Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2872/21
Провадження № 2-о/553/68/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.10.2021м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді - Крючко Н.І.

при секретарі - Долговій М.М.,

за участі:

заявниці - ОСОБА_1 ,

представника заявниці ОСОБА_1 адвоката Головань Т.Г.,

представника зацікавленої особи ОСОБА_2 - адвоката Сайченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , за участі зацікавленої особи - ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису ,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , якому визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці реєстрації та проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця реєстрації та проживання (перебування), інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Обмежувальний припис видати строком на 6 місяців.

В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначила, що вона з 06.06.2019 року перебувала у шлюбі зі ОСОБА_2 .. Даний шлюб згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави було розірвано 06 липня 2021 року. Після розірвання шлюбу заявник повернула дошлюбне прізвище ОСОБА_4 .

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час в провадженні Ленінського районного суду м. Полтави знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини з батьком та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів.

Заявницею вказувалось про те, що з моменту находження останньої з дитиною у м. Полтава, ОСОБА_2 постійно переслідує її, неодноразово на її очах, на вулиці просто хватав дитину і вивозив до м. Харкова, в зв`язку з чим остання неодноразово зверталась до поліції з відповідними заявами. Такі дії ОСОБА_2 заявницею розцінюються, як здійснення тиску на неї, маніпулювання та здійснення психологічного насильства. Заявниця вказувала про те, що вона як мати, яку позбавляють можливості бути разом із своєю дитиною, постійно знаходитися у стані стресу і депресії. Постійні виїзди до м. Харкова, пошуки дитини, відвідування органів поліції та опіки, бійки та скандали зі ОСОБА_2 не можуть не впливати на психологічний стан як матері так і дитини.

При цьому, ОСОБА_2 постійно телефонує заявниці та її батькам, постійно пише в соціальних мережах, висловлює погрози забрати дитину, висловлюється нецензурно, погрожує фізичною розправою. В зв`язку з чим, мати заявниці ОСОБА_8 змушена була звернутися до органів поліції з відповідною заявою.

З огляду на зазначене та наявність, на думку заявниці, неодноразового фізичного насильства, що чинить ОСОБА_2 відносно неї та дитини, вважає, що вона є жертвою домашнього насилля, а тому звертається до суду з даною заявою.

Заявник та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, оскільки вважають, що на заявниці поширюється дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та просили суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців, в тому числі заборонити ОСОБА_2 перебувати за місцем фактичного мешкання заявниці.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Сайченко Я.В. в судовому засіданні надала письмові заперечення, в яких проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису заперечувала.

Вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2019 року, який розірвали 06.07.2021 року, згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави.

Від шлюбу мають спільну малолітню дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, 23 березня 2021 року ОСОБА_6 звернулась до Полтавського РУП з заявою про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, а саме з приводу того, що 23.03.2021 року, близько 11 год. 35 хв. за адресрою АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 забрав спільну дитину ОСОБА_5 , 2019 року народження , та поїхав за місцем проживання до м. Харкова, без її згоди на те.

Так, 17.05.2021 року ОСОБА_6 , близько 12 год. 20 хв. за адресою АДРЕСА_2 , на території подвір`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди заявниці забрав дитину ОСОБА_9 , 2019 року народження, та поїхав у невідомому напрямку на автомобілі MAZDA НОМЕР_1 .

07 липня 2021 року інспекторами СПДН ВП ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області був винесений терміновий заборонний припис стосовно кривдника, ОСОБА_2 , відповідно до ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно Постанови Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч .1 ст. 173-2 КУпАП, за фактом вчинення 30.06.2021 року ОСОБА_2 правопорушення, що виразилось у тому, що 30.06.2021 року о 17 год. 50 хв. за адресою АДРЕСА_3 , вчинив сварку з дружиною, в ході якої вчинив психологічне та фізичне насильство в сім`ї. За постановою суду від 29.09.2021 року на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн..

Так, згідно постанови Київського районного суду м. Харкова від 06.10.2021 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч .1 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення 07.07.2021 року о 20 год. 30 хв., за адресою АДРЕСА_3 , сварки з дружиною ОСОБА_7 , в ході якої висловлював образи та погрози, кидався в бійку, чим вчинив психологічне та фізичне насильство. За постановою суду від 06.10.2021 року на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн..

Відповідно до правил ст.350-2ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017року №2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Частиною другою ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти).

Статтею першою Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема:

- домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;

- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ст. 24Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать:

1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII ішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом Закону № 2229-VIII.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Закон № 2229-VIII визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Так, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису потрібно встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(стаття 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що між сторонами існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації з різних причин .

Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час в судовому порядку вирішується спір про визначення місця проживання дитини між його батьками.

Оцінюючи визначені законом обставини, на підставі яких можливо видати обмежувальний припис, суд дійшов висновку про неможливість позбавлення ОСОБА_2 права на спілкування з дитиною.

Так, в обґрунтування заяви заявник посилалася на її неодноразові звернення до правоохоронних органів щодо проявів домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2 ..

Разом з цим, судом встановлено, що ряд постанов Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року та 06 жовтня 2021 року, про притягнення ОСОБА_2 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, не набрали законної сили, та на даний час переглядаються в апеляційному порядку.

Будь-яких інших доказів на підтвердження обставин щодо наявності домашнього насилля відносно заявниці з боку ОСОБА_2 суду не надано взагалі, що свідчить про безпідставність тверджень заявниці та її представника з даного приводу.

З огляду на вищевикладене, конфлікт, що виник між заявницею та заінтересованою особою не може бути розцінений судом як факт домашнього насильства, а відносини між батьками дитини, які не можуть мирно вирішити питання щодо порядку участі у вихованні дитини та місця проживання дитини, не є такими, за умови яких суд прийшов би до беззаперечного висновку про наявність домашнього насильства та необхідність застосування відносно ОСОБА_2 обмежувальних приписів з метою протидії домашньому насильству, відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчить лише про неприязні стосунки між ними.

Разом з цим, заявником не обгрунтовано перед судом яким чином за наявності зазначених нею обмежень прав ОСОБА_2 останній зможе реалізувати свої права щодо участі у вихованні дитини, яка на даний час проживає саме з заявницею та за адресою АДРЕСА_1 , за якою заявниця і просить встановити вказані обмеження.

Таким чином, заходи тимчасового обмеження прав, які просить застосувати заявник, зводяться саме до позбавлення ОСОБА_2 його права на спілкування з дитиною, а не захист інтересів постраждалої особи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, на які посилається заявник, відповідно до частини другої статті 26 Закону 2229-VIII, не можуть бути визнані пропорційними з урахуванням обставин цієї справи.

Конфлікти, які мали місце 30.06.2021 року, 07.07.2021 року є єдиними зафіксованими фактами вчинення відносно заявника фізичного насильства, відносно яких постанови суду не набрали законної сили та на даний час переглядаються в апеляційному порядку, інших доказів наявності систематичного прояву фізичного або іншого насильства з боку ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 року у справі № 754/6995/19.

Оскільки заявник не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у розумінні Закону, а судом не встановлено ризиків настання насильства у майбутньому, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст.350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,13, 81,83 , 89, 350-1-350-6 ЦПК України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , за участі зацікавленої особи - ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30- денний термін. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиН. І. Крючко