Справа № 643/4521/21
Провадження № 2/643/3239/21
25.10.2021 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Семенової Я.Ю.,
за участю секретаря судового засідання - Степанюк Д.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 2000,00 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 3233,00 гривень.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в судове засідання з викликом сторін.
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, надав суду заяву через систему «Електронний суд» про розгляд справи за його відсутності, у поданій заяві позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомив, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило.
Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За правилами ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як унормовано положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
21 вересня 2019 року близько о 10 годині 59 хвилин по вул. Дерев`янка в районі будинку № 4 в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Міtsubіshі», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Нуundаі», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 .
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Постанова суду набрала законної сили 03.01.2020 року.

Правилами ч. 4, 5 та 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі страховим актом №12081-02 від 04.10.2019 до Договору страхування наземного транспорту №6-00 від 11.10.2018 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 склала 9 179,28 грн. Вказаним страховим актом та Полісом №АМ/8151054 було визнано настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого автомобілю Mitsubishi Canter, державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 за спричинення пошкоджень частин та деталей автомобіля Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_1 , які сталися 21.09.2019, дана подія була визнана страховим випадком, передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», призначене страхове відшкодування у розмірі 9179,28 грн., франшиза, згідно з Полісом №АМ/8151054, становить 2000,00 грн.

15 липня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та суб`єктом підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_1 був укладений договір про відступлення права вимоги №15/07/2020, відповідно до умов якого Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» відступило суб`єкту підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_1 належне йому право вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, зазначеними у Додатку № 1 до Договору № 15/07/2020 від 15.07.2020, у тому числі за договором страхування наземного транспорту №6-00 від 11.10.2018.

Ураховуючи викладене, до ФОП ОСОБА_1 перейшло право вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 в порядку суброгації збитків, завданих в результаті пошкодження автомобіля «Нуundаі», державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №6-00 від 11.10.2018 був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», яка виплатила в свою чергу ОСОБА_3 в особі ФО-П ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 9179,28 гривень.

10 серпня 2020 року за вих. №ВФ/12081-02 ФО-П ОСОБА_1 направлено претензію за місцезнаходженням ОСОБА_2 з метою врегулювання спору та добровільної сплати відповідачем суми франшизи у розмірі 2000, 00 грн., яка була залишена ОСОБА_2 без уваги.

За правилами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна.

При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Приписами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зі ст. 12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За приписом п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Тобто, франшиза в будь-якому виді є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення та її наявність у договорі обумовлена згодою сторін. Встановлюючи розмір франшизи страхувальник фактично погоджується, що у разі настання страхового випадку визначена шкода не буде покриватися сумою франшизи.

Вирішуючи питання щодо обов`язку відшкодувати суму франшизи суд виходить з того, що у відповідності до п. 36.6 ст. 36 Закону, саме страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, висловлену 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15, 12.12.2018 року - у справі № 758/2356/17-ц, згідно з якою володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.

Серед іншого, суд, вирішуючи питання щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача, враховує, що відсутність постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, позаяк з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоду було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18.

Аналіз положень статті 38 та пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення, проте жодним чином не вказує на відсутність вини певної особи у вчиненні такого правопорушення.

Закриття справи з вказаних підстав не є співрозмірним з підставами закриття, пов`язаними із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, які передбачені пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП. За наявності такої постанови у справі про адміністративне правопорушення, питання покладення цивільно-правової відповідальності на особу, вину якої не було встановлено, не відповідало б нормам чинного законодавства України.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, лише постанова суду про відсутність в діях водія складу або події відповідного адміністративного правопорушення звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Зазначена позиція відповідає правовим висновкам з висновками Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц.

З резолютивної та мотивувальної частин постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року вбачається закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП, тобто за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. При цьому, висновок щодо з`ясування обставин скоєння правопорушення та встановлення вини особи не було зазначено не через відсутність цих обставин, а через відсутність підстав для їх встановлення у даному конкретному випадку у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності особи.

З огляду на наведене вище, зважаючи на те, що страховиком, у якого відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, було виплачено 9179,28 грн. суму погодженого страхового відшкодування за виключенням суми франшизи, визначеної в полісі обов`язкового страхування цивільно-правова відповідальності №АМ/8151054, в розмірі 2000,00 грн., не відшкодований страхувальником добровільно, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача франшизи в розмірі 2000,00 грн. є обґрунтованою, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з дублікатом квитанції № 0.0..1 від 23.02.2021 при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 гривень.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката суд керується таким.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилами ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані наступні документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Матеріали справи містять договір про надання правничої допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року, укладений позивачем з адвокатом Самойленком П.М., додаткову угоду №22 до Договору про надання правничої допомоги №30/01/19 від 30.01.2019, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правничої допомоги №30/01/19 від 30.01.2019, платіжне доручення № Р24А845727586А07453 від 13.01.2021 про оплату позивачем гонорару адвокатові Самойленку П.М. у розмірі 3233,00 грн. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 3233,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 12, 13, 81, 89, 137, 141, 247, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суму завданих збитків в порядку регресу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 3233 (три тисячі двісті тридцять три) гривень 00 копійок.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , адреса місця проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2021 року.

Суддя: Я.Ю. Семенова