Постанова

Іменем України

28 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 362/1933/20

провадження № 61-19673св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Васильківська міська рада Київської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2020 року у складі судді Марчук О. Л.та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Кулікової С. В., Желепи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Васильківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про скасування рішення.

Позов мотивований тим, що він є власником 1/2 частини жилого будинку з відповідними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та є користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей будинок.

Відповідно до витягу з рішення від 24 грудня 1999 року № 342 про розгляд заяв громадян про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, ведення особистого підсобного господарства, йому було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку у АДРЕСА_1 загальною прощею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та додатково для ведення особистого підсобного господарства в тимчасове користування на умовах оренди земельну ділянку площею 0,02 га.

ОСОБА_2 є власником 1/2 частини жилого будинку з відповідними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та є правонаступницею права користування земельною ділянкою, яке належало ОСОБА_3 .

Земельна ділянка, на якій розташований будинок, знаходилась в користуванні співвласників та не була приватизована на час звернення до суду.

Між сторонами виник конфлікт щодо порядку користування земельною ділянкою, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Зазначав, що йому стало відомо про рішення Васильківської міської ради Київської області від 07 вересня 2018 року за номером 04.43-43-VІІ, яке стало підставою для виникнення права власності у ОСОБА_2 на земельну ділянку за вищевказаною адресою.

Порядок користування було встановлено відповідно до рішення Васильківського міського народного суду Київської області від 24 червня 1988 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл земельної ділянки. Рішенням було встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в межах установленого між ними порядку користування - ОСОБА_4 площа 500 кв. м., а ОСОБА_3 - 870 кв. м (у висновку експертизи вказано червоним та синім кольорами), 50 кв. м залишити в загальному користуванні співвласників.

Незважаючи на рішення Васильківського міського народного суду Київської області від 24 червня 1988 року Васильківська міська рада 07 вересня 2018 року прийняла рішення, яким затвердила ОСОБА_2 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Також, відповідно до вказаного рішення їй передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,0635 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

При винесенні даного рішення Кагарлицька міська рада не врахувала також той факт, що у погодженні акту про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження меж земельних ділянок відсутній підпис суміжного землекористувача та співвласника 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться на вказаній ділянці.

Посилаючись на порушення під час процедури приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 норм земельного законодавства, що полягало у непроведенні належного узгодження меж при складанні технічної документації спірної земельної ділянки площею 0,0635 га, позивач просив:

скасувати вищевказане рішення місцевої ради щодо земельної ділянки відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року, в задоволені позову відмовлено.

Судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що відсутні підстави вважати, що відповідачем порушено процедуру оформлення земельної ділянки у власність на підставі рішення органу місцевого самоврядування, оскільки відповідно оскаржуваного рішенням поділ між сторонами відбувся по фактичному користуванні ними частинами земельних ділянок.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року та прийняти нове рішення, яким направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не з`ясували всі обставини, що мають значення для справи, не надали оцінку наведеним поясненням та доказам, чим допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушили норми процесуального права. При винесенні оспорюваного рішення Кагарлицька міська рада не врахувала той факт, що у погодженні акту про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження меж земельних ділянок відсутній підпис суміжного землекористувача та співвласника 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться на даній ділянці. Під час процедури приватизації ОСОБА_2 не було проведено належного узгодження меж при складанні технічної документації спірної земельної ділянки площею 0,0635 га, як того вимагає положення Інструкції.

При розробці та затвердженні проектної документації із виділення земельної ділянки за заявою ОСОБА_2 належним чином не отримано згоду позивача, що є порушенням порядку. Особа може отримати право власності лише на земельну ділянку, яка перебуває в її користуванні. Відповідач отримала право власності, порушивши встановлений порядок користування земельною ділянкою, захопивши неналежну їй частину, чим порушила положення статті 118 ЗК України та права ОСОБА_1 на приватизацію належної йому частини земельної ділянки.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

У квітні 2021 року матеріали цивільної справи № 362/1933/20 надійшли до Верховного Суду та 16 квітня 2021 року передані судді-доповідачу Дундар І. 0.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

В ухвалі Верховного Суду від 29 березня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що 20 жовтня 2017 року на підставі договору про поділ житлового будинку від 18 липня 2017 року державним нотаріусом Хоменко С. А. видано відповідачу витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на об`єкт житлової нерухомості, а саме: житловий будинок загальною площею 29,8 кв. м, що є виокремленою часткою в розмірі 1/1 та є приватною власністю відповідачки.

Відповідач звернулася із заявою до органу місцевого самоврядування на розробку технічної документації.

02 лютого 2018 року Васильківська міська рада Київської області прийняла рішення про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідачем належним чином здійснено повідомлення позивача про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що підтверджується копією з газети «Наше місто» від 26 лютого 2018 року з оголошенням про проведення 10 березня 2018 року о 12:00 годині робіт із землеустрою, але у вказаний день та час позивач не з`явився.

Рішенням Васильківської міської ради від 07 вересня 2018 року затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування АДРЕСА_1 .

Внаслідок наведеного 05 жовтня 2018 року відповідачем отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна у вигляді земельної ділянки (кадастровий номер :13:004:0107), площею 0,0635 га.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України)

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц (провадження № 61-10819св20) вказано, що:

«стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Таким чином, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є саме по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та переданні земельної ділянки у власність. Що, відповідно, також не є підставою для скасування державного акта на право власності на земельну ділянку».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 656/711/19 (провадження № 61-13063св21) зроблено висновок, що «погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до

виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку…У справі, що перегладяться, суди встановили: позивач не довела належними, допустимими та достатніми доказами факту самовільного захоплення відповідачем належної їй земельної ділянки, оскільки право власності та право користування на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право - державного акту. Межі спірних сусідніх земельних ділянок не були визначені, позивач не реалізувала надане їй рішенням сільської ради право на виготовлення технічної документації на земельну ділянку та оформлення правовстановлюючих документів на землю, встановити наявність порушеного права позивача виявилось неможливим, оскільки нею не надано доказів на підтвердження наявності перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою, а саме встановлення відповідачем огорожі на її земельній ділянці з порушенням правил державних будівельних норм;

згідно проведеною на замовлення відповідача експертизи його земельна ділянка сформована та відповідає суміжним межам з ділянкою позивача; матеріали справи не містять доказів і такі не надані позивачем, що при прийнятті рішення Іванівською селищною радою Херсонської області мало місце порушення актів законодавства та порушувалися права суміжного землекористувача; за таких обставин суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог»

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що перегладяться, суди встановили, що:

Васильківською міською радою дотримано процедуру оформлення земельної ділянки у власність на підставі рішення органу місцевого самоврядування;

матеріали справи не містять доказів та такі не надані позивачем, що при прийнятті рішення Васильківською міською радою порушені права позивача як суміжного землекористувача;

за таких обставин суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог;

Висновки Верховного Суду

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц (провадження № 61-10819св20),Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 656/711/19 (провадження № 61-13063св21) колегія суддів вважає, що оскаржені судові рішення ухвалені із дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення; оскаржені рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук