ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4627/20 Номер провадження 22-ц/814/145/21Головуючий у 1-й інстанції Погрібняк О. М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2020 року у складі судді Погрібняк О. М.

по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В липні 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 24.02.2016 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 19.05.2020 у сумі 18 461,57 грн і складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 13344,54 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 5117,03 грн, просив про стягнення з ОСОБА_1 вказаної заборгованості з покладенням на відповідача понесених по справі судових витрат у розмірі 2102 грн.

Позов мотивовано тим, що 24.02.2016 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами цього договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Проте, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами 24.02.2016 саме кредитного договору, оскільки анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 24.02.2016 містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, проте не містить даних про отримання відповідачем кредиту, інформації, яка саме карта видавалася відповідачу, розміру кредитного ліміту, відсоткової ставки, не визначає порядок та строки нарахування штрафів та пені, а надані позивачем докази не підтверджують наявності заборгованості та не дають підстав для висновку суду про отримання позичальником кредитних коштів та їх розмір.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та, вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відсутність підпису позичальника в Умовах та Правилах і Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, також не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, оскільки відповідач прийняв пропозицію банку на запропонованих умовах та поставив свій підпис в заяві позичальника, чим засвідчив, що він ознайомлений з вказаними документами та погодився з умовами кредитування.

Відповідач користувався кредитними коштами, активував кредитну картку, отримував перевипущені картки та користувався ними, періодично здійснював погашення кредиту, що підтверджується випискою по картковому рахунку та розрахунком заборгованості, які є належними та допустимими доказами по справі.

Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, у цілковитій відповідності відображає рух коштів за карткою, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу.

Зазначає, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач не повернув його, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів та відсотків по кредиту.

Посилання судом в оскаржуваному рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-16цс-15 від 11 березня 2015 року за відсутності обґрунтованих заперечень відповідача проти позову, строку позовної давності та змісту договору вважає безпідставним та неправильним.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 24.02.2016 відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій зазначено, що він згоден з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які він погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua та зобов`язався виконувати та самостійно знайомитися з їх змінами на вказаному сайті ПриватБанку.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконував належним чином свої зобов`язання, станом на 19.05.2020 утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 18461,57 грн, яка складається з 13 344,54 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту та 5 117,03 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У силу приписів статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За правилами статей 2, 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як а підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 77, частина перша статті 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» за недоведеністю, суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно наданих позивачем доказів відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 24.02.2016, що є письмовою формою договору, та одержав платіжні картки із встановленим кредитним лімітом, якими він користувався, здійснюючи розрахунки у торгівельній мережі, знімаючи готівку, та частково повернув кредитні кошти шляхом здійснення безготівкових переказів зі своєї картки та внесенням готівки в терміналі самообслуговування, що свідчить про виконання сторонами умов кредитного договору.

За таких обставин не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, тому висновки суду першої інстанції про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не є обґрунтованими та суперечать фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відхиляючи, як доказ, виписку про рух коштів по рахунку позичальника ОСОБА_1 за період з 24.02.2016 по 01.05.2020, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до пункту 5.6 розділу 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту, а згідно статті 336 розділу 1 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2012 № 578/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 р. за № 571/20884, виписки банків є первинними документами, що фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах.

Отже виписка по картковому рахунку, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 18-22), може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом та разом із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 24.02.2016, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 30.06.2019 (а.с. 8-17) підлягає дослідженню судом у сукупності з іншими доказами по справі, що судом першої інстанції здійснено не було.

Таким чином, не спростувавши доводи позивача по суті заявлених у справі вимог, за відсутності заперечень відповідача проти укладеного кредитного договору та його умов, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги позивача та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка підтверджується наявними у справі доказами.

За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат по справі, які покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.02.2016 станом на 19.05.2020 у сумі 18 461,57 грн, у тому числі 13344,54 грн - заборгованості за тілом кредиту та 5117,03 грн - заборгованості по процентах за користування кредитом, а також 5255 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна