РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/263/20

Провадження № 2/293/176/2021

08 липня 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі: судді Лось Л.В.,

за участю секретаря судового засідання: Ничипорук Н.А.

за участю сторін :

позивач- ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2 , доручення від 03.03.2020 № 187

відповідач- ОСОБА_3

представник відповідача - ОСОБА_4 , доручення № 125 від 05.02.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про відшкодування завданої неправомірними діями моральної (немайнової) шкоди

Процесуальні дії по справі.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , відповідно до якого просить стягнути зі ОСОБА_3 на його користь завдану неправомірними діями моральну (немайнову) шкоду у сумі 5000грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовна заява для подальшого розгляду передана судді Є.Б.Бруховському.

17.03.2021 відповідач ОСОБА_3 подала заяву про відвід судді Бруховського Є.Б.

Ухвалою від 19.03.2021 суд задовольнив заяву ОСОБА_3 про відвід судді Бруховського Є.Б. та постановив передати цивільну справу № 293/263/20 до канцелярії Черняхівського районного суду для визначення іншого судді в порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

19.03.2021 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Л.В.Лось.

Ухвалою від 23.03.2021 суд прийняв позовну заяву до свого провадження та відкрив провадження у справі.Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання суд призначив на 22.04.2021.

07.04.2021 відповідач у порядку ст. 178 ЦПК України подала відзив на позовну заяву (а.с. 55-56).

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, від 22.04.2021 суд постановив оголосити перерву в підготовчому судовому засіданні до 17.05.2021.

30.04.2021 позивач на підставі ст. 179 ЦПК України подав відповідь на відзив (а.с. 75-78).

07.05.2021 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відзив, подані у порядку ст. 180 ЦПК України (а.с. 81-83)

Ухвалою від 17.05.2021 суд закрив підготовче провадження по справі та призначив судовий розгляд справи по суті на 02.06.2021.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, від 02.06.2021 суд постановив відкласти розгляд справи по суті на 08.07.2021.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 , які виразились у неправомірному зверненні до органів поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення позивачу завдано моральної шкоди. Такі неправомірні дії відповідача, на переконання позивача, призвели до глибоких його хвилювань, душевних переживань, з приводу приниження його честі та гідності, виставлення позивача в очах рідних, близьких, знайомих та суспільства в цілому, як злочинця, непорядної аморальної людини, що в свою чергу призвело до погіршення стану здоров`я позивача.

На підтвердження погіршення стану здоров"я внаслідок завдання моральної школи відповідачем та відповідно лікування позивача, останній подав суду довідку № 363 від 29.02.2020 про проходження лікування за період з 04.01.2020 по 15.01.2020.

Мотивуючи позовні вимоги позивач також вказує, що на протязі тривалого часу між ним та відповідачем ОСОБА_3 виникали конфлікти, в результаті чого у відповідача виникло неприязне ставлення до позивача. Вказує, що відповідач систематично принижує честь та гідність останнього та постійно намагається створити проблеми прозивачу.

Вважає, що відповідач звертаючиь до Черняхівського відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області із заявою про злочин надала неправдиві відомості з метою заподіяння позивачу моральної шкоди, приниження його честі і гідності як людини та публічного виставлення його як злочинця, вказуючи що події, яка сталась 29.11.2019 взагалі не мала місце.

Зазначає, що неправомірні дії відповідача з приводу звернення із заявою від 09.12.2019 до оранів поліції відносно позивача перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із переживаннями, хвилюваннями та душевними стражданнями позивача, порушенням його нормальних життєвих зв`язків та наслідками погіршення стану здоров`я позивача.

