Провадження № 2/205/1146/21
19 квітня 2021 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ОСОБА_1 30 грудня 2020 року звернувся суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2021 року вирішено питання про розгляд справи у заочному порядку.
Позивач у своєму позові посилався на те, що 04 березня 2019 року він надав відповідачеві ОСОБА_2 у борг 70 000 гривень, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти у розмірі 84 000 гривень до вересня 2019 року, про що було складено відповідну розписку. Свої зобов`язання щодо надання грошових коштів позивач виконав у повному обсязі, а відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми боргу виконано не було, не повернуто ним грошові кошти і до теперішнього часу. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 84 000 гривень, три відсотки річних у розмірі 3 362 гривні 30 коп. та інфляційні втрати у розмірі 24 544 гривень 80 коп., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 1 118 гривень 35 коп., а також судові витрати у розмірі 1 130 гривень 25 коп. Позивач у своїй заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до розписки від 04 березня 2019 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 70 000 гривень і зобов`язався повернути 84 000 гривень у строк до вересня 2019 року (а.с. 4). Розписка була написана власноруч відповідачем.
На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір позики, оскільки на виконання положень ч. 2 ст. 1046 ЦК України позивачем було передано відповідачеві грошові кошти у розмірі 70 000 гривень, і відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України його було оформлено належним чином: відповідачем власноруч було написано розписку.
Абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором.
Згідно з розпискою ОСОБА_2 взяв у позивача грошові кошти та зобов`язався повернути у строк до вересня 2019 року; зобов`язання не виконав, кошти не повернув.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 84 000 гривень за договором позики від 04 березня 2019 року.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Відповідно до розрахунків позивача три відсотки річних за період з 01 вересня 2019 року по 30 грудня 2020 року складають 3 362 гривні 30 коп., інфляційні збитки у розмірі 24 544 гривень 80 коп. та пеня у розмірі 1 118 гривень 35 коп.
Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 113 025 гривень 45 коп. (84 000 гривень + 3 362 гривень 30 коп. + 24 544 гривень 80 коп. + 1 118 гривень 35 коп. = 113 025 гривень 45 коп.).
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір.
Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 130 гривень 25 коп., який було сплачено позивачем (а.с. 1).
Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , складає 114 155 гривень 70 коп. (113 025 гривень 45 коп. + 1 130 гривень 25 коп. = 114 155 гривень 70 коп.).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 625, ст. 1046, ч. 2 ст. 1047, ч. 1 ст. 1048, абз. 1 ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України, ч. 1 ст. 133, ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 223, ст. ст. 263-265, ч. 1 ст. 280, ст.ст. 281, 282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) заборгованість за договором позики від 04 березня 2019 року в розмірі 84 000 (вісімдесят чотири тисячі) гривень, три відсотки річних за період з 01 вересня 2019 року по 30 грудня 2020 року у розмірі 3 362 (три тисячі триста шістдесят дві) гривень 30 коп., інфляційні втрати за період з 01 вересня 2019 року по 30 грудня 2020 року у розмірі 24 544 (двадцять чотири тисячі п`ятсот сорок чотири) гривень 80 коп., пеню період з 01 вересня 2019 року по 30 грудня 2020 року у розмірі 1 118 (одна тисяча сто вісімнадцять) гривень 35 коп., а також судовий збір у розмірі 1 130 (одна тисяча сто тридцять) гривень 25 коп., а всього 114 155 (сто чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят п`ять) гривень 70 коп.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя: