ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3452/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2021 р.рницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) Спиридонова О.В.,

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс», третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди майна за зустрічним позовом державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору оренди майна недійсним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_3 ) звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» (далі по тексту - Відповідач, ДП НТК «Імпульс») про стягнення заборгованості за договором оренди обладнання від 10 грудня 2014 року № 17/14 у розмірі 402 529,03 гривень, 22 361,52 гривень - 3% річних та 271 561,39 гривень інфляційних витрат.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 грудня 2014 року між ним та відокремленим структурним підрозділом ДП НТК «Імпульс» Науково-технічним центром «Сфера» було укладено договір оренди обладнання № 17/14, відповідно до умов якого орендодавець (позивач) передає, а орендар (відповідач) приймає у тимчасове платне користування обладнання, визначене у Додатку № 1 до Договору строком на 12 місяців. Сторони визначити, що плата за користування обладнанням становить 12000 гривень без ПДВ на місяць. Вказує, що договір оренди обладнання на сьогодні є діючим, оскільки жодна із сторін не заявляє вимогу у письмовій формі про його припинення. В той же час відокремлений структурний підрозділ Науково-технічний центр «Сфера» було ліквідовано, а ДП НТК «Імпульс» орендоване обладнання не повернуло та своїх зобов`язань за договором не виконало, не оплатило орендну плату за користування майном, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди обладнання.

Під час розгляду справи, позивачем подавалась заява про збільшення позовних вимог.

22 грудня 2017 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву про визнання договору оренди обладнання фіктивним, посилаючись, зокрема на те, що на момент укладення спірного договору ОСОБА_2 не обіймав посаду директора ВСП НТЦ «Сфера» та не мав відповідних повноважень, підтверджених довіреністю на укладання договору в інтересах підприємства.

Протокольною ухвалою від 27 грудня 2017 року об`єднано в одне провадження первісний позов ОСОБА_3 до державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» про стягнення заборгованості за договором оренди майна та зустрічний позов державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» до ОСОБА_3 про визнання договору оренди майна недійсним.

18 березня 2021 відповідачем подано уточнену зустрічну позовну заяву, в якій останній просить визнати недійсним договір обладнання № 17/14 із Додатком № 1 до нього, укладений 10 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та відокремленим структурним підрозділом ДП НТК «Імпульс» Науково-технічним центром «Сфера». В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначає, що спірний договір за твердженням ОСОБА_3 від імені ВСП ДП НТК «Імпульс» підписаний ОСОБА_2 , однак, станом на момент укладення спірного договору ОСОБА_2 не займав посаду директора ВСП ДП НТК «Імпульс»-НТЦ «Сфера», оскільки був переведений за його заявою від 30 жовтня 2013 року на посаду заступника директора по науці ДП «НТК «Імпульс», а тому не мав повноважень на укладення спірного правочину. Майно, яке перелічене у Додатку до Договору на території підприємства та його філії ніколи не перебувало, що підтверджується звітністю щодо балансового та позабалансового обліку підприємства. Крім того, станом на 10 грудня 2014 року ВП ДП НТК «Імпульс» -НТЦ «Сфера» вже був ліквідований, а тому спірний правочин не несе для ДП НТК «Імпульс» жодних прав та обов`язків.

Дослідивши заявлені позивачем за зустрічним позовом уточнення позовних вимог, враховуючи, що вони заявлені ним у відповідності до приписів частини третьої статті 49 ЦПК України, суд приймає їх до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням викладених позивачем уточнень.

Ухвалою суду від 27 грудня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) зазначив, про те, що підтримує позовні вимоги первісного позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просив їх задовольнити. Щодо зустрічної позовної заяви зазначив, що вона є безпідставною, оскільки в реєстраційній справі ДП «НТК «Імпульс» наявний наказ Генерального директора від 6 липня 2015 року № 130 «Про ліквідацію відокремленого структурного підрозділу», таким чином підрозділ було ліквідовано 6 липня 2015 року, а не 9 вересня 2013 року. Щодо наявності повноважень у директора ДП «НТК «Імпульс» на видачу генеральної довіреності від 1 лютого 2013 року на ім`я директора ВСП НТЦ «Сфера» пояснив, що п.7.7. статуту ДП НТК «Імпульс» передбачено право керівника підприємства видавати довіреності, без зазначення будь-яких обмежень щодо видачі таких довіреностей.

Представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні підтримав уточнену зустрічну позовну заяву та просив суд її задовольнити, у задоволенні первісного позову - відмовити. Пояснив, що наказом ДП «НТК «Імпульс» від 9 вересня 2013 року № 58 ВСП НТЦ «Сфера» було ліквідовано. У зв`язку з прийняттям рішення про ліквідацію ВСП НТЦ «Сфера», ОСОБА_2 за згодою було призначено спочатку на посаду першого заступника директора ДП «НТК «Імпульс» по науці та безпеці, а потім на посаду заступника директора ДП «НТК «Імпульс» по науці.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов підтримав та просив суд його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Враховуючи пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову та у задоволенні зустрічного позову, слід відмовити виходячи з наступних підстав.

В первісному позові, ОСОБА_3 наголошує на тому, що 10 грудня 2014 року між ним та відокремленим структурним підрозділом ДП НТК «Імпульс» Науково-технічним центром «Сфера» було укладено договір оренди обладнання № 17/14, відповідно до умов якого орендодавець (позивач) передає, а орендар (відповідач) приймає у тимчасове платне користування обладнання, визначене у Додатку № 1 до Договору строком на 12 місяців. Сторони визначити, що плата за користування обладнанням становить 12000 гривень без ПДВ на місяць.

Зазначає, що 10 грудня 2014 року сторонами був підписаний акт прийому передачі до Договору оренди обладнання № 17/14, згідно з яким все обладнання в кількості та асортименті, вказаному у Додатку № 1 до Договору було прийнято відповідачем в оренду.

Вказує, що договір оренди обладнання на сьогодні є діючим, оскільки жодна із сторін не заявляє вимогу у письмовій формі про його припинення.

Проте, відокремлений структурний підрозділ Науково-технічний центр «Сфера» було ліквідовано, а ДП НТК «Імпульс» орендоване обладнання не повернуло та своїх зобов`язань за договором не виконало, не оплатило орендну плату за користування майном.

Дійсно, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Так, відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Відповідно до статті 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Звертаючись до суду з позовом, позивач також заявив вимоги про стягнення з відповідача три відсотка річних, інфляційні втрати, нараховані на суму боргу та в порядку ст. 625 ЦК України, зазначаючи, що прострочення виконання відповідачем свого фінансового зобов`язання зі сплати платежів є підставою для нарахування і стягнення суми.

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на те, що станом на момент укладення спірного договору ОСОБА_2 не займав посаду директора ВСП ДП НТК «Імпульс»-НТЦ «Сфера», оскільки був переведений за його заявою від 30 жовтня 2013 року на посаду заступника директора по науці ДП «НТК «Імпульс», а тому не мав повноважень на укладення спірного правочину.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ДП «НТК «Імпульс» № 4 від 15.01.2013 створено Відокремлений структурний підрозділ ДП «НТК «Імпульс» - Науково-технічний центр «Сфера». На посаду директора ВСП ДП «НТК «Імпульс» НТЦ «Сфера» призначено ОСОБА_2 .

30 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до ДП НТК «Імпульс» з заявою про переведення його з посади першого заступника директора по науці та безпеці на посаду заступника директора по науці.

Наказом ДП НТК «Імпульс» № 4 від 30 жовтня 2013 року ОСОБА_2 переведено на посаду заступника директора по науці.

Наказом ДП НТК «Імпульс» № 77 від 4 листопада 2013 року «Про розподіл функціональних обов`язків» здійснено розподіл функціональних обов`язків на підприємстві, в тому числі відносно заступника директора по науці ОСОБА_2 , які не містять повноважень на укладання правочинів від імені підприємства.

