693/30/20
2/693/16/21
РІШЕННЯ

Іменем України

19.10.2021 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді - Шимчика Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Коломієць С.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката - Полежаки В.Ф.,

представника відповідача - адвоката - Овчаренка В.Ю.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Жашків у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування своїх заявлених вимог позивач вказала, що є вдовою після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В кінці 90-х років ОСОБА_5 власноручно побудував свій будинок і подарував єдиному кровному внукові ОСОБА_4 , а у 2001 році заповів йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану у с. Тихий Хутір, з надією, що він догляне його до останнього дня життя.

ОСОБА_5 був особою похилого віку, інвалідом війни 1 групи, інвалідом 1 групи по втраті зору, потребував підтримки та стороннього догляду, однак взамін від внука отримав вигнання з будинку, зміну замків у дверях будинку, не допуск у домоволодіння, що стало причиною неприязних стосунків між ним та внуком, погіршення стану здоров?я ОСОБА_5 на фоні переживань та нервового стресу внаслідок ненадання внуком потрібної допомоги без будь-яких причин. Відповідач ухилявся від надання будь-якої матеріальної, моральної, фізичної допомоги діду, зовсім про нього не турбувався і навіть більше як за десять років не знайшов часу і бажання провести діда в останню путь, проте не забарився з прийняттям спадщини.

ОСОБА_4 з народження проживав у м. Київ зі своє сім`єю, а будинок у селі, який він отримав у дар, був зачинений та нежилий, періодично використовувався як дача, а в останній час проживає в селі у подарованому дідом будинку.

Позивач як дружина проживала разом з спадкодавцем та доглядала за ним: готувала йому їжу, прибирала за ним, підтримувала морально тощо. Також допомагали їй як матеріально так і фізично син та дочки, але ніяким чином не внук.

Враховуючи таке безвідповідальне відношення, чоловік позивача спадкодавець ОСОБА_5 вирішив свідомо, добровільно, розуміючи значення свої дій, залишити сину позивача ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,15 га, розташовану у с. Тихий Хутір, яка належала йому на праві власності, склавши 25.02.2011р. заповіт, при цьому скасувавши попередній заповіт, складений на ОСОБА_4 .

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 08.11.2017р. у справі №693/923/16-ц даний заповіт було визнано нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач постійно проживала разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вважає себе такою, що прийняла спадщину, про відмову від неї не заявляла.

За змістом ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Ч.1 ст.172 СК України передбачено, що дитина, повнолітні дочка, син, зобов?язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати допомогу.

Так як ОСОБА_4 доглядом свого діда ОСОБА_5 , його утриманням та піклуванням не займався, тому відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має бути усунений від права на спадкування за законом після його смерті.

У свою чергу позивач повністю про ОСОБА_5 піклувалася, забезпечивши йому повноцінний догляд.

Факт ухилення ОСОБА_4 від піклування за спадкодавцем та необхідності у сторонньому догляді можуть підтвердити свідки.

З огляду на вказані обставини позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою та просила усунути ОСОБА_4 від права на спадкування спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути на її користь судові витрати.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 13 січня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

30.01.2020р. третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 було подано пояснення щодо підтримання позовних вимог, заявлених позивачем.

На підставі ухвали від 22.05.2020р. справу було прийнято до свого провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат Полежака В.Ф. позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Овчаренко В.Ю. позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з огляду на те, що позивач не довів свідоме ухилення ОСОБА_4 від виконання обов?язку з догляду та надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_5 , а неналежне, на думку позивача, виконання таких обов?язків його внуком носить оціночний характер, що не може бути віднесене до умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на умисне ухилення від обов?язку надання допомоги спадкодавцю у розумінні ч.5 ст.1224 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з?явився.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позицію позивача.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). За заявою будь-кого з учасників справи або за ініціативою суду повне фіксування судового засідання здійснюється за допомогою відеозаписувального технічного засобу (за наявності в суді технічної можливості та за відсутності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу).

