Головуючий у 1 інстанції Шишилин О.Г. Єдиний унікальний номер 266/836/20
Номер провадження 22-ц/804/113/21
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мальцевої Є.Є.,

Лопатіної М.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькі області та Національної поліції України на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Національної поліції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Державної Казначейської служби України і Національної поліції України в якому просила стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 14169 грн. завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та 10 000 грн. у відшкодування витрат на юридичну допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що постановою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2019 року було закрито провадження у справі № 266/4407/19 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, а відтак є незаконними дії старшого оперуповноваженого Управління захисту економіки в Донецькій області ДЗЕ НП України капітаном поліції Касьяковим О. по складанню протоколу № 420 про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вона перебувала у статусі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з 23 липня 2019 року по 27 жовтня 2019 року тобто протягом більш ніж трьох місяців. За весь цей час вона зазнала значної моральної шкоди, яку оцінила у 14 169 грн. Крім того, буза змушена звертатися за правовою допомогою витрати на яку склали 10 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 14 169 грн. у відшкодування моральної шкоди та 10 000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернувся представник Національної поліції України - Тараненко О.В. в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, просив рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 вересня 2020 року скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскільки до позивачки не було фактично застосовано жодного заходу, передбаченого ст. 1176 ЦК України, вона не набула права на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями капітана поліції Касьякова О .

З рішенням суду першої інстанції також не погодилося Головне управління Державної казначейської служби та в своїй апеляційній скарзі посилаючись на неповне та не всебічне з`ясування судом обставин по справі, порушення норм матеріального права просило рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Державна казначейська служба України є окремим учасником цивільних відносин і є тим органом, який лише здійснює списання коштів у разі їх стягнення з держави, а й тому в даних правовідносинах не є належним відповідачем. Крім того, позивачка не перебувала під слідством та не притягувалась до адміністративної відповідальності, а тому й не має права на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями співробітника поліції.

У відзиві на апеляційні скарги представник позивачки зазначає, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, саме свідчить про незаконні дії посадових осіб, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькі області та Національної поліції України необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи тривалість, характер, глибину та обсяг страждань, які перенесла позивачка починаючи з моменту складення протоколу про притягнення її до адміністративної відповідальності та по момент закриття адміністративного провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, її права дійсно були порушенні незаконними діями співробітника поліції.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Судом встановлено, що 23 липня 2019 року старшим оперуповноваженим УЗЕ в Донецькій області ДЗЕ Національної поліції України Касьяновим О. складений протокол № 420 зі змісту якого убачається, що ОСОБА_1 , займаючи посаду начальника 3 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Маріуполь» Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби, відповідно до п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України (далі ЗУ) «Про запобігання корупції» будучи суб`єктом на якого поширюється обмеження встановлені цім Законом, 07 лютого 2018 подала виправлену щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік та у 12 розділі «Грошові активи» не зазначила готівкові кошти чоловіка ОСОБА_3 у розмірі 348 000 грн., чим порушила п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 172-6 КУпАП (а.с.11-18).

Постановою судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2019 року (справа № 266/4407/19) справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП. Постанова набрала законної сили 28 жовтня 2019 року (а.с. 32-36).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Звернувшись з цим позовом до суду, позивачка зазначала, що відповідач протиправно склав протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 172-6 КУпАП, відносно неї, чим завдав їй суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення її нормальних життєвих та професійних зв`язків.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Встановивши, що позивачка не надала належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до неї застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 жовтня 2020 року по справі № 312/262/18 (провадження № 61-14401св19).

За таких обставин, апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з чим оскаржуване рішення необхідно скасувати як ухвалене внаслідок недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та неправильного застосування норм матеріального права.

Позивачка на підставі п. 13 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг підлягають компенсуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькі області та Національної поліції України - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 вересня 2020 року - скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Національної поліції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду - відмовити.

Судовий збір, сплачений Головним управлінням Державної казначейської служби України в розмірі 1 261 грн. 20 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судовий збір, сплачений Національною поліцією України в розмірі 1 261 грн. 20 коп. за подання апеляційних скарги компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 січня 2021 року.

Судді В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

М.Ю. Лопатіна