РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участю секретаря судового засідання Буга Р.М.,

представника позивача ОСОБА_4.,

представників відповідачів Садовнік А.С., Свистун О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Жмеринської міської ради Вінницької області «Спортивно-оздоровчий заклад «Юність», Жмеринської міської ради Вінницької області, про визнання незаконним і скасування розпорядження міського голови про призначення та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Позивач 21 травня 2021 року звертається до суду з цим позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства (далі КП) Жмеринської міської ради «Спортивно-оздоровчий заклад (далі СОЗ) «Юність» № 6-к від 21 квітня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити останнього на посаді директора СОЗ «Юність» з дня звільнення 21 квітня 2021 року, стягнути з СОЗ «Юність» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на роботі, 30000 грн моральної шкоди, а також судові витрати (а.с.1-11).

Під час підготовчого судового засідання 9 вересня 2021 року уточнює вимоги позовної заяви, подає її у новій редакції і просить першим пунктом визнати незаконним і скасувати розпорядження міського голови № 132-рк від 21 квітня 2021 року «Про призначення ОСОБА_2 директором комунального підприємства Жмеринської міської ради «СОЗ «Юність», далі по тексту позовної заяви. Просить стягнути з відповідачів по 15000 грн з кожного моральної шкоди, а також по 8769 грн з кожного судових витрат (а.с.134-144).

Позов обґрунтував фактичним продовженням його роботи на посаді директора СОЗ після закінчення контракту 11 квітня 2021 року, що є продовженням контракту на невизначений строк, що також підтверджується поданням документів до податкової інспекції за його цифровим підписом 15 та 20 квітня 2021 року.

На підтвердження позову надає копії оскаржуваних наказів та розпорядження, своєї особової картки, контракту, трудової книжки, довідки про доходи.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримує. Пояснює, що після закінчення терміну дії контракту з 12 квітня 2021 року він став безстроковим відповідно до положень статті 39-1 КЗпП України, так як трудові відносини продовжували тривати і жодна із сторін не вимагала їх припинення. Такі трудові відносини в даному випадку підтверджуються податковими документами, які підписувались цифровим підписом позивача 15 та 20 квітня 2021 року, тобто вже після закінчення терміну дії контракту. Наказ про своє звільнення позивач видав після того, як ОСОБА_2 пред`явила йому розпорядження міського голови про її призначення директором комунального підприємства. У зв`язку з незаконним звільненням його довірителю заподіяна моральна шкода, оскільки він поважна людина, є депутатом міської ради, має бездоганну репутацію. Незаконне звільнення призвело до душевних страждань, погіршення стосунків, підриву ділової репутації. Моральну шкоду оцінює в 30000 грн, яку просить стягнути з відповідачів по 15000 грн з кожного. Письмових доказів моральної шкоди не має. Середній заробіток за час вимушеного прогулу розрахував, виходячи з наданого відповідачами середнього заробітку позивача : 783,89 грн в день, за шість місяців після звільнення по день винесення судового рішення - 98770,14 грн. Просить також стягнути судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну допомогу в сумі 17706 грн, також порівну з кожного відповідача.

Позиція відповідачів

Представник КП Жмеринської міської ради СОЗ «Юність» позов повністю не визнає і 7 липня 2021 року подає відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилається на видання самим позивачем наказу про своє звільнення від 21 квітня 2021 року у зв`язку з закінченням дії контракту, що і стало правовою підставою для припинення трудових відносин між сторонами контракту. Отже, позивач оскаржує акт, який сам і видав.

Заподіяння позивачеві моральної шкоди видачею його ж наказу про його звільнення та її розмір не доведені жодними доказами (а.с.103-111).

У судовому засіданні заперечує, що вона пред`явила позивачеві розпорядження міського голови про своє призначення директором СОЗ «Юність». Це розпорядження було прийняте після видання позивачем наказу про своє звільнення по закінченню терміну дії контракту. З 12 квітня 2021 року позивач на роботу не виходив, займався своїм звільненням, упорядкуванням своїх документів. Цифровим підписом позивача 15 та 20 квітня 2021 року дійсно підписувались документи у податкову інспекцію, однак це було необхідно для нормального функціонування підприємства. Його звільнення вважає законним, просить відмовити в позові повністю.

Представник Жмеринської міської ради позов повністю не визнає і 9 вересня 2021 року подає відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилається на наказ директора про своє звільнення у зв`язку з закінченням строку дії контракту як на правову підставу для припинення трудових відносин. Термінове призначення нового директора СОЗ «Юність» було обумовлене потребою нормального функціонування комунального закладу, виплату зарплати працівникам, підписання платіжних документів тощо. Отже, позивач оскаржує до суду свій наказ про своє ж звільнення.

Розпорядження міського голови про звільнення позивача не приймалось, оскільки останній сам видав наказ 21 квітня 2021 року про своє звільнення. А прийняття рішення про регулювання відносин, які вже відбулися, тобто із зворотною дією у часі, чинним законодавством не допускається.

Заподіяння позивачеві моральної шкоди взагалі та її розмір не підтверджені жодним доказом (а.с.145-153).

