Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2021 Справа №607/16243/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явив до суду позов до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_4 та після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_5 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_4 . 27 грудня 2016 року між спадкоємцями ОСОБА_4 , а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про поділ спадкового майна. Згідно умов даного договору про поділ спадкового майна, до позивача ОСОБА_1 перейшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 . Вказаний житловий будинок станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була ОСОБА_4 та членом двору був ОСОБА_5 . Таким чином, кожному із них належало по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_5 . Таким чином, після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відкрилась спадщина на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 . Однак, звернувшись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності вказаного житлового будинку. З цих підстав позивач позбавлений можливості оформити спадкове майно у нотаріальному поряду, у зв`язку із чим просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у підготовче судове засідання не з`явилися, однак, кожен окремо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно якої позовні вимоги визнали у повному обсязі та зазначили, що судом роз`яснено їм наслідки визнання позову, які їм зрозумілі.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Судом установлено:

Відповідно до Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №714, виданої 28 травня 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_2 рахується за: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Згідно Інформаційної довідки №715, виданої 28 травня 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Великобірківською селищною радою 25 вересня 1982 року та записано в реєстрову книгу №4 за реєстровим №517.

Відповідно до Довідки №650, видної 23 травня 2019 року Великобірківською селищною радою, Тернопільського району, Тернопільської області, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 станом на 01 липня 1990 року колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_4 , членом колгоспного двору був - ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис №15 Виконавчого комітету Великобірківської селищної ради, Тернопільського району, Тернопільської області та 25 травня 2016 року Тернопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повторно видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно Довідки №648, виданої 23 травня 2019 року Виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради, Тернопільського району, Тернопільської області, станом на день смерті ОСОБА_4 , разом із нею у житловому будинку по АДРЕСА_2 проживав та перебував на реєстраційному обліку - чоловік ОСОБА_5 .

Як убачається із наданої на запит суду копії матеріалів спадкової справи №654/2016, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , чоловік померлої - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 подав у нотаріальну контору заяву про згоду на включення в коло спадкоємців та подання ними заяв про прийняття спадщини за законом дітей померлої: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Також, 27 грудня 2016 року позивач - ОСОБА_1 та відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подали у нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 між спадкоємцями померлої ОСОБА_4 : ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 було укладено договір про поділ спадкового майна, за умовами якого, до позивача ОСОБА_1 переходить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_2 ; 1/3 частка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,07 га, що розташована на території Великобірківської селищної ради, Тернопільського району, Тернопільської області; 1/3 частка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,77 га, що розташована на території Великобірківської селищної ради, Тернопільського району, Тернопільської області.

Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. та зареєстровано у реєстрі за №2-1844.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , про що складено актовий запис №19 Виконавчого комітету Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, яким 29 травня 2018 року видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

Як убачається із довідки №649, виданої 23 травня 2019 року Виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради, Тернопільського району, Тернопільської області, ОСОБА_5 перебував на реєстраційному обліку та проживав по день своєї смерті за адресою: АДРЕСА_2 . На день своєї смерті проживав та перебував на реєстраційному обліку за даною адресою - один.

Згідно відповіді Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 02 листопада 2021 року , спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 - не заводилася.

При цьому, 12 червня 2019 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №1721/02-14, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_4 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_5 .

Згідно вказаної постанови нотаріуса, підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину є відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок на ім`я ОСОБА_4 та державної реєстрації права власності на житловий будинок на ім`я ОСОБА_5 .

28 травня 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 , згідно якого вказане будинковолодіння складається із: А - житловий будинок, 1969 року побудови; а - прибудова, 1969 року побудови; а1 - прибудова, 1969 року побудови; Б - літня кухня, 1977 року побудови; б - навіс, 1977 року побудови; В - хлів, 1977 року побудови; Г - вбиральня, 1977 року побудови; Пг - погріб, 1977 року побудови; 1 - огорожа; І - вимощення; К - криниця.

Як убачається із Експлікації приміщень під літ. «А», загальна площа житлового будинку становить 75,7 кв.м., житлова площа -43,9 кв.м.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_2 , станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір».

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг.

Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади / публічних актів /, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів / далі - Вказівки /, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р.

Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15.

Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку.

Станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору, що знаходиться по АДРЕСА_2 була ОСОБА_4 , членом двору був ОСОБА_5 .

Таким чином, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/2 частині житлового будинку.

Відповідно до ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки є їх сином, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 29 січня 1971 року Тернопільським рай бюро ЗАГС.

Так, на підставі договору про поділ спадкового майна від 23 грудня 2016 року, позивач ОСОБА_1 набув права на спадкування належної померлій ОСОБА_4 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Також, позивач ОСОБА_1 набув права на спадкування належної померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 , оскільки інші спадкоємці а саме: відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщини після померлого ОСОБА_5 не приймали.

Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону та беручи до уваги визнання позову відповідачами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 : 1/2 частина житлового будинку - в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та 1/2 частина після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 12, 141, 200, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 : 1/2 частина житлового будинку - в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та 1/2 частина після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 05 листопада 2021 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

ОСОБА_3 , зареєстрована адреса місця проживання - АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, адреса місцезнаходження - вул. Котляревського, 27, м. Тернопіль, .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка