ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3524/20 Номер провадження 22-ц/814/771/21Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
за участю секретаря: Кальник А. М.
розглянув в м. Полтаві в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою он-лайн сервісу відеозв?язку EasyCon цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Антіховича Володимира Володимировича
на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2020 року у складі судді Грузман Т. В. та присяжних Стецюра Л. М. і Холоша М. В.
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, -

в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області із заявою в порядку окремого провадження, в якій просила суд визнати громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім.
Заява мотивована тим, що з 1992 року, тобто протягом 28 років відсутні відомості про місце перебування ОСОБА_3 - брата заявника, котрий, до зникнення, проживав але не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та є співвласником даної квартири. Відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 відсутні.

19.11.1990 ОСОБА_3 був призваний на строкову військову службу в складі команди 19/1818, що підтверджується довідкою Лубенського районного військового комісаріату Полтавської області від 10.02.2017 № 104, а з 1992 року він не проживав та не з`являвся за вказаною адресою, що підтверджується актом будинкового комітету від 03.08.2020.

Заявник неодноразово намагалася встановити місце знаходження брата та подавала заяви до органів внутрішніх справ щодо його зникнення.

Листом Лубенського міського відділу УМВС України в Полтавській області за вих. № 10979 від 11.09.2013 ОСОБА_4 було повідомлено, що проведеними розшуковими заходами встановити місце знаходження розшукуваного не вдалося можливим.

Згідно листа Лубенського відділу поліції ГУНП в Полтавській області № 10488/115/117-2017 від 05.09.2017 ОСОБА_4 повідомлено про проведення перевірки ОСОБА_3 по існуючим облікам в системі МВС, за результатами якої відомостей про його теперішнє місце знаходження не одержано.

У зв`язку з тим, що співвласники спільно несуть витрати по утриманню вказаної квартири, визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім, дасть змогу заявнику (як іншому співвласнику) реалізувати, зокрема, право на оформлення субсидії.

Розпорядженням голови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 жовтня 2020 року у зв`язку з неможливістю утворити склад суду для розгляду справи, на підставі пункту 2 частини першої, частини четвертої статті 31 ЦПК України справу передано до Оржицького районного суду Полтавської області, як найбільш територіально наближеного до цього суду.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 18 січня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що не знайшов підтвердження факт постійного проживання ОСОБА_3 у м. Лубни та відсутності відомостей про його місце перебування, оскільки правоохоронними органами розшукувався ОСОБА_3 , який мав останнє місце проживання АДРЕСА_2 . Крім того, ім`я розшукуваної особи відрізняється від імені особи, яку заявник просить визнати безвісно відсутньою, а матеріали справи не містять будь-яких доказів, що дають підстави для індивідуалізації особи, зокрема, даних про його народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , що має значення для вирішення справи.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Антіхович В. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, внаслідок чого зроблено хибні висновки, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що заявником в повній мірі було доведено факт постійного проживання ОСОБА_3 на момент зникнення за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, чинній на момент приватизації квартири, за ОСОБА_3 також було визнано право спільної власності на вказану квартиру, як за таким, що постійно мешкав у даній квартирі.

У родичів ОСОБА_3 відсутнє свідоцтво про його народження та всі інші документи, які б могли підтвердити правильність написання імені особи, а тому єдиним належним документом підтвердження написання імені « ОСОБА_5 » є свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 21.02.1994 та довідка Лубенського військового комісаріату № 104 від 10.02.2017 про встановлення на військовий облік.

Крім того, дата народження ОСОБА_3 записана зі слів його матері, так як останній народився у Російській Федерації, а тому можливість отримати повторне свідоцтво про народження даної особи у заявника відсутня, які й інші документи, які можуть підтвердити чи спростувати його дату народження.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 21.02.1994, виданого згідно з розпорядженням (наказом) Органу приватизації виконавчого комітету м. Лубни № 2128 від 18.02.1994, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на праві приватної, спільної (сумісної) власності належала квартира АДРЕСА_3 (а.с. 10).

Згідно договору дарування частини квартири від 15.03.2017, посвідченого державним нотаріусом Другої Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г. К. за реєстровим № 630, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 передали безоплатно у власність ОСОБА_1 3/4 частки квартири АДРЕСА_3 (а.с. 11-12).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.03.2017, номер запису 19442313, підтверджується факт набуття ОСОБА_1 права спільної часткової власності на вказану квартиру у частці - 3/4 (а.с. 13).

З 18.09.1995 заявник зареєстрована за вказаною адресою (а.с. 4).

Згідно довідки Лубенського КЖЕУ № 7218 від 20.10.2020 ОСОБА_3 , 1972 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрований (а.с. 5).

З довідки Лубенського районного військового комісаріату Полтавської області № 104 від 10.02.2017 вбачається, що ОСОБА_3 , 1972 року народження, 19.11.1990 призваний на строкову військову службу Лубенським ОМВК в складі команди 19/1818 (а.с. 6).

Відповідно до акту голови будинкового комітету від 03.08.2020 та членів будинкового комітету, підписи яких підтверджено спеціалістом сектору по роботі з ОСН Лубенської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 не з`являвся з 1992 року (а.с. 7).

Зі змісту листа начальника Лубенського міського відділу УМВС України в Полтавській області за вих. № 10979 від 11.09.2013 та листа начальника Лубенського відділу поліції ГУНП в Полтавській області № 10488/115/117-2017 від 05.09.2017 вбачається проведення розшукових заходів по встановленню місця перебування ОСОБА_3 , 1972 року народження (останнє місце проживання АДРЕСА_2 ), які позитивного результату не дали (а.с. 8, 9).

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Обставини, за яких фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою, визначено статтею 43 ЦК України, - якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою суд розглядає в порядку окремого провадження за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою та обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи (пункт 3 частини другої статті 293 статті 305, 306 ЦПК України).

Для визнання фізичної особи безвісно відсутньою суд має встановити сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Проте, матеріали справи не містять належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження зазначеного юридичного складу, оскільки не дозволяють ідентифікувати особу зниклого, встановити його власне ім`я, дату та місце народження, місце його постійного проживання на час зникнення та неможливість встановлення дійсного місця перебування саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , адже, як вірно зазначив суд першої інстанції, органами досудового розслідування розшукувалась фізична особа, яка має інше власне ім`я та місце постійного проживання, що не дозволяє суду достовірно встановити необхідну сукупність юридичних фактів.

Крім того, звертаючись до суду із заявою про визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім, ОСОБА_1 обґрунтувала мету звернення необхідністю оформлення субсидії. Разом з тим, наявність у неї права на отримання житлової субсидії, що є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком та витрати на комунальні послуги в такому будинку, а також юридичне значення для оформлення субсидії факту визнання фізичної особи безвісно відсутньою заявник суду не довела.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви з підстав її недоведеності є правильними та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Посилання в апеляційній скарзі на Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та свідоцтво про право власності на житло від 21 лютого 1994 року № 2128, видане органом приватизації виконавчого комітету м. Лубни, є безпідставним, оскільки набуття ОСОБА_3 права спільної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , як членом сім`ї ОСОБА_2 , безперечно факту його постійного проживання за даною адресою на момент зникнення у 1992 році не доводить. За цією адресою ОСОБА_3 , 1972 року народження, не зареєстрований, доказів щодо останнього зареєстрованого місця проживання (перебування) даної фізичної особи матеріали справи не містять.

Неможливість одержання у спосіб, зазначений в апеляційній скарзі, особових даних стосовно фізичної особи, про визнання якої безвісно відсутньою заявлено по справі, не дає суду підстав для встановлення таких відомостей за відсутності доказів, які посвідчують особу зниклого. Доказування, а отже, і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України), тому доводи апеляційної скарги в цій частині не є обґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія судів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга представника заявника підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Антіховича Володимира Володимировича - залишити без задоволення.
Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна