ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року м. Херсон

Номер справи: 766/20668/20

Номер провадження: 22-ц/791/1496/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Приходько Л.А
суддів:Базіль Л.В.,
Орловська Н.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Управлінні патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національна поліція України,

третя особа поліцейський інспектор 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Херсонській області лейтенант поліції Кисельов Іван Володимирович,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2021 року у складі головуючого судді Прохоренко В.В.,

встановив:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управлінні патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа поліцейський інспектор 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Херсонській області лейтенант поліції Кисельов Іван Володимирович про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 вересня 2019 року близько 07.00 год. він рухався на своєму автомобілі «Fiat Doblo» по Кіндійському шосе в м. Херсоні (в районі площі Чорновола) його зупинив поліцейський інспектор Управління патрульної поліції в Херсонській області лейтенант поліції Кисельов І.В. і виніс відносно нього постанову про адміністративне правопорушення передбачене п.п.8.7.3. ПДР, за ст.122 ч.2 КУпАП України, внаслідок чого застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Зазначив, що з рішенням поліцейського не згоден, тому був змушений неодноразово звертатися з заявами на ім`я начальника та заступника Управління патрульної поліції в Херсонській області з проханням об`єктивно розглянути винесену постанову про накладення штрафу. На звернення ОСОБА_1 керівництвом Управління патрульної поліції в Херсонській області були надані відповіді, що підстав для скасування вищевказаної постанови відсутні та роз`яснено, що у разі незгоди із прийнятим рішенням він має право оскаржити дії працівників управління у суді.

Для встановлення справедливості він звернувся з адміністративним позовом до суду про скасування незаконного рішення патрульної поліції. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області йому відмовлено у задоволенні позову. Не погоджуючись з рішенням суду позивач оскаржив його до П`ятого апеляційного адміністративного суду, який 25 березня 2020 року виніс постанову про скасування рішення суду першої інстанції, постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ЕАК № 1528266 від 17 вересня 2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу 425 грн скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. У зв`язку з чим, вважає, що незаконні і некомпетентні дії працівників та керівництва Управління патрульної поліції в Херсонській області завдали йому невідворотної моральної шкоди, яка полягає у стражданнях, заподіяних внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, а також моральних переживаннях, сильних душевних стражданнях, приниженні його честі і гідності, які в подальшому негативно вплинули на стан його здоров`я, що підтверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20 жовтня 2020 року та актами про надання медичних послуг. Вказує, що підставою для відшкодування йому моральної шкоди, вважає незаконні дії і перевищення службових повноважень патрульним поліцейським, який за відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , що підтверджено рішенням суду, притягнув до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд, з підстав визначених статтею 1174,1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», стягнути на його користь суму моральної шкоди у розмірі 100 000,00 гривень.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами завдання йому, внаслідок незаконних дій посадовими особами відповідача, моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями патрульної поліції та їх вини в заподіянні моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, на думку скаржника, не повно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи. Зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки ним були надані належні та допустимі докази, які свідчать про незаконні дії працівника патрульної поліції щодо винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, яку в подальшому скасовано, у зв`язку з чим йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в сильних душевних страждань, у приниженні честі та гідності та погіршення стану здоров`я.

Також, вважає, висновок суду першої інстанції, що позивач повинен доводити вину відповідача, неправомірним, оскільки це суперечить вимогам статті 1174 ЦК України.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року, відповідно до вимог частини 2 статті 369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначив, що Управлінням патрульної поліції в Херсонській області у відзиві не спростовано його твердження та доводів викладених в апеляційній скарзі, тому просив апеляційний суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 17 вересня 2019 року інспектором Управління патрульної поліції в Херсонській області Кисельовим І.В. винесено постанову серії ЕАК №1528266 від 17 вересня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень. Відповідно до зазначеної постанови, 17 вересня 2019 року о 06-58 годині в м.Херсоні по вул. Шмідта, 27, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Fiat Doblo», державний номер НОМЕР_1 , проїхав регульований пішохідний перехід (шосе Чорновола) на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.п.8.7.3 ґ Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП.

З вказаною постановою позивач не погодився та звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 грудня 2019 року по справі № 766/20599/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у Херсонській області Кисельова Івана Володимировича, Управління патрульної поліції у Херсонській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 грудня 2019 року скасовано, прийнято нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ЕАК №1528266 від 17 вересня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн скасовано та справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито.

Апеляційним судом зазначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК №1528266 від 17 вересня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, з підстав відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Звертаючись за захистом свого порушеного права позивач посилався на незаконні дії працівника патрульної поліції щодо винесення постанови про його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП, яка в подальшому скасована, а провадження у справі закрито.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 вище вказаного Закону право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, дійшов висновку про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Таким чином, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин вбачається, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Зі змісту постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року вбачається, що підставою скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, є відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення. Закриття справи про адміністративне правопорушення з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, не було враховано, що дії працівників Управління патрульної поліції у Херсонській області щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через недоведеність вини особи свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції про те, що скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, є помилковими.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав, що незаконні і некомпетентні дії працівників та керівництва УПП в Херсонській області завдали йому моральної шкоди, що виразилося моральних переживаннях, сильних душевних стражданнях, приниженні його честі і гідності, які в подальшому негативно проявилися на стані його здоров`я, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, що виразилося в необхідності налагодження стосунків із підлеглими працівниками, які перебували в салоні авто під час незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, що тепер вимагає він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди колегія суддів зважає на те, що будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір має суто умовний вираз, та вважає, що виходячи з характеру заподіяних моральних страждань, необхідності зміни позивачем звичайного способу життя для захисту своїх інтересів, а також загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачу моральної шкоди буде 3 000.00 грн.

При цьому колегія суддів враховує, що незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності завжди викликають негативні емоції. Однак не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Будь-яких відомостей про те, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності були принижені честь, гідність, ділова репутація позивача, а також що погіршилися стосунки позивача з оточуючими людьми, у тому числі з підлеглими, матеріали справи не містять.

Також не можна вважати доведеним факт погіршення стану здоров`я позивача внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки відомості, що містяться у доданої до позовної заяви виписки з медичної карти від 20 жовтня 2020 року не свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку з встановленням у жовтні 2019 року діагнозу цукровий діабет ІІ типу з притягненням його до адміністративної відповідальності.

Натомість, як вбачається з виписки позивач на протязі значного часу хворіє та має хронічні захворювання, зокрема підвищення рівня цукру у крові, артеріального тиску, головного болю, загальної слабкості спостерігається на протязі трьох років, тобто ще до його притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, запис про діагностування у позивача цукрового діабету ІІ типу саме після психоемоційного стресу зроблений лише за наслідком опитування хворого. Проте будь-яких відомостей, які б об`єктивно підтвердили вказану обставину в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на викладене колегія суддів дійшла висновку, що розмір грошової компенсації моральної шкоди, яку просив стягнути ОСОБА_1 на свою користь - 100 000.00 грн, не відповідає ні характеру правопорушення, ні глибині душевних страждань, ні вимогам розумності та справедливості.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду, у даній справі через Управління патрульної поліції в Херсонській області.

Відповідно до пунктів 63, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) (пункт 44)).

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 3 000.00грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3000.00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000.00 (три тисячі) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

Н.В. Орловська