Справа № 177/506/21
Провадження № 2/177/547/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 жовтня 2021 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

секретаря судового засідання Короновської Д. І.,

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Колісниченка Є.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Родина» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача - ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , після смерті якої на підставі свідоцтва про спадщину він успадкував земельну ділянку площею 4,8820 га, кадастровий номер :03:001:0774, розташовану на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

В теперішній час даною земельною ділянкою користується відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Родина». Зазначає, що коли позивач намагався з`ясувати у відповідача правові підстави користування земельною ділянкою, відповідач видав позивачу копію договору оренди даної земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, орендодавцем в якому значиться ОСОБА_4 , а орендарем - відповідач, строк оренди вказаний у десять років, а розмір орендної плати становить три проценти від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Право оренди за даним договором зареєстровано у Державному реєстрі речових прав.

Вивчивши надану відповідачем копію договору оренди земельної ділянки, позивач звернув увагу на ту обставину, що підпис ОСОБА_4 візуально виглядає не так, як зазвичай. Відшукавши ряд інших документів, де був підпис ОСОБА_4 , у позивача склалось особисте суб`єктивне враження, що підпис у договорі зі сторони орендаря виконаний не нею, а іншою особою. Таким чином, вказує, що ОСОБА_4 даного договору не укладала, не підписувала його, щодо викладених в договорі умов своєї згоди не надавала.

У зв`язку із зазначеним, позивач звернувся до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про визнання недійсним вказаного договору.

В ході розгляду справи судом було призначено судову почеркознавчу експертизу, за результатами якої ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «Юрекс» було надано висновок експерта № 28/20 від 25 серпня 2020 року, згідно якого підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Орендодавець» у договорі оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, предметом якого є оренда земельної ділянки площею 4,8820 га, кадастровий номер :03:001:0774, розташованої на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року, у задоволені вказаного позову відмовлено, оскільки позивач звернувся з вимогою про визнання недійсним договору оренди, посилаючись на те, що ОСОБА_4 спірний договір не підписувала, умови їх не погоджувала, тож відповідач безпідставно користується земельною ділянкою належною позивачу як власнику (спадкоємцю), посилаючись на умови договору, підписані невстановленою особою замість орендодавця ОСОБА_4 , однак на таких підставах спірний договір є не вчиненим, а тому не може бути визнаний недійсним, тобто позивачем обраний не вірний спосіб захисту своїх прав.

Зважаючи на викладене позивач вважає за необхідне повторно звернутися до суду, зазначаючи про ті ж самі обставини не підписання договору ОСОБА_4 , тобто не узгодження умов такого договору, однак при цьому обравши інший спосіб захисту свого права.

Вказує, що відповідач на даний час безпідставно користується належною позивачу земельною ділянкою, площею 4,8820 га, кадастровий номер :03:001:0774, розташованою на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. З позивачем або ж попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_4 відповідач жодних договорів щодо користування земельною ділянкою не укладав, інші підстави набуття земельної ділянки у користування також відсутні.

Зазначає, що твердження відповідача щодо правомірності користування земельною ділянкою у зв`язку з укладенням з ОСОБА_4 відповідного договору оренди спростовується вказаним висновком судової почеркознавчої експертизи, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_4 даного договору не підписувала.

У зв`язку з чим просить суд витребувати у ТОВ «Агрофірма «Родина» на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,8820 га, кадастровий номер :03:001:0774, розташовану на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (після об`єднання Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області).

Ухвалою судді від 21 квітня 2021 року позовна заява прийнята судом до розгляду та призначене підготовче засідання (а.с. 19).

18 травня 2021 року представником ТОВ «Агрофірма «Родина» - Ковальчуком В.В. надано відзив на позовну заяву, вказуючи, що висновок експерта, на який посилається позивач є недопустимим доказом, оскільки відповідно до ухвали Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма «Родина» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, судом встановлені підстави для відводу експерта, тому вказує, що даний доказ в силу ч. 7 ст. 106 ЦПК України не може бути прийнятий до розгляду судом.

Зазначає, що висновок експерта № 28/20 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 25 серпня 2020 року проведений з порушенням вимог закону, та не може бути належним та допустимим доказом у справі. Згідно інформації на офіційному сайті Міністерства юстиції України «Реєстр атестованих судових експертів» свідоцтво № 755 від 23.05.2012 на ім`я ОСОБА_5 , на яке у зазначеному висновку № 28/20 від 25.08.2020 він посилається, є недійсним. На даний час експерт ОСОБА_5 , який надав вказаний висновок, не має кваліфікації судового експерта.

Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються виключно на припущеннях, договір укладений з дотриманням норм чинного законодавства, на підставі волевиявлення сторін, з моменту укладення власник земельного паю отримувала орендну плату своєчасно та в повному обсязі, жодних претензій щодо виконання орендарем умов договору не пред`являла. У задоволені позовних вимог просив відмовити (а.с. 23-24).

02 червня 2021 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.36).

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Агрофірма «Родина» - Колісниченко Є.Ю. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спірний договір оренди земельної ділянки від 01.08.2014 укладений між ТОВ «Агрофірма «Родина» та ОСОБА_4 фактично виконувався сторонами, про що надав докази, а саме відомості пайщиків ТОВ «Агрофірма «Родина» податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ТОВ «Агрофірма «Родина» (а.с. 66-161), що свідчить про погодження між сторонами умов договору. В задоволені позовних вимог просив відмовити.

Вислухавши думку представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування вимог та на підтвердження заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних законних підстав.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1297, належить земельна ділянка площею 4,8820 га, кадастровий номер :03:001:0774, розташовану на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, яку він успадкував після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Рішенням Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 19.02.2021 р. № 71-ІІІ/VІІІ «Про припинення юридичних осіб сільських та селищних рад в результаті реорганізації шляхом приєднання до Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області», юридичну особу - Чкаловську сільську раду Криворізького району Дніпропетровської області припинено шляхом приєднання до Лозуватської сільської ради.

Матеріли справи містять примірник договору оренди земельної ділянки від 01.08.2014 між ОСОБА_4 , як орендодавцем та ТОВ «Агрофірма «Родина», як орендарем, згідно умов якого орендодавець передала орендарю, а орендар прийняв в строкове платне володіння та користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва оренду земельну ділянку площею 4,8820 га, кадастровий номер :03:001:0774, розташовану на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Договір укладено строком на десять років (а.с. 5-6). Зазначений договір зареєстрований 04.09.2014 за № 15563285, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 26374718 від 04.09.2014 року (а.с. 6).

В обґрунтування вимог позивач стверджував, що ОСОБА_4 не підписувала вказаний договір.

З висновку експерта № 28/20 від 25 серпня 2020 року, вбачається, що підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Орендодавець» на четвертій сторінці договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, предметом якого є оренда земельної ділянки площею 4,8820 га, кадастровий номер :03:001:0774, розташованої на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, сторнами якого є ОСОБА_4 та ТОВ «Агорофірма «Родина», виконаний не самою ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням її підпису (а.с. 138-134).

Як вказував представник відповідача у відзиві на позовну заяву, вказаний висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки висновок експерта № 28/20 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 25 серпня 2020 року проведений з порушенням вимог закону, та не може бути належним та допустимим доказом у справі. Згідно інформації на офіційному сайті Міністерства юстиції України «Реєстр атестованих судових експертів» свідоцтво № 755 від 23.05.2012 на ім`я ОСОБА_5 , на яке у зазначеному висновку № 28/20 від 25.08.2020 він посилається, є недійсним. На даний час експерт ОСОБА_5 , який надав вказаний висновок не має кваліфікації судового експерта (а.с. 23-31).

Посилання представника відповідача на те, що вищевказаний висновок складений особою, яка не має кваліфікації судового експерта у вказаній галузі, є необґрунтованими, оскільки у висновку судової почеркознавчої експертизи ТОВ "Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС»" від 25.08.2020 року № 28/20 зазначено, що проведення експертизи доручено експерту Герасименко О.В., який має: вищу юридичну освіту; кваліфікацію судового експерта з правом проведення судової почеркознавчої експертизи, технічної експертизи документів кваліфікацію судового експерта по спеціальності: «Дослідження почерку та підписів», «Дослідження реквізитів документів», «Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів»; стаж роботи в галузі почеркознавства з 2001 року (свідоцтво № 755 від 23.05.201, видане ЕКК МВС України); загальний стаж експертної роботи в МВС та МЮ 21 рік: з 1995 по 2001 рік та з 2003 п 2016 рік ОСОБА_5 працював судовим експертом Міністерства внутрішніх справ України в НДЕКЦ при УМВС України в Кіровоградській області; в період з 2001 по 2003 рік судовим експертом Міністерства юстиції України в Кіровоградському відділенні Одеського НДІСЕ МЮ України, де у 2001 році отримав кваліфікацію експерта. Останній раз його кваліфікація підтверджена у 2015 році і продовжена до 31 грудня 2020 року, внесений до державного реєстру атестованих судових експертиз. У порядку передбаченого Законом України «Про судову експертизу ОСОБА_5 за останні роки залучався для виконання судових експертиз з покладанням на нього обов`язків судового експерта (Шевченківський районний суд м. Києва, Печерський районний суд міста Києва, Окружний адміністративний суд міста Києва, Бориспілький міськрайонний суд Київської області, Броварський міськрайонний суд Київської області, Новгородмиргородський районний суд Кіровоградської області тощо)

Також висновок ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС» від 25.08.2020 року № 28/20 містить підпис ОСОБА_5 про попередження його про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст. 384 та 385 КК України (а.с. 138-144).

Крім того, з листа № 22/20 від 21 квітня 2020 року ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС», наданого на адвокатський запит, повідомлено про наявні у ОСОБА_5 повноваження на здійснення судових почеркознавчих експертиз, обґрунтовуючи свою позицію тим, що не зважаючи на внесення запису в Реєстр атестованих судових експертів про недійсність свідоцтва ОСОБА_5 , це не позбавило його кваліфікації, а такий запис був внесений у зв`язку зі звільненням експерта з роботи у державній експертній установі (а.с. 56-59). Скасування та визнання недійсним свідоцтва експерта не позбавляє останнього кваліфікації, про що зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України з розгляду справи № К/9991/12 від 07.11.2012.

Згідно з частиною другою статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Таким чином, оскільки у висновку ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС» від 25.08.2020 року № 28/20, зазначено, що виконання експертиз доручено експерту, який має відповідну освіту, спеціальні знання, кваліфікацію судового експерта, стаж експертної роботи в державних спеціалізованих установах, досвід досліджень та експертиз та ін., отже вказаний висновок є обґрунтованим та належним доказом по справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24 лютого2021 року по справі № 552/2660/16-ц.

Також, представником відповідача не доведено необґрунтованості чи суперечності висновку ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС» від 25.08.2020 року № 28/20 іншим матеріалам справи та не спростовано викладених у ньому обставин.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Частиною першою статті 215 ЦК України, статтями 229-233 ЦК України передбачено недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

Якщо ж встановлено, що сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на дату зазначену у Договорі оренди земельної ділянки №459 від 15.12.2015 року) передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Таким чином, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах, зокрема, негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) дійшла висновку про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц.

З урахуванням викладеного, ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом витребування (повернення) земельної ділянки.

Отже у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.

Разом з тим, за змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт безпідставного користування належної йому на праві власності земельної ділянки ТОВ «Агрофірма «Родина», оскільки договір оренди від 01 серпня 2014 року ОСОБА_4 не підписувався, що підтверджується висновком експерта № 28/20 від 25 серпня 2020 року, таким чином спірний договір є неукладеним, підстави набуття земельної ділянки у користування відповідачем відсутні, тому, суд вважає, необхідним усунути позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 4.8820 га, кадастровий номер :03:001:0774 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Чкаловської сільської ради, шляхом витребування її з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Родина».

Оскільки, позов задоволено в повному обсязі, то відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 908,00 грн. (а.с.4).

Керуючись ст.ст. 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Родина» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою площею 4.8820 га, кадастровий номер :03:001:0774 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Чкаловської сільської ради (після об`єднання Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області) шляхом витребування її з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Родина».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Родина» (, місце знаходження 53031, Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Радіонівка, вул. Центральна, 25) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено 28.10.2021.

Суддя Г.Г. Строгова