КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» про визнання недійсним договору позики,-

УСТАНОВИВ:

у липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року позовну заяву передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Дарницького районного суду м. Києва.

До дня призначення справи до розгляду відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшли. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами - частина 13 статті 7 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На обґрунтування постановленої ухвали місцевий суд, посилаючись на положення ч. 2 ст. 27 ЦПК України, зазначив, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» знаходиться за адресою: м. Київ, Арсенальна площа, 1-Б, що відноситься до територіальної підсудності Печерського районного суду м. Києва.

Звертаючись до Дарницького районного суду м. Києва позивач обґрунтував підсудність положеннями ч. 5 ст. 28 ЦПК України та Законом України «Про захист прав споживачів», а саме, за своїм місцем реєстрації місця проживання.

Згідно з ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. При цьому, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача не є споживчими, оскільки позовні вимоги пов`язані із правовідносинами, які за своєю природою ґрунтуються не на споживчому договорі, а на договорі позики.

Так, 23 лютого 2021 року сторони уклали договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1435595(а.с. 7).

Позовні вимоги позивача полягають у визнанні недійсними Договору позики №1435595 від 23 лютого 2021 року укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Пунктами 9, 11 ч. 1 вказаного Закону визначено, що споживачем є фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Аналіз вказаних норм є підставою вважати, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу, тобто фізичній особі, на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не є споживчими, оскільки заявлені позовні вимоги пов`язані із правовідносинами, які за своєю природою ґрунтуються не на споживчому договорі, а на договорі позики.

Крім того, відповідно до п. 9 оскаржуваного договору, сторони погодили між собою, що місцем виконання цього договору є місцезнаходження позикодавця, претензії приймаються за адресою позикодавця.

Відповідно до п. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно рішення Конституційного Суду від 10.11.2011 № 15-рп/2011положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 згаданого Закону у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Таким чином, застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» у певних випадках, про що викладено у вищенаведеному рішенні Конституційного Суду України та в узагальненнях Верховного Суду України, щодо розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, не є допустимим.

В зв`язку із наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не є споживачем послуг у договорі позики, а тому, норми Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані при вирішенні спорів, які, хоча і випливають із кредитних правовідносин, проте не є відносинами, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем).

Позивач посилаючись на вимоги ч. 5 ст. 28 ЦПК України, не може звертатися до суду за місцем своєї реєстрації.

Отже, підстав для розгляду вказаної справи Дарницьким районним судом м. Києва не вбачається.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з загальними правилами територіальної підсудності, визначеними ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповіднодо ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про передачу зазначеної справи на розгляд до Печерського районного суду м. Києва, враховуючи, що відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», до якої ОСОБА_1 пред`явлено вимоги, зареєстроване за адресою: м. Київ, Арсенальна площа, 1-Б, що територіально не відноситься доДарницького районного суду м. Києва.

Таким чином, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість ухвали суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 9, 55, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 5, ч. 5 ст. 28, ст.ст. 30, 31 ЦПК України, ст. 1, ст.ст. 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п. 1 ст. 1, ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, а тому - не є правовою підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, судове рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року про передачу на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» про визнання недійсним договору позики - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко