Справа № 274/8387/20 Провадження № 2/0274/79/21
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
04.11.21 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 ,
доОСОБА_3 , представником якої є ОСОБА_4 ,
провизнання права власності,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що майно, яке стосується предмета спору, було набуто ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за час їх перебування у шлюбі.
ОСОБА_3 позов визнала, про що подала заяву від 26.08.2021 р. (а. с. 63).
Судом з`ясовано, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 07.08.2010 р. було зареєстровано шлюб, що встановлено рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.10.2020 р. у справі № 274/3453/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 21.11.2020 р. (а. с. 78 79).
Цим рішенням зазначений шлюб розірвано.
У 2012 р. вказаний будинок було добудовано, що підтверджується технічним паспортом на будинок, виготовлений станом на 26.02.2015 р. (а. с. 16 20).
Право власності на зазначені будинок. та земельну ділянку зареєстровано 20.04.2015 р та 15.04.2019 р. відповідно за ОСОБА_3 , що підтверджується інформацією від 24.12.2020 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а. с. 80 83).
Згідно з частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 60, частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
У матеріалах справи відсутні будь-яких докази, які б вказували, що майно, яка стосується предмета спору, не є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
.Зважаючи на наведене, Суд вважає, що майно, щодо якого виник спір, є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у праві власності на майно, яке стосується предмета спору, є різними, а відтак Суд виходить з того, що ці частки є рівними.
Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на необхідність відступити від засади рівності часток або збільшити частку ОСОБА_3 у праві власності на майно, щодо якого виник спір, тому Суд вважає, що підстави для цього відсутні.
Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 ґрунтується на вимогах законодавства України, визнання позову ОСОБА_3 не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому задовольняє позов.
На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 290,51 грн.
Керуючись статтями 141, 206, 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити.
3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 6 290,51 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут