Справа №461/5817/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю: секретаря судового засідання Рум`янцевої Ю.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення компенсації за прострочення виконання зобов`язання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення компенсації за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 1985,52 доларів США. Крім того, просить стягнути з відповідача в його користь витрати, понесені у зв`язку з підготовкою, поданням і розглядом справи та судовий збір.

В обґрунтування позову вказує на те, що 03.11.2010 року між ним та ОСОБА_3 укладено Договір позики грошових коштів, що підтверджено відповідною розпискою. Сума боргу у розмірі 6500 доларів США повинна була бути повернутою до кінця березня 2011 року. Однак, вказаного боргу відповідач вчасно не повернув, що зумовило подання позову до суду. Так, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 20.11.2011 року у справі №2-3220-11 з відповідача стягнуто в користь позивача борг в розмірі 8000,00 доларів США. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.04.2012 року суму боргу, яка підлягає стягненню зменшено до 6500,00 доларів США. Оскільки виконання вказаного рішення та повернення боргу в межах виконавчого провадження №34478672 тривало до 2021 року (з 14.03.2014 року до 31.05.2021 року), просить позов задоволити.

20.08.2021 року від відповідача ОСОБА_3 на адресу суду надійшов відзив, в якому просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення 1985,52 доларів США 3% річних, як компенсації за прострочення виконання грошового зобов`язання та відмовити в задоволенні позову за період, що виходить за межі позовних вимог з огляду на наступне. Зокрема, зазначає, що позивач має право на звернення до суду з вказаним позовом за період, не пізніше, ніж починаючи з 12.07.2018 року. Отже, загальна сума компенсації в межах строку позовної давності становить 343,00 доларів США. Однак, ОСОБА_1 звернувся до суду про стягнення 3% річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України лише 12.07.2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності, визначеного ч.2 ст.268, ст.257 ЦК України. Крім того, вважає, що підготовлений позивачем розрахунок боргу щодо наявності грошового зобов`язання по тілу позики та відсотках річних є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог.

30.08.2021 року позивач ОСОБА_1 скерував на адресу суду відповідь на відзив та заяву про зменшення позовних вимог, згідно яких, просить стягнути з відповідача в його користь компенсацію за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 343,87 доларів США, з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності та залишивши суми за останні 3 роки відповідно до наданої таблиці. Крім того, просив відмовити у прийнятті відзиву, оскільки такий подано з пропущенням строку 19.08.2021 року та без обґрунтування причин пропуску.

Оцінюючи доводи позивача про пропуск відповідачем строку на подання відзиву на позов, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження від 14.07.2021 року, суд бере до уваги, що вказану ухвалу ОСОБА_4 отримано 17.08.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.62). Відтак, строк на подання відзиву станом на 19.08.2021 року відповідачем не пропущено та такий підлягає оцінці судом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити.

Представник відповідача адвокат Магировський Т.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в межах суми, вказаної у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 20.11.2011 року у справі №2-3220/11 вирішено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 борг у розмірі 8000 доларів США, що еквівалентне 63760,00 грн., 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 637,60 грн. судового збору (а.с.10)

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.04.2012 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 20.11.2021 року скасовано та постановлено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6500,00 доларів США, що еквівалентно 51905,53 грн., 20,00 грн. за інформаційно-технічне забезпечення процесу та 519,06 грн. судового збору. В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с.11).

30.06.2021 року старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Лесько Н.М. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3220/11, виданого Галицьким районним судом м.Львова 16.05.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 52444,59 грн. закінчено (а.с.32-33).

Згідно наданого 30.08.2021 року ОСОБА_1 розрахунку, заборгованість ОСОБА_3 за прострочення боргового зобов`язання становить 343,87 доларів США (а.с.63-64).

За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно вказаної норми закону, нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання з дня винесення рішення про стягнення боргу.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема висновками експертів.

Згідно з частинами 1-3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи вищенаведене, зокрема, те, що у ОСОБА_3 існувала заборгованість перед ОСОБА_1 , яка підтверджується рішенням Галицького районного суду м.Львова від 20.11.2011 року та рішенням Апеляційного суду від 19.04.2012 року та те, що відповідач вказане грошове зобов`язання порушив, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому, підлягають до задоволення, оскільки в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Водночас, визнання позову відповідачем в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

При цьому, оцінюючи подані позивачем розрахунки заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такі проведені із застосуванням відповідних індексів інфляції та формул, належним чином обґрунтовані та мотивовані, зокрема відповідають вищенаведеним положенням чинного законодавства. У свою чергу, жодних належних доказів, які ставлять під сумнів розрахунки, наведені позивачем та доводять його необґрунтованість в процесі розгляду справи не здобуто.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1179, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77-84, 133, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) компенсацію за прострочення виконання зобов`язання в сумі 343,87 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.М. Мисько