У судовому засіданні позов не визнає повністю з викладених у відзиві підстав. Пояснює, що розпорядження міського голови від 21 квітня 2021 року про призначення ОСОБА_2 новим директором СОЗ «Юність» було видане вже після винесення позивачем наказу про своє звільнення, а не під час перебування на цій посаді. Заподіяння моральної шкоди позивачеві та її розмір не підтверджені письмовими доказами. Просить відмовити у позові.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні надає показання, що вона працює головним бухгалтером СОЗ «Юність», а також веде кадрову роботу у підприємстві. Їй звичайно відомо, що з директор ОСОБА_1 працював по контракту, строк дії якого закінчився 11 квітня 2021 року. Проект наказу про звільнення директора з 21 квітня 2021 року готувала економіст за його вказівкою, чому з 21 квітня - їй не відомо. Після видачі цього наказу свідок зробила розрахунок при звільненні, згідно з контрактом, станом на 11 квітня 2021 року. Коли треба було 15 та 20 квітня 2021 року підписати електронним підписом документи у податкову, вона питала позивача, чи можливо скористатись його електронним підписом, він дозволив. Ця міра була вимушеною, оскільки треба було терміново здати документи у ДПІ. З 11 квітня по 21 квітня 2021 року ОСОБА_1 на роботі не було. Він заходив, але це були дії особи, яка упорядковує свої документи після звільнення та вирішує пов`язані з цим питання.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Позовна заява надійшла до суду 21 травня 2021 року (а.с.1-11). Разом із позовною заявою надійшла заява позивача про витребування доказів - довідки про середній заробіток (а.с.12-14).

Ухвалою судді від 25 травня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі (а.с.53).

14 червня 2021 року до суду поступили пояснення Жмеринської міської ради на позовну заяву (а.с.55-63).

Представником позивача 17 червня 2021 року, а представником третьої особи 22 червня 2021 року подані клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 25 червня 2021 року (а.с.70, 72).

Ухвалою суду від 25 червня 2021 року відкладене підготовче судове засідання на 9 липня 2021 року (а.с.77).

Відзив на позовну заяву від КП СОЗ «Юність» поступив до суду 7 липня 2021 року (а.103-111).

9 липня 2021 року судом винесена ухвала про розгляд справи у порядку загального позовного провадження (а.с.116).

Представником позивача 30 серпня 2021 року подане клопотання про долучення до справи доказів понесення судових витрат (а.с.118-120), а також клопотання про залучення співвідповідачем Жмеринську міську раду та уточнення складу учасників справи (а.с.121).

30 серпня 2021 року судом винесена ухвала про залучення співвідповідача (а.с.128).

Представником позивача 9 вересня 2021 року подана заява про подання позовної заяви у новій редакції (а.с.132-1144).

Представником відповідача Жмеринської міської ради 9 вересня 2021 року поданий відзив на позов (а.с.145-153).

9 вересня 2021 року судом винесена ухвала про відкладення підготовчого судового засідання (а.с.155).

11 жовтня 2021 року судом винесена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (а.с.161).

11 жовтня 2021 року до суду поступило доповнення представника відповідача Жмеринської міської ради на позовну заяву (а.с.165-166).

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

Заслухавши сторони та свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід повністю відмовити з огляду на таке.

У судовому засіданні установлено, що розпорядженням Жмеринського міського голови № 07-рк від 6 січня 2021 року позивача призначено на посаду директора КП Жмеринської міської ради СОЗ «Юність» з 11 січня 2021 року. Заступнику начальника відділу кадрової роботи підготувати для укладення контракт з керівником КП (а.с.17).

Наказом № 1-к від 11 січня 2021 року директора КП «СОЗ «Юність» призначено Корнійчука Євгенія Ігоровича на посаду директора комунального підприємства Жмеринської міської ради Спортивно-оздоровчий заклад «Юність» на умовах контракту з 11 січня 2021 року по 11 квітня 2021 року. Підстава - контракт від 11 січня 2021 року (а.с.21).

Згідно з умовами контракту від 11 січня 2021 року, укладеного між Жмеринською міською радою та позивачем ОСОБА_1 , керівник має право, зокрема, в межах своєї компетенції видавати накази та інші акти, вирішувати інші питання, віднесені законодавством, органом управління, статутом і цим контрактом до компетенції керівника (пункт 2.7); цей контракт припиняється, зокрема, після закінчення строку дії контракту (пункт 5.2); цей контракт діє з 11 січня 2021 року по 11 квітня 2021 року (пункт 6.1); сторони посилаються на умови контракту при захисті своїх інтересів суді (пункт 6.2) (а.с.18-20).

Статутом КП СОЗ «Юність», затвердженого 29 січня 2021 року рішенням № 127 4 сесії 8 скликання Жмеринської міської ради, передбачені, зокрема, повноваження директора видавати накази, затверджувати локальні акти підприємства, виносити обов`язкові для всіх працівників розпорядження, приймати рішення про прийняття на роботу, звільнення з роботи працівників підприємства, а також інші рішення, передбачені законодавством про працю в сфері трудових відносин (пункти 6.7.5., 6.7.8. - а.с.36-41).

Наказом № 6-к директора КП СОЗ «Юність» Корнійчука Є.І. від 21 квітня 2021 року звільнено ОСОБА_1 з посади директора згідно з контрактом. Підставою наказу став контракт, як зазначено у цьому наказі. В наказі позивач не заперечує щодо виплати йому розрахункових та компенсації за невикористану відпустку в найближчий термін при наявності фінансування (а.с.23).

В особовій картці працівника ОСОБА_1 зроблений запис про звільнення 11 квітня 2021 року (а.с.24).

В трудовій книжці ОСОБА_1 міститься запис про його звільнення 11 квітня 2021 року у зв`язку із завершенням дії контракту за пунктом 2 статті 36 КЗпП України, пізніше в цей же день є запис про те, що запис внесено помилково. А 21 квітня 2021 року зроблений запис про його звільнення з цих же підстав, але 21 квітня 2021 року (а.с.26).

В табелі обліку робочого часу за квітень 2021 року вказано, що ОСОБА_1 виходив на роботу до п`ятниці 9 квітня, з 12 квітня відмітки про явку на роботу відсутні до кінця місяця (а.с.34).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, суд вважає, що між сторонами у справі було укладено строковий трудовий договір у формі контракту, а позивача віднесено до категорії працівників, які на підставі закону можуть працювати за договором, у якому строк його дії може встановлюватись угодою сторін.

Після закінчення строку дії контракту сторони не досягнули домовленості на його продовження чи на укладення нового. Вказана причина стала підставою для звільнення позивача.

Тобто, звільнення працівника у зв`язку із закінченням дії строкового трудового договору є лише наслідком спливу строку дії строкового трудового договору та не є ініціативою роботодавця. Це видно з наказу, виданого позивачем про своє звільнення згідно з умовами контракту - закінчення строку його дії.

З вищевикладених міркувань суд не приймає до уваги відомості про відправку документів до податкової інспекції 15 та 20 квітня 2021 року з цифровим підписом позивача, тобто після його звільнення, як доказ продовження з ним угоди про трудові відносини (а.с.27-33).

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників.

При цьому КЗпП України визначає можливість працівника оскарження наказу про його звільнення.

Частиною першою статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру".

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника, та додаткові підстави розірвання договору.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту.

Згідно з пунктом 10 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов`язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Доводи представника позивача про те, що строк дії укладеного контракту із позивачем закінчився ще 11 квітня 2021 року та зважаючи на його продовження позивачем фактично виконувати обов`язки директора СОЗ, тобто продовження трудових відносин з комунальним підприємством, трудовий договір набув ознак безстроковості згідно з вимогами частини другої статті 39-1 КЗпП України, є необґрунтованими, оскільки укладення контракту на строк з урахуванням частини третьої статті 21 КЗпП України підпадає під частину другу статті 23 КЗпП України, що виключає при переукладанні контракту чи продовження строку його чинності застосування частини другої статті 39-1 КЗпП України.

Отже, переукладання строкового трудового договору (контракту) чи продовження строку його чинності не передбачає набуття ним характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк та виключає застосування частини другої статті 39-1 КЗпП України, (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №607/18964/18).

Щодо моральної шкоди.

Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; вини останнього в її заподіянні. Ці складові є необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки в даному випадку суд, відмовляючи у задоволенні позову, не знаходить причинного зв`язку між діями відповідачів та заподіянням позивачеві моральної шкоди, тобто констатує відсутність їх вини в її заподіянні, то у відшкодуванні моральної шкоди за рахунок відповідачів слід відмовити.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи передбачений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, розглядаючи позов в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд не приймає до уваги інші факти, встановлені під час судового розгляду справи та не дає їм оцінку.

Висновки суду

Таким чином суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; керуючись принципами розумності, справедливості, виваженості та добросовісності, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову, дійшовши висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами

У відшкодуванні судових витрат позивачеві слід відмовити, приймаючи до уваги положення статті 141 ЦПК України : судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись статтями 259, 263 ЦПК України, на підставі статей 19, 43 Конституції України, статей 21, 23, 26, 36, 39-1 КЗпП України, статті 23 ЦК України, статей 3, 12, 13, 76, 81 ЦПК України, постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №607/18964/18, статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частини другої пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства Жмеринської міської ради Вінницької області «Спортивно-оздоровчий заклад «Юність», Жмеринської міської ради Вінницької області, про визнання незаконним і скасування розпорядження міського голови про призначення та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складене 1 листопада 2021 року.

Ім`я (найменування) сторін

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача адвокат Смірнов Сергій Михайлович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 28 лютого 2019 року.

Відповідачі Комунальне підприємство Жмеринської міської ради Вінницької області «Спортивно-оздоровчий заклад «Юність», вул.Київська, 15 м.Жмеринка Вінницької області, ; Жмеринська міська рада Вінницької області, вул.Центральна, 4 м.Жмеринка Вінницької області, .

Головуючий суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