ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1362/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати у цивільних справах

Гринчука Р. С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представника апелянта адвоката Панченка Д.В.,

представника відповідача адвоката Банашко І.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 липня 2021 року, суддя Стефанишин С.Л., у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

У листопаді 2017 року АТ «Альфа-Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 07.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 у порядку та згідно рамкової угоди №SMERS00371 від 23.11.2007 року укладено договір про надання траншу № SME0012576 від 07.05.2008 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100000 дол. США зі сплатою 15,5% річних строком на 36 місяців на умовах, визначених договором та додатковими угодами до нього.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 17.08.2020 року утворилася заборгованість в сумі 108688,19 дол. США, яка складається з: 46767,59 дол. США заборгованості за кредитом та 61920,60 дол. США заборгованості за відсотками. Оскільки заборгованість не погашена, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, двокімнатну квартиру, загальною площею 42 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та була передана відповідачем в іпотеку банку на підставі іпотечного договору укладеного між сторонами 07.05.2008 року, №SMERS00371/І, вартість якої згідно звіту про незалежну оцінку майна виконаного ТОВ «Незалежна експертна компанія» станом на 16.03.2020 року становить 484212 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.07.2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вказав, що за умовами договору про надання траншу від 07.05.2008 року, ОСОБА_1 отримав кредит строком на 36 місяців, тобто термін повернення кредиту сплив 07.05.2011 року. Враховуючи визначений строк позовної давності у 5 років, банк мав право звернутись до суду до 07.05.2016 року, проте з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся до суду лише в квітні 2020 року, пропустивши тим самим строк звернення до суду.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» просило рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в розмірі 390109,41 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Суд мав би звернути стягнення на предмет іпотеки в частині стягненої суми за рішенням суду, оскільки рішення суду виконано не було, погашення боржником не проводилися. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердила, що рішення третейського суду боржником не виконане та існує заборгованість, відтак суд першої інстанції мав би задовольнити позов в частині стягнутої рішенням суду суми. Оскільки єдиною підставою для відмови в задоволенні позову судом зазначено сплив позовної давності, апелянт просив врахувати, що в матеріалах справи міститься додаткова угода від 14.09.2011 року до договору про надання траншу № SME0012576 від 07.05.2008 року, у якій сторонами погоджено зміну строку кредитування до 15.06.2016 року. Таким чином, оскільки строк позовної давності становить 5 років, свої вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки банк має право задовольнити до 15.06.2021 року, відтак, звернувшись з позовом у 2020 році, банк не пропустив строку позовної давності.

В судовому засіданні представник апелянта просив суд задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача в суді проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Частиною другою статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Встановлено, що 23.11.2007 року між ЗАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 було укладено рамкову угоду № SMERS00371 про відкриття кредитної лінії (а.с. 5).

07.05.2008 року між сторонами було укладено договір про надання траншу №SME0012576. Згідно п. 1.1. договору, кредитор у порядку та згідно рамкової угоди №SMERS00371 від 23.11.2008 року та цього договору надає позичальнику кредит в сумі 100000 (сто тисяч) доларів США на строк користування 36 місяців в розмірі 15,5 % річних, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти та комісії за кредитом (а.с. 6-7).

За договором іпотеки №SMERS00371/1 від 07.05.2008 року, ОСОБА_1 передав в забезпечення основного зобов`язання в розмірі 140000 дол. США, що виникло на підставі основного договору, двокімнатну квартиру, загальною площею 42 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п.п. 2.1., 3.1.).

Згідно з п. 1.3. договору іпотеки «основним договором» сторони визначили рамкову угоду №SMERS00371 від 23.11.2007 року, включаючи всі додаткові угоди до неї, що укладені на дату набуття чинності договором іпотеки або ті, що будуть укладені в майбутньому (а.с. 8).

Відповідно до п. 3 додаткової угоди до рамкової угоди №SMERS00371 від 14.09.2011 року, рамкову угоду доповнено п. 4.8., згідно з яким до вимог щодо виконання грошових зобов`язань клієнта, які випливають з цього договору, встановлюється позовна давність у п`ять років.

Пунктами 5.1., 5.1.1. договору про надання траншу №SME0012576 від 07.05.2008 року передбачено, що у разі виникнення простроченої заборгованості з повернення кредиту або прострочення сплати процентів за користування кредитом згідно з графіком, або сплати штрафних санкцій більш ніж за 3 (три) календарних дні, або у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, передбачених у пунктах 4.2., 5.5., 5.6., 7.2. цього Договору, або наявності обставин, які ставлять під сумнів повернення кредиту, кредитор набуває право вимагати дострокового повернення кредиту та інших платежів, передбачених цим договором (а.с. 6 на звороті).

Крім того, згідно додаткової угоди від 14.09.2011 року до договору про надання траншу №SME0012576 від 07.05.2008 року, строк користування кредитними коштами встановлено на 96 місяців та складено новий графік повернення кредиту. Згідно з п. 5 даної додаткової угоди, п. 5.2. договору про надання траншу №SME0012576 від 07.05.2008 року викладено у новій редакції, а саме, якщо після відправлення кредитором письмової вимоги про дострокове повернення кредиту позичальник протягом тридцяти календарних днів не погасив кредит та (або) інші нарахування за ним, кредитор набуває права звернення стягнення на майно позичальника та/або поручителя відповідно до чинного законодавства України (а.с. 111-115).

Відповідно до п. 6.1. договору про надання траншу, в редакції додаткової угоди від 14.09.2011 року, до вимог щодо виконання грошових зобов`язань позичальника, які випливають з цього договору встановлюється позовна давність у 5 років. Сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають з цього договору відносно сплати неустойки (пені, штрафів), становить 5 років. Вказане застереження до цього Договору є договором про збільшення позовної давності (а.с. 111).

У п. 6.2. договору про надання траншу та п. 4.7. рамкової угоди зафіксовано погодження між сторонами третейського застереження про судовий захист прав та законних інтересів сторін у зв`язку з цим договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту (а.с. 7).

15.02.2012 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з позовною заявою про стягнення заборгованості. 05.03.2012 року рішенням постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у справі № 465-11/133/12 позов ПАТ «Альфа-Банк» було задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання траншу №SME0012576 від 07.05.2008 року в сумі 373584,19 грн., 14905,81 грн. заборгованості по процентах, 2015,74 грн. пені, вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 90-91).

28.03.2012 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до Новозаводського районного суду м. Чернігова з заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.05.2012 року заяву ПАТ «Альфа-Банк» було задоволено, видано ПАТ «Альфа-Банк» виконавчий лист на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз», ухваленого 05.03.2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 390505,74 грн., судові витрати - витрати по сплаті третейського збору у сумі 400 грн., стягнення з ОСОБА_2 пені за договором поруки у розмірі 223,75 грн. (а.с. 92-95).

25.09.2012 року за заявою ПАТ «Альфа Банк» Першим міським відділом ДВС відкрито виконавче провадження ВП №34686895 про стягнення з ОСОБА_1 вищезазначеної суми заборгованості. Постановою державного виконавця від 14.12.2015 року виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна боржника та постійного місця роботи (а.с. 96-97).

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк його виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Частиною другою статті 1050 цього ж Кодексу встановлено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом врегульовані статтею 16 ЦК України, відповідно до якої особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 21 ЦПК України визначено, що сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Метою створення і діяльності третейських судів в Україні визначено захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб (стаття 1 Закону України «Про третейські суди» від 11.05.2004 року, № 1701-IV).

При цьому, до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятками, переліченими у цій статті.

Виходячи з наведених норм права, зміст поняття «суд» у статті 16 ЦК України та інших нормах цього Кодексу, включаючи положення глави 19 ЦК України про позовну давність, охоплюються також і третейські суди.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 523/10225/15-ц).

Цивільне законодавство України при побудові конструкції переривання позовної давності не вказує, що наслідком пред`явлення особою позову у вигляді переривання позовної давності є виключно звернення до суду як державного органу.

Тому, пред`явлення особою позову до третейського суду, до підвідомчості якого згідно зі статтею 6 Закону України «Про третейський суд» відноситься вирішення відповідного спору, перериває позовну давність.

З урахуванням наведеного, звернення до третейського суду свідчить і про зміну строку виконання основного зобов`язання як це передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Таким чином, перебіг позовної давності за вимогами ПАТ «Альфа-Банк» був перерваний поданням до постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» позовної заяви до відповідача та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого 05.03.2012 року даним судом у справі №465-11/133/12 було ухвалено рішення про задоволення позову та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання траншу №SME0012576 від 07.05.2008 року в сумі: за кредитом - 373584,19 грн., процентами - 14905,81 грн., пенею 2015,74 грн.

Отже, саме з цього періоду перервалася позовна давність та її перебіг почався заново стосовно вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вищевказане узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.12.2019 року у справі №285/3950/17-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи, що новий строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором почав свій перебіг з 05.03.2012 року та сплив через 5 років, тобто 05.03.2017 року, строк позовної давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки сплив також 05.03.2017 року, а не до 07.05.2016 року, як невірно вказав суд першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.03.2019 року у справі №520/17304/15-ц (провадження № 14-94цс19), у ЦК України та в Законі України «Про іпотеку» відсутня така підстава для припинення іпотеки як сплив позовної давності за вимогами кредитора за основним зобов`язанням.

Сплив позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором може слугувати причиною відмови в задоволенні позовної заяви у разі звернення кредитора до суду, однак вказане не свідчить про відсутність відповідної заборгованості та припинення основного зобов`язання та зобов`язання із забезпечення основного зобов`язання.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Як вбачається з змісту іпотечного договору, умовами договору іпотеки не встановлено строків, у межах яких іпотекодержатель може задовольнити свої вимоги за рахунок предмета в позасудовому порядку.

Оскільки строк дії іпотечного договору сторонами не встановлено, а основне зобов`язання не припинилося, позаяк виконавче провадження щодо стягнення суми кредиту, процентів та пені з ОСОБА_1 не виконане, колегія суддів звертає увагу на те, що Банк вправі звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку та на підставах передбачених п.6.3 іпотечного договору без звернення до суду з відповідним позовом.

Суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та невірно застосував норми матеріального права, дійшов помилкового висновку щодо дати спливу позовної давності, у зв`язку з чим судове рішення підлягає зміні з урахуванням мотивів викладених у даній постанові.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 липня 2021 року змінити з урахуванням мотивів, викладених у даній постанові.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко