Справа № 369/8111/20
Провадження № 2/761/3510/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

06.07.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.07.2020 р. вказану справу передано за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м.Києва.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.02.2020 р. капралом поліції Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області Стужуком М.А. відносно позивача винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.03.2020 р. скасовано вказану постанову та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Позивач зазначає, що за таких обставин постанова капрала поліції Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною та необґрунтованою. За таких обставин, посилаючись на те, що рішенням працівника відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних із вчиненням щодо нього протиправних дій та приниженням його честі та гідності, позивач вважає, що розмір завданої йому моральної шкоди складає 7085,50 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Ухвалою від 09.10.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

08.04.2021 р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву, вякому виклав заперечення проти нього та просив суд відмовити у його задоволенні.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 10.02.2020 р. капралом поліції Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області Стужуком М.А. було винесено постанову серії БАА № 767040 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.03.2020 р., яке набрало законної сили, скасовано вказану постанову капрала поліції Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області Стужука М.А. та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, у відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені у зазначеному рішення, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню.

Разом з тим, 29.05.2020 р. державним виконавцем Переяслав-Хмельницького міськрайонного ВДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) Руденко А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62200324 про стягнення з позивача на користь держави штрафу, який на підставі ст. 308 КУпАП було подвоєно.

05.06.2020 р. постановою державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного ВДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) Руденка А.В. закінчено виконавче провадження № 62200324 з тих підстав, що постанова, яка перебувала на виконанні, була скасована у судовому порядку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення посилається на те, що внаслідок неправомірних дій працівника відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних із вчиненням щодо нього цих протиправних дій та приниженням його честі та гідності.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 3 постанови пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 5 зазначеної постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної постанови).

Так, ст.ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст.ст. 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постановах від 12.03.2019 р. в справі № 920/715/17, від 10.10.2018 р. в справі № 640/3837/17, від 04.07.2018 р. в справі № 638/14260/16,відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження завдання йому моральної шкоди, оціненої ним в 7085,50 грн., до позову долучено висновок соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого № 13-03-20, складений 19.03.2020 р. спеціалістом соціально-психологічної діагностики ФОП ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Так, зі змісту наданого висновку вбачається, що дослідження проведено спеціалістом соціально-психологічної діагностики ФОП ОСОБА_2 , а не атестованим судовим експертом в цій галузі, при цьому він суперечить вимогам ст. 102 ЦПК України, оскільки у ньому не зазначено, що спеціаліст попереджався про кримінальну відповідальність згідно зі ст.ст. 384, 385 КК України, а тому суд вважає, що цей висновок не може бути прийнятий до уваги, як такий, що беззаперечно доводить підстави, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Разом з тим, суд зазначає, що протягом усього судового розгляду стороною позивача не було заявлено жодних клопотань, які б стосувались призначення відповідної судової експертизи з метою підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між завданою позивачу моральною шкодою, яка виразилась в певного роду моральних стражданнях, та діями працівника відповідача.

Згідно ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, наданий позивачем висновок спеціаліста не відповідає вимогам закону, а отже останнім не доведено завдання йому з боку відповідача моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Головного управління національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: