Справа № 127/4956/21
Провадження № 2/127/877/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судового засідання Чорнобров О.Л.,

за участі: представника позивача - адвоката Левицької-Корчун В.І.,

представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - адвоката Молодецького О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру та поновлення державної реєстрації права власності за попереднім власником,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру та поновлення державної реєстрації права власності за попереднім власником. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказав, що є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру було набуто ним на підставі договору купівлі-продажу,посвідченогодержавним нотаріусомПершоїВінницької державної нотаріальної контори Грабовенською Т.А. 31 жовтня 1994 року за реєстром № 5-5894 та зареєстрованого в КП«ВООБТІ»01.11.1994 року ізаписано в реєстровукнигу №19 зареєстровим № 919. З інформаційної довідки №241348315 від 21.01.2021 року, виданої Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, позивач став обізнаний про те, що власником квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є не він, а ОСОБА_2 .

Згідно інформації, що міститься у довідці в розділі «Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» право власності за ОСОБА_2 було, зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3450 від 31.10.2019 року, посвідченого за індексовим номером: 49465111 від 31.10.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар`єю Володимирівною. Як вбачається із договору купівлі-продажу від 31.10.2019 року, який став підставою набуття права власності на вище зазначену квартиру ОСОБА_2 , продавцем даної квартири був не ОСОБА_1 , як власник майна, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»» в особі ОСОБА_7, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності. При оформленні договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2019 року, інтереси покупця ОСОБА_2 представляв громадянин ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої в той же день, тим же приватним нотаріусом Пономарьовою Д.В. 31.10.2019 року за реєстровим номером 3448. Позивач вказав, що за вказаним договором ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», діючи як іпотекодержатель, відчужив належну на праві приватної власностійому двокімнатну квартиру за кошти в розмірі 361157,00 грн (що майже втричі дешевше від реальної її вартості), ще й з відстрочкою платежу на один рік, особі, яка діяла через представника. Зазначив, ТОВ "ФК"Довіра та Гарантія" не є іпотекодержателем за іпотечним договором № 0101/0908/02-219Z-01, укладеним 03.09.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 . Пояснив, що 03.09.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0101/0908/02-219, згідно умов якого, банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 55900 доларів США строком до 02.09.2023 року. Також між сторонами 03.09.2008 року було укладено іпотечний договір №/0908/02-219Z-01 згідно якого, ОСОБА_1 як власник нерухомого майна, передав банку в іпотеку квартиру під номером АДРЕСА_2 . В державному реєстрі іпотек за реєстраційним № 7845693, 03.09.2008 року було внесено відповідний запис про іпотеку №27080362. До даного договору іпотеки сторонами укладались договори про внесення змін та доповнень № 1 від 02.12.2009 року та № 2 від 19.05.2011 року.

25.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №1306, відповідно якого, ПАТ «Сведбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним і забезпечувальним договорами, укладеними з ОСОБА_1 , внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» став кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором №0101/0908/02-219 та іпотечним договором №0101/0908/02-219Z-01 від 03.09.2008 року. В зв`язку з існуванням у ОСОБА_1 невиконаних кредитних зобов`язань та укладенням ПАТ «Дельта Банк» з ПАТ «Сведбанк» договору, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк», як новий кредитор, по кредитному договору №/0908/02-219, звернувся до Вінницького міського суду з позовом про дострокове стягнення суми за вказаним кредитом. Рішенням Вінницького міського суду від 13.10.2014 року у справі № 127/1988/14-ц в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було відмовлено в повному обсязі. Дане рішення суду набуло законної сили 24.10.2014 року. Обґрунтовуючи підстави для відмови ПАТ «Дельта Банк» в позові суд встановив, що Кредитний договір №0101/0908/02-219 від 03.09.2008 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 є нікчемним, оскільки вказаний договір не відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання», ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність регулювання ринків фінансових послуг». В силу норм ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин якщо його недійсність встановлена законом. В такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Позивач вказав, що іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобов`язання або вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності, іпотека не може існувати самостійно без зобов`язання, а відтак іпотечний договір №0101/0908/02-219Z-01 від 03.09.2008 року є нікчемним.

Крім того пояснив, що факт нікчемності вищезазначеного іпотечного договору та відсутність у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»» прав іпотекодержателя за вказаним іпотечним договором було встановлено судом у справі №127/16612/20, в рамках якої Вінницьким міським судом розглядався позов ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Так, рішенням суду від 12.11.2020 року, яке набуло законної сили на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 09.02.2021 року, було скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку: 27080362 (спеціальний розділ), Іпотекодержатель: ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»», внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_5 17.07.2018 року за індексовим номером 42100933, номер іпотеки 7845693 та скасовано в єдиному Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження: 7845611, зареєстрований 03.09.2008 року за № 7845611 на підставі, договору іпотеки 3946 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . На думку позивача, ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»» не є Іпотекодержателем за іпотечним договором №0101/0908/02-219Z-01 від 03.09.2008 року, яким останній мотивував своє право на укладення правочину на відчуження майна, отже, не мав права на відчуження нерухомого майна, що належить позивачу.

