Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1494/20
Провадження № 2/553/42/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19.05.2021м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді: Новака Ю.Д.,
при секретарі: Каленіченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про визнання втратившими право користування житловим приміщенням, в якому просив визнати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
19.05.2021 року позивач ОСОБА_7 подав до суду заяву, в якій просив позовні вимоги щодо неповнолітнього ОСОБА_5 залишити без розгляду.
Ухвалою суду від 19.05.2021 року позовні вимоги в частині визнання неповнолітнього ОСОБА_5 втратившим право користування житловим приміщенням залишено без розгляду у зв`язку із поданою заявою позивача.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив позовні вимоги щодо ОСОБА_2 про визнання втратившою право користування житловим приміщенням задовольнити, просив проводити судове засідання без його участі.
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування подала до суду заяву, в якій заперечувала щодо позовних вимог відносно неповнолітнього ОСОБА_5 та надала рішення виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради від 11.05.2021 року, щодо позовних вимог відносно ОСОБА_2 покладалася на розсуд суду, просила проводити судове засідання без її участі.
Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримувала, просила суд їх задовольнити.
Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
19.05.2021 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Згідно ст. 10-13 ЦПК України- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов"язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об"єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов"язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.
Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.
У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.
Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , на підставі типового договору найму житлового приміщення від 26 грудня 1986 року, укладеного з його дружиною ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та в подальшому він є квартиронаймачем згідно даних КП «ЖЕО № 2» м. Полтави.
У вищевказаній квартирі зареєстровані, але не проживають з 2011 року донька померлої дружини ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно довідки № 1394 від 22.07.2020 року, виданої КП «ЖЕО № 2» м. Полтави (а.с.11).
Відповідачка та її син добровільно виїхала з квартири та забрала свої речі, крім того факт непроживання більше 10 років останніх підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12
Крім того, 23.07.2020 року було складено акт за участю сусідів ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_5 не проживають за місцем реєстрації з 2011 року, особистих речей їх в квартирі немає. Відповідач - ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_5 не проживають у вказаній квартирі, особистих речей в квартирі не мають, комунальних послуг не сплачують, не приймають участі в утриманні квартири, прибудинкової території. (а.с.12).
Крім того, як встановлено під час судового розгляду відповідач ОСОБА_2 фактично проживає у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до Довідки б/н від 21.07.2020 р., виданої Полтавською спеціалізованою мистецькою школою- інтернатом І-ІІІ ступенів «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки» імені Софії Русової, Полтавської обласної ради, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , закінчив 1-й клас та перебуває на неповному державному забезпеченні.
Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено перелік підстав для зняття з реєстрації місця проживання, в якому, зокрема, зазначена підстава - припинення права користування житловим приміщенням.
Реєстрація місця проживання відповідачки обмежує майнові права ОСОБА_1 , пов`язані з правом розпорядитися та належно користуватися ним, оскільки відповідачка ОСОБА_2 комунальні послуги не сплачує, житлом не користується, має багато боргів по кредитам у різних банках, на адресу постійно приходять претензії від колекторів з погрозами та намірами опису майна, що для нього як пенсіонера та людини похилого віку є постійним стресом з подальшим ускладненням здоров`я, що підтверджується копіями листів (а.с.24-26).
Крім того, згідно рішення виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради від 11.05.2021 року №67 Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та збереження за ним права користування житлом, відповідно до якого за ОСОБА_5 збережено право користування житлом за адресою: АДРЕСА_4 .
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_4 тривалий час, власних речей у квартирі не зберігає, при цьому, будь-яких обставин щодо чинення їй перешкод у цьому не встановлено під час розгляду справи, не здійснює спільне утримання квартири разом із іншими співмешканцями, та самостійно не вчиняє дії зі зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою, що покладає на квартиронаймача додатковий тягар щодо утримання квартири (при оплаті комунальних послуг) і вільного користування житлом.
Зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач не проживає за адресою реєстрації, що значно перевищує річний термін, при цьому, оплату за проживання не здійснює, ніяких заходів по збереженню житла за собою не вживає, заходів по вселенню у квартиру не приймає.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про визнання втратившим право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення буде виготовлено 20.05.2021 року.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЮ. Д. Новак