Будь-яких доказів відкликання заяви про переведення, скасування наказів підприємства позивачем суду не надано.

Відповідно до відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, судочинство у судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Всупереч вказаних вимог позивачем не надано доказів та не доведено належними засобами доказування обставин, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, а саме перебування ОСОБА_2 на посаді директора ВСП ДП НТК «Імпульс» -НТЦ «Сфера у спірний період.

Отже, на момент укладення Договору оренди обладнання № 14/17 від 10 грудня 2014 року ОСОБА_2 не був директором ВСП ДП НТК «Імпульс» -НТЦ «Сфера», а тому не мав відповідних повноважень на укладення правочину від імені ВСП ДП НТК «Імпульс» -НТЦ «Сфера».

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на виконання ухвали суду від 20.04.2018 у справі призначено судово-технічну експертизу документів, проведення якої доручено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку експертів від 22.04.2020 № 23983/18-34/10918-10929/20-34 за результатами проведення судово-технічної експертизи документів у цивільній справі № 753/21692/17, вбачається, що підписи (окрім підпису від імені ОСОБА_2 на лицьовій стороні третього аркуша) в договорі оренди обладнання № 17/14, датованому 10.12.2014, виконані пізніше липня 2015. Встановити час виконання підпису від імені ОСОБА_2 на лицьовій стороні третього аркуша договору оренди обладнання № 17/14, датованого 10.12.2014, не видається можливим через недостатню кількість штрихів пасти кулькової ручки досліджуваного підпису без перетину з барвною речовиною відтиску круглої печатки від імені Науково-технічного центру «Сфера».

Наданий висновок експерта відповідає вимогам статті 102 ЦПК України, оскільки експерти попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384,385 КК України.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що договір є неукладеним, а отже й підстави для стягнення за ним заборгованості відсутні, тому у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» про стягнення заборгованості за договором оренди майна слід відмовити.

Що стосується зустрічного позову, то суд вважає, що він також не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, у своїх зустрічних позовних вимогах ДП НТК «Імпульс» наголошує на визнанні договору оренди обладнання від 10.12.2014 недійсним, оскільки станом на дату укладення договору ОСОБА_2 не займав посаду директора ВСП ДП НТК «Імпульс»-НТЦ «Сфера». Крім того, у спірний період ВСП ДП НТК «Імпульс»-НТЦ «Сфера» був ліквідований, що підтверджується наказом ДП «НТК «Імпульс» № 58 від 09.09.2013.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

При цьому, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зазначена норма кореспондує частинам 2,3 ст. 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір, укладений ОСОБА_2 від імені директора відокремленого структурного підрозділу ДП НТК «Імпульс» Науково-технічним центром «Сфера», який станом на 10 грудня 2014 року не був директором та не мав відповідних повноважень на укладення договорів.

Відповідно до висновку експертів підписи (окрім підпису від імені ОСОБА_2 на лицьовій стороні третього аркуша) в договорі оренди обладнання № 17/14, датованому 10.12.2014, виконані пізніше липня 2015.

Враховуючи наведене, з урахуванням висновків експерта, які містяться в матеріалах справи, договір є неукладеним, а тому не підлягає визнанню недійсним.

З огляду на викладене, зустрічний позов державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору оренди майна недійсним, задоволенню не підлягає.

Посилання позивача за зустрічним позовом про те, що у спірний період ВСП ДП НТК «Імпульс»-НТЦ «Сфера» був ліквідований, суд оцінює критично, оскільки як вбачається з листа № 101-5/10 від 02.01.2017 Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в реєстраційній справі ДП «НТК «Імпульс» міститься наказ генерального директора від 06.07.2015 № 130 «Про ліквідацію відокремленого структурного підрозділу», таким чином підрозділ було ліквідовано 6 липня 2015 року.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог первісного позову та зустрічного позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, йому не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс», третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди майна - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору оренди майна недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Р.Лужецька