Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2021 р.

м. Київ

справа № 755/15897/21

провадження № 2/755/7477/21

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту нецільового використання аліментів та сплату аліментів на особовий рахунок дитини,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду та уточнивши позовні вимоги (а.с. 22-26), просить встановити факт нецільового використання аліментів та встановити спосіб сплати аліментів на рахунок дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відділенні Державного ощадного банку України, що стягуються з позивача на користь дитини за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від у справі № 2-1384 у розмірі ј частини доходу щомісячно.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2010 року у справі № 2-1384 ухвалено стягувати з позивача аліменти на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від доходу позивача щомісячно до повноліття дитини. Аліменти надходять на рахунок відповідача, та дитина ОСОБА_3 повідомила позивачу про те, що відповідач не в повній мірі забезпечує її на отримані аліменти. Відповідач відмовляється від надання позивачу інформації про цільове використання сплачених позивачем аліментів, тому позивач вважає, що відповідач використовує аліменти не за цільовим призначенням. Позивач щомісячно сплачує аліменти на утримання своєї дитини ОСОБА_3 , яка проживає разом із відповідачем, і не відмовляється від подальшої сплати аліментів, але має бажання здійснювати сплату аліментів саме на рахунок доньки, задля усунення порушень з боку відповідача, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучено Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідач ОСОБА_2 скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість.

Представники третіх особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не скористались правом подачі письмових пояснень у встановлений ухвалою суду від 01 жовтня 2021 року строк.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають спільну неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено Свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 22.05.2007 року, актовий запис № 1268. (а.с. 10)

15.01.2020 року старшим державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Осеретяною І.О. прийнято постанову про прийняття виконавчого провадження ВП № 21798407 від 15.01.2020 року з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 2-1384 від 31.03.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі ј частини. (а.с. 11)

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Витрачання аліментів за цільовим призначенням означає, що той із батьків (або інші особа, відповідно до ст. 179 СК, на ім`я якого вони виплачуються, зобов`язаний спрямовувати їх на забезпечення потреб дитини у харчування, одязі, в охороні здоров`я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитині. Необхідність контролю за цільовим використанням аліментних платежів виникає, як правило, тоді, коли їх розмір є доволі значним.

Згідно із ч. 1,2 ст. 186 Сімейного кодексу України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Згідно з ст. 186 Цивільного кодексу України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування. Дане положення кореспондує змісту правила ст. 19 СК про участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Орган опіки та піклування повинен відреагувати на кожну заяву платника аліментів про проведення такого контролю.

Даний контроль полягає в інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Сімейного кодексу України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Тобто обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів.

Разом з тим, статтею 19 Сімейного кодексу України передбачена участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів.

Згідно Порядку здійснення органом опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 року № 1713, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів.

Безпосереднє проведення інспекційного відвідування покладається на службу у справах дітей відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів із залученням (за потреби) інших посадових осіб суб`єктів соціальної роботи із сім`ями, дітьми та молоддю (психолог, соціальний педагог, фахівець із соціальної роботи). Кількість посадових осіб, що проводять інспекційне відвідування, не може бути меншою ніж дві особи.

Підставою для проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів є заява платника аліментів, подана до районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів або до відповідної служби у справах дітей.

Для підтвердження сплати аліментів разом із заявою платник аліментів обов`язково подає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за останні 12 місяців, виданий відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, а також відомості про місце проживання отримувача аліментів. У разі повторного впродовж року звернення платника аліментів із заявою про проведення інспекційного відвідування подається розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період, що минув з дати проведення попереднього інспекційного відвідування.

Наявність заборгованості зі сплати аліментів є підставою для відмови платнику аліментів у проведенні інспекційного відвідування одержувача аліментів.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами діючого цивільного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту нецільового використання відповідачем аліментів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження підстав для встановлення нецільового використанні аліментів з боку відповідача. При цьому в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем аліментів на утримання доньки, докази відсутності заборгованості по аліментам з боку позивача, відсутні докази звернення позивача як платника аліментів до Служби у справах дітей із заявою проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів та отримання відповідного висновку Служби за наслідками розгляду такої заяви, що у сукупності позбавляє суд можливості встановити факт нецільового використання відповідачем аліментів.

Враховуючи те, що позовні вимоги про встановлення способу сплати аліментів на рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України у розрізі даного спору є похідними від основної вимоги про встановлення факту нецільового використання аліментів, у задоволенні яких судом відмовлено, суд також вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог і в цій частині позову.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту нецільового використання аліментів та сплату аліментів на особовий рахунок дитини, є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 7, 141, 150, 180-186, 192 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст. ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту нецільового використання аліментів та сплату аліментів на особовий рахунок дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 02 листопада 2021 року.

Суддя: В.І. Галаган