Провадження № 2/643/1701/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Горбунової Я.М., за участю секретаря Ускової Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

04.12.2014 р. позивач Публічне акціонерне товариство акціонерного банку "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.05.2016 р. позовну заяву Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" в особі Харківської обласної дирекції АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.11.2020 р. заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.05.2016 року скасовано.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.05.2021 р. замінено відповідача ОСОБА_4 на належного, а саме, ОСОБА_1 .

04.10.2021 р. позивачем подано уточнену позовну заяву в якій просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 у загальному розмірі 4 110 744,02 доларів США та 51 326 865,44 грн. пені по кредитному договору №20 від 26.12.2007 р. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №239. Реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 провести шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26.12.2007 р. між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №20, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 2 644 000,00 доларів США на строк з 26.12.2007 р. по 25.12.2012 р. зі сплатою процентів виходячи із 12,5% річних.

Пунктом 3.2.8 укладеного кредитного договору передбачено, що «в разі невиконання Позичальником зобов`язань, передбачених цим договором відшкодування заборгованості здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки».

Пунктом 3.1.6 Договору іпотеки визначено, що Іпотекодержатель/Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту використання кредиту не за цільовим призначенням або порушення інших умов кредитного договору.

Це узгоджується з положеннями статті 33 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_2 взяті зобов`язання не виконав. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 р. та рішенням апеляційного суду Харківської області від 07.07.2010 р. на користь банку стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1 664 543,02 грн., 2 630 252,33 доларів США, а також судові витрати у сумі 1700,00 грн. та 120,00 грн.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки між банком та іпотекодавцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за №16/08-Б від 09.06.2008 р. Згідно даного договору в забезпечення зобов`язань позичальника в іпотеку Банку було передано нерухоме майно житловий будинок літ. В-5 загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 22856,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2008 р.

На теперішній час рішення суду не виконано, у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існує заборгованість по кредитному договору; відкрито виконавчі провадження по примусовому стягненню заборгованості.

Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» суд, при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки має право визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої в ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», або продажу предмету іпотеки з прилюдних торгах, що встановлено в ст. 41 ЗУ «Про іпотеку».

Такий шлях визначений сторонами розділом 6 Іпотечного договору та передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін.

Судом також приймається до уваги правила статті 23 Закону України «Про іпотеку», де передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі, в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотеки є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у випадку, якщо до його відома не доведена інформацію про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л.Л. 27.06.2012 р., квартира АДРЕСА_3 належала на праві власності ОСОБА_4 , так як він через свого законного представника ОСОБА_5 придбав квартиру у ТОВ «АЛІМАТ-Т», якому зазначений об`єкт нерухомості належав на праві власності на підставі рішень Господарського суду Харківської області (справи № 67/147-10/26.04.2011 та № 67/147-10/18.05.2011), а в подальшому на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Рибалко Д.В. 03.11.2015 р., дана квартира була ОСОБА_4 за згодою законного представника ОСОБА_5 , продана відповідачу по справі ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідно до положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» до відповідача перейшло право власності на предмет іпотеки і він набув статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, укладеним ПАТ АБ «Укргазбанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Разом з тим, суд приходить до висновку про неможливість задоволення вимог позивача з наступних підстав.

Згідно зі статтею 379 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) як житло розуміється житловий будинок, квартира, інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Житло як об`єкт права власності повинен відповідати певним критеріям: 1) це має бути приміщення; 2) вказане приміщення має бути придатним для постійного проживання в ньому, відповідати встановленим санітарним, технічним, протипожежним нормам, які встановлюються спеціальним законодавством України.

ЦК України визначає, зокрема, такі об`єкти права власності, які можуть розглядатися як житло: житловий будинок (стаття 380 ЦК України), садиба (стаття 381 ЦК України) та квартира (стаття 382 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 382 ЦК України квартирою визнається ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 14 травня 2015 року № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що багатоквартирний будинок - це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Відповідно до статті 5 Закону № 898-IVпредметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Чинне законодавство, зокрема ЦК України, Закон № 898-IVта Закон України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу», не містить жодної статті, яка б визначала особливості іпотеки житла - багатоквартирного житлового будинку чи квартир у ньому.

Можна зробити висновок, що у разі передачі в іпотеку багатоквартирного житлового будинку в цілому, а не окремої квартири у ньому, то таке житлове приміщення - квартира, як і інші нежитлові та допоміжні приміщення, що знаходяться у ньому, не можна вважати відокремленими предметами іпотеки, на які може бути звернуто стягнення, як на самостійні об`єкти нерухомого майна.

Оскільки квартира у багатоквартирному житловому будинку не була самостійним предметом іпотеки, тому позивач не вправі реалізувати свої права іпотекодержателя шляхом примусового звернення стягнення на неї у встановленому законом порядку незалежно від інших квартир у багатоквартирному житловому будинку, бо таке житлове приміщення як окрема частина об`єкта нерухомого майна не було самостійним предметом іпотеки, а може бути визначено як частка багатоквартирного будинку, який є предметом іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19 червня 2019 року у справі за №643/17966/14-ц підтримала правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (провадження № 6-1193цс15) та від 05 жовтня 2016 року (провадження 6-1582цс16), у яких зазначено, що неможливо звернути стягнення на квартиру як на частину об`єкта нерухомого майна (частину предмета іпотеки) в разі визначення предметом іпотеки за договором іпотеки будинку у цілому, а не окремих квартир.

За відсутності підтверджень: введення в експлуатацію на момент передачі в іпотеку багатоквартирного житлового будинку; співвідношення предмета іпотеки (будинку) з його частиною (квартирою) і вартості предмета іпотеки з вартістю спірної квартири; передбачення укладеним між сторонами договором, а також законодавством правових підстав, процедури та порядку звернення стягнення в примусовому порядку на квартиру як складову предмета іпотеки - багатоквартирного житлового будинку, спірне житлове приміщення не є самостійним об`єктом іпотеки, тому не можливо задовольнити вимоги банку щодо звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу даної квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк», місце знаходження: 61145, м. Харків, вул. Космічна, 20, , МФО №320478.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), адреса проживання: АДРЕСА_5 .

Треті особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 .

Суддя: Я.М. Горбунова