Головуючий у І інстанції Марчук О.Л.
Провадження №22-ц/824/2001/2021 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Поливач Л.Д., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив про його задоволення, посилаючись на те, що 24 жовтня 2012 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір безпроцентної позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 52 800 грн., які останній зобов`язався повернути до 24 листопада 2012 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вищевказаним договором позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 24 жовтня 2012 року було укладено договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_3 , як поручитель, поручився перед ОСОБА_1 , як кредитором, за виконання ОСОБА_2 , як позичальником, його обов`язків за договором позики від 24 жовтня 2012 року.

Оскільки позичальник ОСОБА_2 свої обов`язки по поверненню коштів за договором позики не виконав, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, і рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2013 року на його користь з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку було стягнуто заборгованість у розмірі 52 800 грн. 00 коп.

Разом із тим вищевказане судове рішення відповідачами не виконане і борг позивачу не сплачений, в зв`язку із чим позивач і просив суд на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачів індекс інфляції та три проценти річних за весь час прострочення: 6869 грн. 79 коп. - 3% річних за період з 02.03.2015 по 02.07.2019 року та 48 996 грн. 31 коп. інфляційних втрат за період з 02.03.2015 по 31.05.2019 року.

Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог, доповнивши їх вимогою про стягнення 3% річних за період з 02.07.2019 по 01.07.2020 року у розмірі 1584 грн. 00 коп., та інфляційних втрат за період з 31.05.2019 по 01.05.2020 року у розмірі 896 грн. 62 коп. Загальна сума заборгованості, яку просив стягнути позивач з відповідачів, становила 58 346 грн. 72 коп.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2020 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (58 346 грн. 72 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що 24 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір безпроцентної позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 52 800 грн., які останній зобов`язався повернути до 24 листопада 2012 року (а.с.30).

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вищевказаним договором позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 24 жовтня 2012 року було укладено договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_3 , як поручитель, поручився перед ОСОБА_1 , як кредитором, за виконання ОСОБА_2 , як позичальником, його обов`язків за договором позики від 24 жовтня 2012 року (а.с.30 зв.).

Оскільки позичальник ОСОБА_2 свої обов`язки по поверненню коштів за договором позики не виконав, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, і рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2013 року на його користь з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку було стягнуто заборгованість у розмірі 52 800 грн. 00 коп. (а.с.31).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за грошовим зобов`язанням в сумі 19 237 грн. 85 коп. (а.с.34 - 35).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. від 31.05.2019 року відкрито виконавче провадження № 59249954 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 52 800 гривень 00 копійок (а.с.33).

Також встановлено, що на час звернення позивача до суду з даним позовом, вищевказана заборгованість відповідачами погашена не була.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач має право на відшкодування інфляційних збитків та відсотків на підставі ст. 625 ЦК України, однак розмір заборгованості, визначений позивачем, не є сталим, тому суд відхилив розрахунок заборгованості, наданий позивачем на підтвердження його вимог.

Однак, з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у ній є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 02.03.2015 року по 01.07.2020 року за невиконання грошового зобов`язання щодо повернення суми позики, стягнутої рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Таким чином, рішення суду про стягнення з боржника на користь кредитора суми заборгованості за договором позики породжує зобов`язання між боржником та кредитором щодо повернення стягнутих в судовому порядку коштів.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь інфляційних втрат та 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, є законними та обґрунтованими, оскільки по своїй суті становлять відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Посилання суду на несталість розміру заборгованості та відхилення в зв`язку із цим розрахунку позивача суперечать вимогам діючого процесуального законодавства, виходячи з наступного.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачами під час розгляду справи суду не надано жодних доказів на спростування розрахунку розміру інфляційних втрат та 3% річних, складеного позивачем згідно вимог закону, тому висновок суду про відхилення цього розрахунку, як доказу, за умови відсутності доказів на його спростування, є таким, що суперечить вищенаведеним процесуальним нормам, які встановлюють обов`язок обох сторін надавати суду докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Посилання суду у рішенні на лист приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. від 13.07.2020 року за №17604 (а.с.125), згідно якого до приватного виконавця 30.06.2020 року надійшли грошові кошти у розмірі 13 072,50 грн., і розмір заборгованості станом на 13.07.2020 року становить 30 786,94 грн., є необґрунтованим, оскільки суд не звернув уваги на те, що розрахунок заборгованості інфляційних втрат та 3% річних позивачем, з урахуванням доповнень, складено за період з 02.03.2015 року і по 01.07.2020 року, а розмір заборгованості змінився, як вбачається з листа, лише після закінчення даного періоду часу. Доказів іншого розміру заборгованості, ніж той, що було стягнуто рішенням суду від 17 липня 2013 року - 52 800,00 грн., за період нарахування позивачем на дану суму на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних, суду надано не було, більш того, судом у рішенні зазначено, що відповідачами не заперечувався факт невиконання ними рішення суду про стягнення з них на користь позивача вищевказаної суми.

За таких обставин, беручи до уваги те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України за невиконання ними грошового зобов`язання, відповідають вимогам закону та підтверджуються наданими ним належними, допустимими та достовірними доказами, неспростованими відповідачами, рішення суду про відмову у задоволенні цих вимог є таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що судом при ухваленні рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2020 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6 869 грн. 79 коп. - 3% річних за період з 02.03.2015 по 02.07.2019 року, 1 584 грн. 00 коп. - 3% річних за період з 02.07.2019 по 01.07.2020 року, 48 996 грн. 31 коп. - інфляційних втрат за період з 02.03.2015 по 31.05.2019 року та 896 грн. 62 коп. - інфляційних втрат за період з 31.05.2019 по 01.05.2020 року, всього на загальну суму 58 346 грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 1 014 грн. 80 коп. судових витрат з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя доповідач:

Судді: