Єдиний унікальний номер 229/5916/19
Номер провадження 22-ц/804/163/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року

м. Бахмут

справа № 229/5916/19

провадження № 22-ц/804/163/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.

секретаря Цимбал Д.А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 17 вересня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» про визнання договору емфітевзису недійсним (суддя Лебеженко В.О.), ухваленого в приміщенні суду в місті Дружківка Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У жовтні 2019 року до Дружківського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» (далі - ТОВ «Агро-Бета», Товариство) про визнання договору емфітевзису недійсним.

Позов мотивовано тим, що вона є власницею земельної ділянки площею 7,8 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:000:0604, що знаходиться на території с/ради Новоселівка Перша Ясинуватського району Донецької області.

23 лютого 2011 року вона надала нотаріальну довіреність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до якої вона надала повноваження повіреним «представляти інтереси власника земельної ділянки з правом укладати договори оренди, обміну». Інших повноважень розпорядження в цій довіреності зазначено не було.

14 лютого 2018 року їй стало відомо, що між нею та Товариством був укладений договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), який був зареєстрований 31 березня 2015 року. Позивач вважає даний договір емфітевзису недійсним, оскільки на час дії довіреності повірені не мали повноважень на укладення договору емфітевзису.

Просила визнати вказаний договір недійсним та зобов`язати відповідача повернути належну їй земельну ділянку.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 23 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір про надання права користування земельною ділянкою для сільскогосподарських потреб (емфітевзис), який укладений 16 квітня 2011 року між ОСОБА_1 , в особі його представника ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета», кадастровий номер земельної ділянки :05:000:0604, що знаходиться на території Новоселівської Першої селищної ради Ясинуватського району Донецької області.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Бета» (, адреса: 14007, Чернігівська область, м.Чернігів, проспект миру, буд.233) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Представник ТОВ «Агро-Бета» просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовано всі обставини справи, порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначає, що стороною відповідача у відзиві на позов було заявлено про застосування строків позовної давності, оскільки Товариство користується земельною ділянкою з 2011 року, тому позивач не могла не помітити цього.

Посилається на положення статтей 256, 261, 267 ЦК України, правові позиції Верховного Суду України у постановах від 16.11.2016 року у справі №6-2469цс16, від 28.09.2016 року у справі №6-832цс15, від 14.09.2016 року у справі №6-2165цс15, постанову Верховного Суду від 20.09.2019 року у справі №904/4342/18 та зазначає, що оскільки відповідачем було письмово заявлено про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, де вона зазначає, що про існування договору емфітевзису їй стало відомо лише 14.02.2018 року, що підтверджується інформаційною довідкою, яка знаходиться в матеріалах справи.

Звертає увагу, що представник відповідача зазначив у відзиві про те, що у товаристві відсутні працівники, які були відповідальні за укладання договорів емфітевзису та які саме і повинні були перевірити обсяг повноважень представника за довіреністю.

Зазначене спростовується самим договором емфітевзису, який підписаний з боку відповідача засновником ТОВ «Агро-бета» ОСОБА_5 .

Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, причину не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача ТОВ «Агро-Бета» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Від товариства повторно надійшло клопотання про відкладання розгляду справи у зв`язку із встановленням на території України карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, високим рівнем захворюваності серед працівників офісу, впровадженням в установі віддаленого режиму роботи.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією. Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Відповідно до п.1 Постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2,» від 09.12.2020 року №1236 продовжено дію карантину з 19 грудня 2020 року по 28 лютого 2021 року, але будь-які обмеження щодо пасажирських перевезень цією постановою запроваджені не були.

В той же час судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, пункту 10 частини 3 статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Апеляційний суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 232 ЦПК України).

Двічі заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи, апелянт не скористався правом дистанційної участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, визначеного статтею 212 ЦПК України.

Отже, враховуючи, що апеляційним судом вже відкладався розгляд справи на підставі клопотання директора ТОВ «Агро-Бета», з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника ТОВ «Агро-Бета».

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 7,8 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :05:000:0604, що знаходиться на території с/ради Новоселівка Перша Ясинуватського району Донецької області.

Відповідно до Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей (на запит особи, щодо якої вчинено нотаріальну дію) № 42747671 від 14.09.2020 року, 20 березня 2008 року ОСОБА_1 надала право своєму представнику ОСОБА_4 представляти її інтереси з питань обміну земельними ділянками. Строк дії довіреності до 20 березня 2011 року.

16 квітня 2011 року між власником земельної ділянки ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_4 з одного боку та ТОВ «Агро-Бета» з іншого боку був укладений договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) площею 7,8 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :05:000:0604, що знаходиться на території с/ради Новоселівка Перша Ясинуватського району Донецької області. Строк дії договору - 100 років (а.с.28-33).

Договір емфітевзису був зареєстрований 03 квітня 2015 року в Реєстраційній службі Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.34).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційну скаргу ТОВ «Агро-Бета» задоволенню не підлагає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Ухвалюючи рішення про визнання договору емфітевзису недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача ОСОБА_4 , укладаючи зазначений договір, перевищив свої повноваження, надані довіреністю не погодивши відступ від меж повноважень зі своїм довірителем /позивачем у справі/ та договір укладено після спливу строку дії довіреності.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1-3 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини 5 статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Згідно частини 3 статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Перевищення повноважень - це довільне збільшення представником обсягу права на здійснення правочинів, який встановлено вказівкою того, кого представляють або нормами права. При перевищенні повноважень представник зі своєї ініціативи розширює межі наданого йому повноваження, не погодивши такий відступ із довірителем.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, згідно з Витягом № 42747671 від 14.09.2020 року, 20 березня 2008 року ОСОБА_1 надала право своєму представнику ОСОБА_4 представляти її інтереси з питань обміну земельними ділянками.

Відповідно до ст.247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності.

Строк дії довіреності виданої ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 до 20 березня 2011 року.

Отже, укладаючи 16 квітня 2011 року договір про надання права користування земельною ділянкою (емфітевзису) площею 7,80 га, кадастровий номер :05:000:0604, представник ОСОБА_4 взагалі на мав будь-який повноважень на здійснення правочинів від імені позивача, оскільки представництво за наданою йому довіреністю припинилося.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що про існування договору емфітевзису позивач дізналася 14 лютого 2018 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка сформована 14 лютого 2018 року(а.с.8-9).

Отже, перебіг строку позовної давності починається з моменту, коли ОСОБА_1 довідалася про порушення свого права, а саме з 14.02.2018 року та звернулася до суду в межах встановленого законом строку позовної давності.

Позивач особисто спірний договір не підписувала та відповідачем відповідно до вимог статтей 76-81 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження того, що його існування вона була обізнана раніше, ніж 14.02.2018 року.

Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що дійсно, як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з позовом зазначала, що 23.02.2011 року надала нотаріальну посвідчену довіреність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 представляти її інтереси як власника земельної ділянки, з правом укладати договору оренди, обміну.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції було встановлено, що спірний договір було укладено за довіреністю її представником ОСОБА_4 , представництво якого припинилося в силу ч.1 п.1 ст.248 ЦК України, у зв`язку із закінченням строку дії довіреності (а.с.90).

За положеннями статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувалися в національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності « небезпідставної заяви « за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути « ефективним « як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15 (провадження № 11-778апп18) зазначено, що: «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам».

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що строк дії довіреності, на підставі якої було вчинено оспорюваний правочин, сплинув дійшов до обґрунтованого висновку, про визнання такого договору недійсним, ухвалив рішення в межах заявлених позовних вимог позивача та передбачені законом підстави для його скасування відсутні.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» відхилити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 17 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Я.В. Хейло

Судді: О.А. Мірута

О.О. Тимченко