Позивач доводить, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягали у звернені із заявою до органів поліції щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення позивачу завдано моральної шкоди, розмір якої позивач оцінює у 5000,00грн.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача заперечили проти позовних вимог у повному обсязі., з підстав, зазначених у відзиві на позовні заяву.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що підставою звернення до правоохоронних органів відносно дій ОСОБА_1 (позивача) стало те, що останній 29.11.2019 спричинив аварійну ситуацію, яка загрожувала життю та здоров`ю відповідача. Вказує, що внаслідок даної події отримала тілесні ушкодження, однак за допомогою до медичних установ не зверталась. Звертає увагу, що оскільки перебуває з позивачем у неприязних стосунках переживала своє життя та здоров"я, тому із відповідною заявою звернулась до органів поліції, а не з метою поширення недостовірної інформації про позивача.

Наголошує, що у відповідності до приписів Конституції України звернення громадянина до правоохоронних органів із заявою не може вказувати пропощирення недостовірної інформації та відповідно приниження честі і гідності.

Крім того, представник відповідача зертає увагу, що позивач не надав належних доказів понесення моральної шкоди у заявленому розмірі.

За викладених обставин відповідач позовні вимоги вважає безпідставними та просить відмовити у їх задоволені.

У відповіді на відзив, наданій до суду 30.04.2021 позивач зазначає, що між ним та відповідачем на протязі тривалого часу виникають конфлікти, зокрема, відповідач поширила неправдиву інформацію, написавши заяву до Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області та висловивши в даній заяві обставини, які не підтверджені жодними доказами чи показами свідків, тим самим поширивши недостовірну інформацію.

Вказує, що наклеп, який був здійснений відповідачем стосовно позивача, спрямований на приниження честі та гідності, що призвело до тяжких душевних страждань.

Позовні вимоги вважає обгрунтованими та просить їх задовольнити (а.с. 75-78).

У запереченнях на відзив відповідач виклала заперечення аналогічні тим, що містяться у відзиві на позовну заяву (а.с. 81-82).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 08.07.2021 відповідно до ст. 268 ЦПК України, суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення суду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

29.11.2019 відповідач - ОСОБА_3 звернулась до Черняхівського відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області із заявою (повідомленням) про вчинення відносно останньої неправомірних дій позивачем ОСОБА_1 , а саме про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_1 неподалік магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " навмисно відчинив дверцята своєї машини в той час як поряд на велосипеді прозжалал ОСОБА_3 , внаслідок чого остання змушена була виїхати на зустрічну, створивши при цьому аварійну обстановку.

Вказана заява ОСОБА_3 зареєстрована у ЄО за за №3519 від 09.12.2019, матеріали якої надано на запит суду, досліджені судом в судовому засіданні та копії долучені до матеріалів справи.

За відомостями, що містяться у довідці за результатами розгляду матеріалів зареєстрованих в ЄО № 3519 від 09.12.2019, складеної поліцейським СРПП №2 Черняхівського відділення поліції Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області ст.сержантом поліції О.Гетьманом убачається, що встановити будь-яких очевидців події не представилось можливим, а тому із зібраних матеріалів зроблено висновок про відсутність ознаки будь-якого правопорушення (а.с 7).

Позивач вказує на те, що з вини відповідача, які полягають у неправомірному звернені до органів поліції йому завдано моральної (немайнової) шкоди, яка полягає в порушенні його нормального життя, оскільки пережив глибокі хвилювання, душевні переживання, з приводу приниження його честі та гідності, що призвело до погіршення його стану здоров`я.

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства "Черняхівське територіальне медичне об`єднання" Черняхівської районної ради Житомирської області № 363 від 19.02.2020, ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні з 04.01.2020 по 15.01.2020 з діагнозом "Скороминуче порушення мозкового кровообігу в басейні правої СМА на фоні гіпертонічної хвороби II ст. гіпертонічного кризу. Церебро-васкулярна хвороба із частими транзиторними ішемічними атаками в анамнезі" (а.с. 69).

Розмір моральної шкоди відповідач оцінив у 5000,00 грн. Визначаючи такий розмір позива у судовому засідані пояснив, що виходив з вартості лікування, яке було необхідним погіршення стану здоров"я через звернення відповідача із заявою до правоохоронних органів.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п. п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом даного спору є матеріально-правова вимога позивача до відповідач про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями.

Суд зазначає, що презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки, тому у вказаних спорах діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування.

Отже, саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його прав та завдання йому моральної шкоди в зв`язку із зверненням відповідача до правоохоронних органів із заявою від 09.12.2019.

Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано без її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 455/1076/16-ц).

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. ( Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001 ).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності).

За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, від 21 лютого 2019 року у справі № 670/499/16-а.

Предметом доказування у вказаній справі є протиправність дій відповідача (вини), які полягають у звернені із заявою про вчиненян злочину до органів поліції відносно позивача,завдання відповідачу моральної шкоди (наявність шкоди) та причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачу (наявність причинного зв"язку).

Позивач вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовував незаконними діями відповідача щодо звернення до поліції із заявою про подію якої взагалі не було, чим завдано позивачу моральної шкоди, яка виразилась у тому, що внаслідок таких дій відповідача у позивача різко погіршився стан його здоров"я, позивач проходив курс лікування, а також що такі дії відповідача також негативно вплинули на репутацію позивача у селищі серед рідних та знайомих.

Суд, аналізуючи надані сторонами докази у своїй сукупності з обставинами справи, дійшов висновку, що доводи позивача зводяться до незгоди із поданою заявою відповідачем до органів поліції, внаслідок чого йому завдано моральної шкоди у розмірір 5000,00 грн.

На підтвердження свої вимог про завдання відповідачем йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій, позивач надав лише довідку Комунального некомерційного підприємства "Черняхівське територіальне медичне об`єднання" Черняхівської районної ради Житомирської області № 363 від 19.02.2020 про те, що гр. ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні з 04.01.2020 по 15.01.2020 з діагнозом "Скороминуче порушення мозкового кровообігу в басейні правої СМА на фоні гіпертонічної хвороби II ст. гіпертонічного кризу. Церебро-васкулярна хвороба із частими транзиторними ішемічними атаками в анамнезі". (а.с. 69).

Однак з даної довідки неможливо встановити, що позивач проходив курс лікування саме через неправомірні дії відповідача, внаслідок подання до органів поліції заяви про злочинні наміри від 09.12.2019 за результами події, що відбулась між сторонами 29.11.2019. Вказану довідку суд не розцінює як належний, допустимий та достовірний доказ завдання позивачу діями відповідача моральної шкоди.

Будь-яких інших доказів позивач до матеріалів справи не додав та у ході вирішення спору не заявляв клопотань про витребування таких.

При цьому суд зазначає, що позивач обмежився лише загальними посиланнями на незаконність дій відповідача та завдання йому моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршення морального та фізичного стану позивача або порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків та наявність причинного зв`язку між протиправними, на його думку, діями позивача, та можливим завданням такої шкоди.

Суд також зазначає, що звернення до правоохоронних органів є Конституційним правом кожної людини та громадянина, а той факт що за заявою відповідача відмовлено останній у відкритті будь-якого провадження за ознаками будь-якого правопорушення не може свідчити про неправомірність від відповідача та відповідно вину останньої.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Відповідно достатті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

При цьому, відповідно до ч. 7ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини другоїстатті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Пунктом 4ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих стороною позивача доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, та приймаючи до уваги відсутність доказів щодо завдання відповідачем позивачу моральної шкоди, внаслідок неправомірного звернення відповідача із відповідною заявою до правоохоронних органів, суд дійшов висновку, що правові підстави для застосування норм у ст. ст. 23,1167 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відсутні.

З викладених обставин слідує, що позивач звертаючись до суду не довів обставин наявності шкоди та її розміру, протиправності поведінки відповідача та як наслідок причинного зв`язку винної поведінки відповідача із заподіяною шкодою позивачу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку ,що заявлені позовні вимоги є безпідставними та такими що не грунтуються на належних, допустими та достовірних доказах.

Аналізуючи вищезазначені обставини, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з його недоведеністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державахучасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, N 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.)

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то усі судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 )

Повне судове рішення складене: 14.07.2021

Суддя Л.В. Лось