ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 22-ц/807/3505/21 Калюжна В.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Крилової О.В.

Онищенка Е.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 05.08.2014 року.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.

Отже, внаслідок підписання заяви, між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Вказує, що відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок, для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 42 000 грн.

Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Натомість відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 20.09.2020 року має заборгованість у сумі 50 101,32 грн., що складається із: 38 568,13 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 00,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 38 568,13 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками, 0,00 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісії.

Зазначає, що відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не сплачує.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.08.2014 року у загальному розмірі 50 101,32 грн. та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.08.2014 року за простроченим тілом кредиту у розмірі 11 070 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 464 грн. 44 коп., а всього стягнуто 11 534 грн. 44 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л.зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не в повній мірі дослідив обставини справи та надані докази. Вважає, що судом не враховано, що відповідачем були порушені Умови і Правила надання банківських послуг. Залишилось поза увагою, що відповідач добровільно віддала платіжний електронний засіб для користування кредитними коштами, а тому несе відповідальність за здійснення платіжних операцій за відкритим картковим рахунком. Зазначає, що суд незаконно звільнив відповідачу від сплави частини боргу за простроченим тілом кредиту та просоченими відсотками за користування кредитом, чим грубо порушив права кредитора, оскільки з відповідачем було погоджено умови кредитування під час укладення договору. Просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін.

На зазначену апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив за змістом якого повністю підтримує висновки суду першої інстанції та вважає, що доводи апеляційної скарги не містять жодних аргументів та доказів про отримання та користування відповідачем платіжною карткою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання та подання Публічному акціонерному товариству Комерційному Банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», письмової анкети-заяви б/н від 05.08.2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, на ім`я ОСОБА_1 03.06.2016 року було встановлено кредитний ліміт 3 100,00 грн., розмір якого в подальшому неодноразово змінено: 20.10.2016 року 2 152,52 грн., 27.10.2016 року 2 000,00 грн., 18.05.2017 року 15 000,00 грн., 22.08.2017 року 24 000,00 грн., 13.07.2018 року 26 500,00 грн., 15.03.2019 року 32 000,00 грн., 08.07.2019 року 42 000,00 грн., 04.05.2020 року - 0,00 гривень.

Отримання зазначеної суми грошових коштів відповідачем підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 .

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до розрахунку позивача, у зв`язку із неналежним виконанням умов договору, заборгованість за тілом кредиту позичальника ОСОБА_1 перед позивачем станом 20.09.2020 року складала 38 568,13 грн.

Відповідно до довідки позивача, відповідачу видавалися дві кредитні картки:

№ НОМЕР_1 , дата відкриття 03.06.2016, з терміном дії по 05/19;

№ НОМЕР_2 дата відкриття 08.05.2019, з терміном дії по 04/23.

Судом встановлено, та відповідачем у відзиві не заперечується, що вона отримувала та користувалась кредитною карткою № НОМЕР_1 .

Платіжна картка за № НОМЕР_2 , була видана АТКБ «Приватбанк» 08.05.2019.

08.05.2019 ОСОБА_1 перебувала на роботі у будинку для людей похилого віку та інвалідів м. Касторф у Німеччині, що підтверджується Індивідуальним розрахунком для ОСОБА_1 за травень 2019 рік (довідка з місця роботи).

Отже, ОСОБА_1 фізично не мала можливості отримати у приміщенні АТ КБ «Приватбанк» в м. Запоріжжі кредитну картку № НОМЕР_2 , адже на цей час перебувала за межами України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не отримувала кредитну картку № НОМЕР_2 , та не розпоряджалась кредитними коштами.

Позивачем не надано розписки відповідача, або інших підтверджуючих документів, про отримання нею кредитної картки № НОМЕР_2 .

Позивачем не доведено факт отримання та використання відповідачем кредитних коштів за кредитною карткою № НОМЕР_2 , починаючи з дати її отримання.

Сума боргу за тілом кредиту за станом на 08.05.2019 на кредитній картці № НОМЕР_1 складала 11 070 грн. (згідно виписки по рахунку, а.с. 30), що є останнім залишком після операції перед моментом видачі нової кредитної картки № НОМЕР_2 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимога позивача про сплату заборгованості за кредитним договором, яка виникла з моменту отримання та користування кредитною карткою № НОМЕР_2 є безпідставною.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази порушення позичальником умов кредитного договору, шляхом неналежного виконання зобов`язань за договором з повернення отриманих кредитних коштів про наявність підстав для стягнення суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11070 гривень.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 11 533,19 гривень, суд першої інстанції виходив з натупного.

Згідно копії анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 від 05.08.2014 року, долученої до матеріалів справи, зазначено про отримання позичальником карти «Універсальна», однак процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена.

Позивач до позовної заяви долучив Витяг з актуальних станом на час звернення до суду Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що розміщені на його офіційному сайті, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», якими передбачено порядок сплати відсотків за користування кредитними коштами.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Таким чином, до вимог про стягнення нарахованих відсотків неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що на час розгляду справи судом, грошові кошти за кредитним договором, які були отримані відповідачем, позичальником не сплачені, а матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 11 070 гривень.

В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та непідтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, а саме пов`язаними з умовами та правилами надання банківських послуг, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 29 жовтня 2021 року.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: О.В. Крилова

Е.А. Онищенко