ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №636/147/21
Провадження № 2/636/817/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Оболєнської С.А.,

за участю секретаря судового засідання - Бруславської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить винести рішення, згідно якого розірвати шлюб з відповідачем, який було укладено 27.07.2018 року та зареєстровано Харківським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, зроблено актовий запис за № 2871, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття, аліменти на свої утримання в розмірі 5000,00 грн щомісячно до досягнення сином трьох років, а також просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8625,00 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 27.07.2018 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстровано Харківським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, у якому мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб з відповідачем фактично припинив своє існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. У червні 2019 року відповідач пішов з сім`ї та перестав опікуватись дитиною, не забезпечує сім`ю, не надає жодних коштів на утримання дитини, не займається вихованням та розвитком сина, який проживає з нею, однак будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини та її утримання не надає. Вона на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною і не може в повній мірі забезпечувати дитину та себе, а відповідач ухиляється від добровільного забезпечення її та дитини, її неодноразові прохання надавати матеріальну допомогу виявилися безрезультатними.

Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 19 січня 2021 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито.

Від позивача до суду надійшла заява, згідно якої вона позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити та розглядати справу в її відсутності.

Від відповідача надійшов відзив, в якому він зазначив, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, а позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років визнає частково та просить стягнути з нього 1/6 частку від усіх видів доходів. Також просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 1000,00 грн, оскільки складність зазначеної справи незначна, робота адвоката не вимагала великого обсягу аналітичної та технічної роботи, не потребувала багато часу та вивчення нової законодавчої бази.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що обставини, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень не доведені жодними належними та допустимими доказами, тому просить її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Судом встановлено, що 27.07.2018 року Харківським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , про що складено відповідний актовий запис за № 2871 (а.с.8). У шлюбі вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.4), який проживає з позивачем.

Спільне життя між позивачем та відповідачем в результаті різних обставин, життєвих інтересів та цілей не склалося, з червня 2019 року шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть та мешкають окремо, у зв`язку з чим сім`я розпалася остаточно та примирення між ними неможливе, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам.

Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя та збереження сім`ї неможливим, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню.

Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч. 1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи зі змісту ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проти чого не заперечував відповідач, надавши до суду відповідну заяву, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

Щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно із ч.2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

В добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивач та відповідач не вирішили.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.1 ст.79 СК України аліменти на утримання одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд враховує: працездатний вік відповідача, відсутність доказів на підтвердження його неспроможності сплачувати аліменти, а також часткове визнання позовних вимог в цій частині та стягнення з нього аліментів на утримання дитини, виходячи з принципу справедливості, розумності і з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, враховуючи, що відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня становить 2189 гривень, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 2000 гривень всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 1816,00 грн, а також на користь позивача судовий збір у розмірі 809,00 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8625,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пункті 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат.

Разом з тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Аналогічна правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 11.11.2020 у справі 673/1123/15-ц, постанові від 02.09.2020 у справі 329/766/18 та постанові від 16.06.2021 у справі № 640/4126/21.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача частину понесених підтверджених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4312,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 137, 141, 223, 263, 265, 268, 430 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27.07.2018 року Харківським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, актовий запис за № 2871.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду, тобто з 18.01.2021 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 2000 (дві тисячі) грн всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 18.01.2021 року, до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4312 (чотири тисячі триста дванадцять) грн 50 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_3 , ІН НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: С.А. Оболєнська