Номер провадження: 22-ц/813/8836/21
Номер справи місцевого суду: 523/1395/21
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/1395/21

Провадження номер: 22-ц/813/8836/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Кремер І.О. 11 травня 2021 року о 15 годині 14 хвилині, повний текст рішення складено 14 травня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання у розмірі - ј частки його заробітку (доходу), починаючи з 26 січня 2021 і до закінчення ОСОБА_4 навчання, тобто до - 30.06.2023 року, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років.

ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час звернення до суду донька є повнолітньою, проживає разом із позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Починаючи із 2019 року ОСОБА_4 навчається на денному відділенні Одеської національної академії зв`язку ім. Попова О.С., стипендію вона не отримує. Для забезпечення належного процесу навчання остання потребує покупки одягу, їжі, оплати транспортних витрат, покупки книг та канцелярського приладдя. Оскільки відповідач аліменти нікому не платить, є працездатним, його стан здоров`я дозволяє йому працювати, тому він може сплачувати аліменти у вказаному розмірі (а. с. 1 - 2).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у задоволені позову. Обгрутовуючи свої заперечення, відповідач вказує на те, що сторони проживають у спільній квартирі за адресою - АДРЕСА_1 . Окрім доньки ОСОБА_4 з ними проживає також неповнолітній син - ОСОБА_4 , 2008 року народження. У Суворовському районному суді м. Одеси знаходиться цивільна справа № 523/1649/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Відповідач зазначає, що повнолітня донька ОСОБА_4 працює у ТОВ «Сільпо-Фуд» та отримує постійний дохід (а. с. 34 - 35).

2.3. Позиція позивачки на відзив на позовну заяву

У відповіді на відзив позивачка зазначає, що з липня 2019 року відповідач припинив давати гроші на потреби дітей, у зв`язку з чим вона змушена була просити гроші на дітей від відповідача у письмовій формі. ОСОБА_2 надає незначну суму коштів, якої не вистачає на забезпечення належного процесу навчання доньки - ОСОБА_4 (а. с. 53 - 54).

У письмових поясненнях позивачка зазначає, що щоденні витрати для доньки становлять 80-130 грн. (витрати на проїзд та харчування), на місяць - від 1 600 грн. до 2 600 грн.. Також є витрати на придбання методичних матеріалів, книг, зошитів, ручок та інших матеріалів для можливості навчання та отримання повноцінних знань та освіти (а. с. 66 - 67).

2.4 Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування висновків суду

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання в розмірі - 1/8 частки його заробітку (доходу), розпочавши стягнення з 26 січня 2021 року і до закінчення ОСОБА_4 навчання, тобто до 30.06.2023 року, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 навчається на денній формі за спеціальністю - Інженерія програмного забезпечення та потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює та має сталий заробіток. Однак, беручи до уваги той факт, що позивачкою ОСОБА_1 подано до суду позов про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд прийшов до переконання, що заявлений позивачкою розмір аліментів у розмірі ј частини усіх видів доходу відповідача є надмірним. Тому, виходячи із принципів розумності, співмірності та справедливості, суд вважав, що позов підлягає частковому задоволенню та встановив аліменти, що підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) до закінчення ОСОБА_4 навчання, тобто до 30.06.2023 року, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років.

З огляду на спільний обов`язок батьків щодо утримання повнолітньої дитини на період навчання, суд визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, який би був справедливим і не накладав би непропорційний фінансовий тягар на останнього, зокрема, з урахуванням того, що його донька є повнолітньою і працездатною, у силу чого має можливість додатково забезпечувати своє життя самостійно(а. с. 75 - 79).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом першої інстанції не було враховано обов`язок обох батьків з надання матеріальної допомоги; 2) позивачкою не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти. Не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у позивачки, чи у повнолітньої доньки потреби в матеріальній допомозі, у тому числі пов`язаної саме з навчанням; 3) судом не надано правової оцінки тим фактам, що донька навчається за кошти державного бюджету, проживає сумісно з батьками, та будь-яких затрат на проживання доньки у період навчання ані донька, ані позивачка не несуть. Крім того, судом було встановлено, що повнолітня донька працює у ТОВ «Сільпо-Фуд» з 20.10.2020 року та отримує заробітну платню (а. с. 36 - 39).

2.7 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

ОСОБА_1 правом надання відзиву на апеляційну скаргу в апеляційній інстанції не скористалась. Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.06.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху (а. с. 112- 112 зворотна сторона).

08.07.2021 ро ку ОСОБА_2 усунув зазначені в ухвалі апеляційного суду недоліки (а. с. 117 - 120).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 (а. с. 123 - 123 зворотна сторона).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи (а. с. 124).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 повернулося до суду з приміткою пошти - «отримано - 14.08.2021 та 17.08.2021 року» (а. с. 125, 126).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти - «отримано - 17.08.2021» (а. с. 127).

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що апелянт є повідомленим про розгляд справи в апеляційному суді.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.10.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (а. с. 130).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (стягнення аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.04.2020 року розірвано (а. с. 69 - 69 зворотна сторона).

Від даного шлюбу народилося двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 523/1649/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана обставина зазначена відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву та позивачкою ОСОБА_1 підтверджена у судовому засіданні.

ОСОБА_4 є студенткой 2-го курсу Одеської національної академії зв`язку ім. О.С. Попова, відповідно до Довідки № 11-33/12 від 20.01.2021 року. Наказом № 01-07-192 від 01.08.2019 року зарахована з 01.09.2019 року на 1-й курс освітнього ступеня - «Бакалавр» денної форми навчання за спеціальністю - 121 Інженерія програмного забезпечення, за кошти державного бюджету (а. с. 11).

Між сторонами виникли правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітню дочку та його виконання.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

3.4 Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги. Мотиви відхилення аргументів викладених в апеляційній скарзі

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Суд враховує наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.

Відповідно до Довідки № 11-33/12 від 20.01.2021 року ОСОБА_4 є студенткою 2-го курсу Одеської національної академії зв`язку ім. О.С. Попова. Наказом № 01-07-192 від 01.08.2019 року зарахована з 01.09.2019 року на 1-й курс освітнього ступеню «Бакалавр» денної форми навчання за спеціальністю - 121 Інженерія програмного забезпечення, за кошти державного бюджету.

Встановлено, що повнолітня ОСОБА_4 працює у ТОВ «Сільпо-Фуд» з 20.10.2020 року та її заробіток за період роботи жовтень 2020 року - березень 2021 року склав - 15 230,56 грн..

З матеріалів справи вбачається, що донька проживає за адресою - АДРЕСА_1 разом з позивачкою та відповідачем.

При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини.

Колегія суддів звертає увагу, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

У контексті обставин цієї справи, суд враховує можливість утримання батьками повнолітньої дитини.

Наданні відповідачем копії квитанцій про надання повнолітній доньці матеріальної допомоги, не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки не підтверджують факт надання вказаної допомоги саме доньці, а не використання їх у власних потребах.

Суд першої інстанції, установивши, що дочка відповідача - ОСОБА_4 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дочку, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо стягнення аліментів з врахуванням інтересів неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення аліментів з відповідача у розмірі - 1/8 частини його заробітку (доходу) до закінчення ОСОБА_4 навчання, оскільки такий обсяг стягнення аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Разом із тим, у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що можуть бути підставою для скасування та/або зміни судового рішення, лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова