Справа № 266/5283/21
Провадженя№ 2/266/1132/21

27 жовтня 2021 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г. за участі секретаря Матус Т.В., позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житлом
Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що він є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло. Іншим співвласником квартири є ОСОБА_4 . В даній квартирі крім них зареєстровано з 20.11.2012 р. їх донька - відповідач ОСОБА_3 , яка з січня 2020 р. мешкає фактично за іншою адресою разом із своїм чоловіком. Відповідач не цікавиться житловою площею, не сплачує комунальні послуги. Вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_3 у добровільному порядку не виявилося можливим, оскільки остання відсутня за місцем реєстрації та не бажає зробити це самостійно. Просили усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі, у разі неявки відповідача. По суті справи пояснили, що ОСОБА_3 є їх рідною донькою. В спірній квартирі вона не мешкає з січня 2020 р. тобто понад рік без поважних причини, оскільки вийшла заміж та переїхала до свого чоловіка з яким проживає за іншою адресою. Тому вважають, що відповідач втратила право користування житлом.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Ухвалою суду від 30.08.2021 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.
У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав.
Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу за місцем реєстрації, не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя за відсутністю адресата за вказаною адресою.
В судове засідання про яке відповідач ОСОБА_3 повідомлена належним чином в порядку ст. 128, 129 ЦПК України не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.
Третя особа ОСОБА_4 повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи належним чином в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Приймаючи до уваги позицію позивачів, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши позивачів, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про таке.
Відповідно до ст.15, ч.2 ст.16, ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 06.08.2021 р. №14-13.07.-1202 у спірній квартирі окрім позивачів зокрема зареєстрована ОСОБА_3 (а.с. 10).
Позивачі, як на підставу для визнання відповідача таким, що втратив право проживання в даній квартирі, посилається на ст.405 ЦК України.
Згідно ст.405 ЦК України та ст.156 ЖК УРСР член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Позивачі в обгрунтування своїх вимог посилаються на те, що Відповідач не проживає у спірній квартирі з січня 2020 р., і це підтверджується актом складеним за участю позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .. Від допиту свівдками ОСОБА_5 та ОСОБА_7 позивачі відмовилися в судовому засіданні.
Отже за таких умов, суд позбавлений можливості встановити повноваження осіб, які складали вказаний Акт, тому відомості що в ньому зазначені суд визнає недостовірними в силу ст.79 ЦПК України (а.с. 11).
Крім того, позивачі послалися на письмові ппояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 адресовані на адресу суду.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Порядок допиту свідків, що не являються учасниками справи встановлено ст.230 ЦПК України.
Суд наголошує, що позивачі відмовилися від допиту свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в судовому засіданні, отже їх письмові пояснення (а.с.29-30) не відповідають вимогам ст.90, ст.230-234 ЦПК України, тому суд визнає їх на підставі ст.78 ЦПК України недопустимим доказом.
Оскільки іншіх належних, допустимих та достовірних доказів позивачі суду не надали, суд дійшов висновку, що позивачі не довели обставин відсутності відповідача за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, що є вирішальним при вирішенні такого роду спорів.
Інших підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позивачам не наведено.
Той факт, що відповідач не несе витрат на утримання квартири і не оплачує комунальних послуг, як про це заявляє позивачі, не є підставою для припинення його права користування житловим приміщенням.
Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і з підстав, зазначених позивачами, та на підставі поданих доказів, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, тому в задоволенні даного позову слід відмовити повністю.
Керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,
В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житлом відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.
повний текст рішення складено 02.11.2021 р.
Суддя: Шишилін О. Г.