Суд, вислухавши учасників провадження та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.55 Конституції України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Установлені обставини справи та докази.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 19 березня 2019 року Жашківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 17 лютого 2014 року перебували в шлюбі (а.с.12).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 04 грудня 2014 року виконавчим комітетом Тихохутірської сільської ради Жашківського району Черкаської області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

З довідки №33 від 17.03.2008р., виданої Жашківсько-Маньківським об?єднаним районним військовим комісаріатом Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_5 , 1922р.н., приймав участь у складі діючої армії з І-1944р. по V-1945р. (а.с.15).

Згідно копії довідки МСЕК серії ЧК №2002458 від 12.26.2008р ОСОБА_5 мав першу групу інвалідності по зору безтерміново (а.с.16).

З довідки від 15.12.2014р. вбачається, що ОСОБА_3 дійсно проживала з ОСОБА_5 до дня його смерті та вела спільне господарство (а.с.17).

З відповіді Тихохутірської сільської ради Жашківського району Черкаської області на адвокатський запит №923 від 28.12.2019р. вбачається, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 92 роки, фактично проживав в АДРЕСА_1 , у будинку своєї дружини ОСОБА_3 , був інвалідом першої групи по зору, учасником та інвалідом війни. У зв?язку з хворобою та похилим віком він потребував сторонньої допомоги, яку надавала йому дружина та її діти. Свій будинок ОСОБА_5 подарував своєму внукові ОСОБА_4 , в якому він проживає з 2010 року. Родинних стосунків внук з дідом не підтримував та не доглядав його (а.с.66).

З метою об?єктивного та повного з?ясування обставин справи у ході судового розгляду ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 27.04.2021р. у приватного нотаріуса Шелудько В.П. було витребувано спадкову справу №56/2015р., заведену після смерті ОСОБА_5 .

З матеріалів спадкової справи №56/2014 установлено, що 06.04.2015р. ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 , а 19.05.2015р. до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_2 (а.с.191,199).

30.05.2016р. ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1509га, розташованої у адмінмежах Тихохутірської сільської ради (за межами населеного пункту), та зареєстровано у реєсті за №1415 (а.с.215, 216).

З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №63806884 від 04.03.2021р. вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане на ім?я ОСОБА_2 та зареєстроване у реєстрі нотаріальних дій за №1415 визнано недійсним (а.с.223) на підставі рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 20.10.2020р. (а.с.225-227).

28.05.2021р. ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 , яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1509га, розташованої у адмінмежах Тихохутірської сільської ради (за межами населеного пункту) (а.с.236).

У ході судового розгляду були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_3 це дружина його рідного померлого брата ОСОБА_5 , а ОСОБА_4 це внук померлого брата. ОСОБА_2 також знає. У померлого ОСОБА_5 у м. Київ жили рідний син і внук. Перед смертю син сказав до батька, що хай садиба буде його синові Володі і батько дав усі папери внукові. Внук ОСОБА_4 повісив камери спостереження, закрив хату і поїхав у м. Київ. У селі був мітинг до дня перемоги. Камери спостереження, установлені біля хати брата показали, що він взяв у хаті китель. ОСОБА_4 пішов до сільської ради з вимогою про те, щоб дід дав розписку, що до хати більше не зайде. ОСОБА_5 зробили операцію на очах. Потім він осліп. Після того занепав духом, відмовлявся від їжі. Потім приїхала старша дочка ОСОБА_3 з м. Біла Церква доглядати за дідом. Коли свідок прийшов до ОСОБА_5 , то він був вже нерухомий і ОСОБА_6 їздив до внука, щоб той прийшов навідати діда, поки він живий, але внук не прийшов. До вечора дід помер.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_4 доводився внуком її померлого вітчима ОСОБА_5 . ОСОБА_2 це її рідний брат по батькові. Дід завжди ждав внука. Коли дід прийшов до хати до внука, той його вигнав. Свідок разом з матір?ю ОСОБА_3 та братами доглядали за ОСОБА_5 , лікували його і поховали. ОСОБА_4 ніколи нічим не допомагав і не приходив до діда ні в лікарню, ні додому провідати, ні на похорон, хоча дід подарував йому свій будинок згідно договору дарування у 2008 році.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона староста села ОСОБА_9 , працювала на посаді секретаря сільської ради і в 2011 році вона посвідчувала заповіт, згідно якого ОСОБА_5 заповів свою земельну ділянку (пай) ОСОБА_2 ОСОБА_5 пояснив, що змінив заповіт через те, що внук ОСОБА_4 , якому він подарував свій будинок і заповів земельну ділянку (пай) з надією, що в майбутньому він його догляне, не підтримує родинних стосунків, не провідує його, не допомагає. ОСОБА_2 дід хотів віддячити за те, що він допомагав йому, доглядав. Внук не провідував діда, уникав з ним зустрічей. Після того як дід подарував йому будинок, внук вигнав його з дому та ще й відібрав у нього розписку, що він не буде ним користуватися. ОСОБА_5 помер у 2014 році. Внук на його похорони не прийшов, хоча вже жив у селі в дідовій хаті.

Обгрунтування і висновки.
Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу
Підстави усунення від права на спадкування передбачені статтею 1224 ЦК України, зокрема, відповідно до її частини третьої, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.
Частиною п?ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Відповідно до частини шостої статті 1224 ЦК України положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).
Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 08.11.2018р. у справі №521/20849/16, від 19.06.2019р. у справі №491/1111/15, від 29.04.2020р. у справі №520/5083/16-ц, від 21.04.2021р. у справі №569/12523/16-ц, від 29.06.2021р. у справі №386/967/18.

У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З показів свідків, допитаних в судовому засіданні, вбачається, що всі вони дали узгоджені між собою свідчення, суть яких зводиться до того, що ОСОБА_5 проживав зі своєю дружиною ОСОБА_3 у її будинку і мав постійний догляд від дружини та її дітей, а з своїм єдиним внуком він хотів спілкуватися, добровільно подарував йому свій будинок і написав розписку, в якій відмовився від користування ним, але внук на контакт не йшов.

Таким чином, ОСОБА_5 не потребував допомоги виключно від ОСОБА_4 , оскільки отримував її від інших родичів.

Крім того, жоден зі свідків не зазначив, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані. Відсутній також і висновок СМЕ з цього питання.

Що стосується усунення від спадкування безпосередньо відповідача, то позивач взагалі не навів жодного доводу та не надав жодного доказу про те, що відповідач свідомо ухилявся від виконання обов?язку з догляду та надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_5 , який є його дідом. Першочергово обов?язок піклування про своїх батьків покладається саме на дітей, а не на онуків.

Зазначені обставини вказують на те, що: 1) ОСОБА_5 не перебував у безпорадному стані; 3) ОСОБА_5 не потребував допомоги виключно від ОСОБА_4 , а хотів підтримувати з ним родинні стосунки.

Отже, з доказів, що містяться у матеріалах справи, вбачається відсутність умов, передбачених ч.5 ст.1224 ЦК України для усунення ОСОБА_4 від права на спадкування.

Доводи ОСОБА_3 , що за життя спадкодавця вона постійно здійснював опіку та надавала ОСОБА_5 допомогу, не є підставою для усунення відповідача від права спадкування за законом.

Приймаючи до уваги встановлені обставини та враховуючи норми законодавства, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку відсутня сукупність обставин, передбачених ч.5 ст.1224 ЦК України.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч.1 ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підставі ч.ч.2,3 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проаналізувавши вищевикладені обставини та оцінивши у сукупності наявні у справі письмові докази та пояснення свідків, враховуючи норми чинного законодавства, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись практикою Верховного Суду у постановахвід 08.11.2018р. у справі №521/20849/16, від 19.06.2019р. у справі №491/1111/15, від 29.04.2020р. у справі №520/5083/16-ц, від 21.04.2021р. у справі №569/12523/16-ц, від 29.06.2021р. у справі №386/967/18, ст.ст.15,16, 1224, 1258, 1259 ЦК України, ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 80, 89, 141, 258-259, 263, 265, 268, 272-273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 28 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя: Роман Васильович Шимчик