Справа № 630/199/21 2/630/408/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м.Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі головуючого Зінченка О.В., за участю секретаря судового засідання Тимошенко К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Люботин цивільну справу в порядку спрощеного провадження з викликом сторін за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.04.2009 у розмірі 23 193,69 грн станом на 26.02.2021 та судових витрат у розмірі 2 270,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 29.04.2009 був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому збільшився до 2 100,00 грн. Позивач зазначає, що ним зобов`язання за договором виконані у повному обсязі, в той час як відповідач свої зобов`язання не виконує, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка складає 23 193,69 грн. Враховуючи, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача подав письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначив про те, що 29.04.2009 відповідач звернулась до установи банку з метою отримання банківських послуг. Зазначив, що заява-анкета підписана повнолітньою, дієздатною особою, вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що позивальник висловив згоду про укладання договору та особистим підписом засвідчив, що згоден у умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Крім того, вказана інформація є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. В заяві від 29.04.2009, яка підписана відповідачем, яка по суті є кредитним договором, та зі змістом якого відповідач ознайомлена, вказані анкетні дані останньої, дата підписання договору, дата видачі кредитної картки та пін коду, зазначено бажаний кредитний ліміт, а також зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитним коштами в розмірі 2,5 % на місяць (30 % на рік). Також зазначено про можливість змінювати кредитний ліміт банком в будь-який момент. Передбачено штраф у розмірі 250,00 грн +5% від суми позову про порушенні строків платежів. Відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка є невід`ємною частиною укладеного між сторонами договору із зазначенням всіх істотних умов цього договору. Також, ОСОБА_1 була видана кредитна картка, яка в подальшому перевипускалася. Також відповідачу було встановлено максимальний кредитний ліміт в сумі 21 00,00 грн. Вказав, що з наданої до суду виписи по картковому рахунку відповідача, яка є первинним бухгалтерським документом, чітко прослідковується, що остання користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, а отже і отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також, з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Зазначив, що відповідач жодного разу не зверталась до банку з претензією щодо незгоди з умовами кредитування.

Відповідач, не погодившись із позовними вимогами, подала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. По перше, позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за кредитним договором б/н від 29.04.2009 у сумі 23 193,69 грн, а саме не надано пояснення щодо нарахування заборгованості по процентам. Оскільки, заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача, та не є первинними бухгалтерськими документами відносно видачу кредиту та його часткового погашення. Матеріали не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 23 193, 69 грн. По друге, позивачем не надано доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником умов та правил надання банківських послуг, пам`ятки клієнта, тарифів, щоб в сукупності із заявою, свідчило про укладання у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Зазначила, що долучений позивачем витяг з умов та правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника. Отже, встановити, що умови та правила надання банківських послуг та тарифів були додатками до підписаної анкети-заяви не можливо. Відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви була видана відповідачу, як і не надано відомостей, що підтверджуються строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. Крім того, позивачем не надано докази відносно відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових котів, наявність або відсутність заборгованості. По-третє, відповідач зазначає, що не надано доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником умов та правил надання банківських послуг і тарифів, що в сукупності із завою, довідкою про умови кредитування свідчили б про укладання у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Також зазначила, що під час підписання анкети-заяви банк ні з якими умовами та правилами її не ознайомлював, а також в супереч ст.9,11 ЗУ «Про споживче кредитування» не надав інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Зазначила, що в анкеті-заяві відсутня процентна ставка, будь-які дані про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу картки, її виду та строку дії. Також, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вказала, що відповідно до довідки банку про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки, кредитний ліміт змінювався в порід з 16.11.2010 по 01.11.2019 в межах сум від 0,00 грн до 1 600,00 грн, однак відповідачем вносились погашення по кредитному ліміту, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Крім того, відповідач надала суду заяву, в якій просила застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, та просить відмовити в задоволенні позову.

Під час розгляду справи судом встановлено наступне.

29 квітня 2009 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву з метою отримання банківських послуг у Приватбанку.

Позивач стверджує, що за даною заявою, яка разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає кредитний договір, відповідач отримала кредит у розмірі 250,00 грн, який у подальшому збільшився до 2 100,00 грн.

Відповідно до розділу 6 п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором (відповідно до редакції доданої до позовної заяви).

Позивач вказує, що відповідачем зобов`язання за кредитним договором не виконуються, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 26.02.2021 становить 23 193,69 грн та складається з:

- загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 1 595,27 грн;

- загального залишку заборгованості за відсотками 17 738,42 грн;

в т.ч. 00 грн залишок заборгованості за відсотками а поточну заборгованість;

- залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість - 17 738,42 грн;

- заборгованість по пені 3 860, 00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено,що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме анкетою-заявою ОСОБА_2 від 29.04.2009, умовами та правилами надання банківських послуг, розрахунком заборгованості, випискою по картковому рахунку відповідача, довідкою про видачі відповідачеві картки, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач заперечувала ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, процентною ставкою, умовами та тарифами.

Однак, суд відхиляє ці доводи відповідача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач 01 червня 2009 року ознайомилася з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», про що свідчить її підпис у довідці про умови кредитування (а.с. 55). Дані умови містять в собі відомості про тип кредиту, базову процентну ставку, розмір щомісячних платежів, санкції за порушення виконання зобов`язань тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наявні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді всі суттєві умови договору про надання відповідачу кредиту.

Також суд відхиляє доводи відповідача щодо не надання позивачем первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До матеріалів справи приєднано виписку по особовому рахунку станом на 01.05.2020 року, яка в свою чергу є підтвердженням того, що відповідачу відкрито картковий рахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувалася коштами після укладення договору.

Таким чином, суд вважає, що виписка з особового рахунку ОСОБА_1 є належним і достатнім доказом щодо розрахунку вимог АТ КБ «Приватбанк».

Будь-яких доказів на спростування зазначеного розрахунку, відповідачем суду надано не було.

Також суд відхиляє доводи відповідача щодо не надання підтвердження позивачем факту видачі Картки та надання відомостей, що підтверджуються строк дії Картки, що є істотними умовами договору.

Згідно з довідкою, наданою позивачем, ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору б/н від 29.04.2009 отримала картки № НОМЕР_1 від 29.04.2009 та № 490656 від 26.09.2011, остання з яких має термін дії до 05.2015 року.

Відповідно до виписки по картковому рахунку за період з 01.06.2009 по 01.11.2019, яка в свою чергу є підтвердженням того, що відповідачу видано платіжну картку та відкрито картковий рахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувалась коштами, отримувала їх через банкомат, здійснювала розрахунки, що є беззаперечним доказом видачі відповідачу картки, оскільки здійснення всіх вищезазначених операцій не є можливим за її відсутності. Також з розрахунку вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором.

Крім того, суд звертає увагу, що за час дії кредитного договору відповідач двічі отримувала кредитні картки, остання з яких № НОМЕР_2 від 26.09.2011, термін дії до останнього дня травня 2015 року.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Разом із тим, судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір № б/н від 29.04.2009 у вигляді анкети- заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Одночасно, з виписки по карткового рахунку відповідача вбачається, що останній платіж на погашення суми заборгованості за даним кредитом відповідачем здійснювався 23.09.2011 в сумі 320,00 грн, а останню операцію щодо отримання готівкових коштів за карткою № НОМЕР_2 у сумі 85,00 грн, відповідач здійснила 17.06.2012. Після цього відповідач карткою не користувалася, її не поновлювала та не перевипускала, жодних операцій по картці не проводила, що підтверджується наданим позивачем розрахунком та випискою.

Відповідно до довідки (а.с. 52) строк дії картки закінчився в травні 2015 року та позивачем не доведено факту використання відповідачем кредитних коштів після закінчення строку дії картки, тобто після травня 2015 року.

Відповідно до правових висновків ВСУ, викладених у постановах від 19.03.2014 року по справі № 6-14цс14 та від 30.09.2015 року по справі № 6-154цс15, які були підтримані Великою палатою ВС у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

З урахуванням того, що остання операція із кредитними коштами була здійснена відповідачем 17.06.2012, строк дій картки сплив 05/2015, а позивач звернувся до суду з даним позовом лише 26.03.2021, тобто майже через дев`ять років після того, як дізнався про порушення своїх прав, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду.

Відповідач ОСОБА_1 19.10.2021 подала до суду заяву, в якій просила застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності, а тому з урахуванням встановлених судом та викладених вище обставин в задоволенні позову належить відмовити в зв`язку з пропуском строків давності.

При цьому суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів наявності поважних причин пропуску ним строків позовної давності.

За змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. № НОМЕР_3 , МФО № 305299.

Представник позивача: Полфьорова Яна Володимирівна, діє на підставі довіреності № 737-К-О від 10.02.2020, адреса: Гімназійна набережна,16, м.Харків.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Люботинським МС ГУДМС України в Харківській області, 04.03.2014, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Суддя О.В. Зінченко

Повний текст рішення виготовлений 25.10.2021