, що інформація відсутня.

Згідно відповіді Старобільського об`єднаного управління пенсійного фонду України у Луганській області вбачається, що після смерті ОСОБА_2 залишилась недоотримана пенсія в розмірі 69560,72 грн.

30.05.2018 ОСОБА_1 звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 4 ст. 1235 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статтею 1250 ЦК України визначений порядок оголошення заповіту нотаріусом з моменту відкриття спадщини.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтями 1268,1269,1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час прийняття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи (стаття 1220 ЦК України), тобто у даному випадку 04.09.2017 року.

Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з відкриття спадщини.

У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1274 ЦК України (у редакції, що діяла на момент відкриття спадщини) спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Відповідно до ч.5 ст.1275 ЦК України відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

З матеріалів справи вбачається, що померла ОСОБА_2 за життя склала заповіт, який на час розгляду справи є чинний, інформацію щодо нього неможливо отримати нотаріусом так і судом, оскільки заповіт зберігається у Четвертій луганській державній нотаріальній конторі, що знаходиться у м. Луганську, наразі на окупованій території України. Жодних відомостей про спадкоємця за вказаним заповітом позивач не надала.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, установленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавцем ОСОБА_2 був складений заповіт на особу, яка не може бути встановлена з об`єктивних причин.

Отже, після смерті ОСОБА_2 право на спадкове майно як спадкоємця за заповітом є особа, вказана у ньому.

Таким чином, на час розгляду справи не можливо встановити коло спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , оскільки чинним законодавством спадкоємцем за заповітом може бути будь-яка особа, навіть яка не є родичем заповідача.

Тому суд вважає, що спадкоємець, який вказаний у заповіті повинен бути відповідачем у справі, за винятком тієї обставини, якщо це позивач. Доказів на підтвердження відсутності інших спадкоємців суду не надано.

У пунктах 30, 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 461/3581/16-ц (провадження № 14-421цс19) зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому без відповідної заяви або клопотання позивача про заміну відповідача чи залучення співвідповідача суд не вправі залучати до участі у справі інших осіб як відповідачів, які не визначені у такому процесуальному статусі позивачем.

Також відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи положення ст. 392 ЦК України існують дві підстави для визнання права власності у судовому порядку, якщо право власності не визнається, оспорюється іншою особою власника такого майна або у разі втрати ним документа, що підтверджує його право власності.

У абзаці 1-2 пункту 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено: з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Під час судового розгляду та зі змісту позовної заяви вбачається, що оформлення прав на спадщину позивачу необхідно для отримання спадщини у виді недоотриманої пенсії померлої.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З встановлених обставин у справі, можна дійти висновку, що позивач не стала власником спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , крім того, під час судового розгляду не доведено, що право позивача на спадкову масу оспорюється будь-ким чи не визнається, а тому суд вважає, що застосування у даному випадку ст. 392 ЦК України є безпідставним.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови у позові покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 211, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Новоайдарської селищної ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, третя особа Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації Луганської області залишити без задоволення.

З урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Новоайдарський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 жовтня 2021 року.

Суддя Ю.О. Глазкова