Також позивач вказав, що укладення договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2019 року та переоформлення права власності на ОСОБА_2 відбулось під час існування обтяжень, що містились в Державному реєстрі обтяжень. Так, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. 31 жовтня 2019 року було проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Відповідний запис було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Проте, на час вчинення вказаної державної реєстрації в реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяження були зареєстровані наступні обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 : постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серії та номер: 45112305 від 17.10.2014, внесена Ленінським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції; постанова по арешт майна боржника, серія та номер: 44783919 від 22.12.2018, внесена Центральним відділом ДВС м. Вінниці Головного територіального управляння юстиції у Вінницькій області. Таким чином, станом на 31 жовтня 2019 року, тобто на дату прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки (квартиру позивача), інформація про державну реєстрацію обтяжень на цю квартиру була актуальною. позивач вважає, що вчинення приватним нотаріусом Пономарьовою Д.В. державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, що є самостійною підставою для її скасування.

Також позивач зазначив, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»» не було дотримано вимог п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 щодо направлення ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень та звернення стягнення на предмет іпотеки перед укладенням договору купівлі-продажу квартири, оскільки жодного повідомлення від ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»» щодо їх намірів реалізувати предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_2 він не за 30 днів, ні взагалі не отримував.

Таким чином на думку позивача, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відповідною правомочністю на розпорядження майном позивача, наділене не було, правових підстав для вчинення правочину від свого імені також не мало, що свідчить про недійсність договору купівлі-продажу від 31.10.2019 року. На підставі викладеного, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, у якому просив визнати недійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 31 жовтня 2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ОСОБА_2 , скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , внесену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49465111 від 31.10.2019, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. (номер запису 33948458) та поновити в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ним, а також стягнути судові витрати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьову Дар`ю Володимирівну.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2021 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову, накладено заборону на проведення будь-яких реєстраційних дій щодо відчуження нерухомого майна (арешт) на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі за №3450.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.05.2021 року задоволено заяву представника позивача, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. належним чином завірені копії документів на підставі яких між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна від 31 жовтня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., відповідно до якого ОСОБА_2 набув у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

18.06.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 42821) представника відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». При вирішенні питання про прийняття відзиву, судом встановлено, що він поданий до суду з пропуском строку, встановленого для подання відзиву, заяви про поновлення строку для подання відзиву не надходило, а тому відзив на позов судом до розгляду не приймається, суд вирішує справу за наявними у матеріалах справи матеріалами.

Відповідач - ОСОБА_2 своїм правом на відзив не скористався.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В. правом на подання письмових пояснень не скористалася.

19.07.2021 року на адресу суду надійшли (вх. № 49433) витребувані ухвалою суду у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. докази.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.08.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Левицька-Корчун В.І. вимоги позову підтримала, просила суд його задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Крім того пояснила, як зазначав позивач у позові, ним від «ФК «Довіра та Гарантія» вимога щодо погашення боргу, яка мала передувати укладенню оспорюваного договору купівлі-продажу не отримувалась, оскільки такий документ на адресу позивача не направлявся. Проте, в матеріалах реєстраційної справи містяться копії наданих ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» документів, а саме вимога про усунення порушення та дострокове повернення боргу від 03.08.2018 року №43112, а також опис вкладень у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Вказала, що на її думку, зазначені документи є штучно створеними, отже, не є належними доказами направлення позивачу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зазначеної вимоги від 03.08.2018 року. Пояснила, що із наданих відповідачем до реєстраційної справи документів вбачається, що ним на адресу позивача ніби то було направлено вимогу від 03.08.2018 року №43112, відправлення якої здійснювалось цінним листом, на підтвердження чого останнім нотаріусу було надано опис вкладень у цінний лист та поштове повідомлення з відміткою про відмову адресата від отримання відправлення. Із наявного «опису вкладення» вбачається, що він від імені відправника складений та підписаний ОСОБА_6 . Крім цього, згідно поштового штемпеля, що міститься на описі, останній датований 27.08.2018 року. На вказаному бланку «Опису» містяться відбитки букв та цифр, які за своєю формою схожі на нечитабельну копію фіскального чеку, зміст якої жодним чином не підтверджує факт направлення зазначеного вище цінного листа та вкладення до нього на адресу ОСОБА_1 . Крім цього, як вбачається із наявної в матеріалах справи копії повідомлення про рекомендоване відправлення, останнє містить інформацію, що рекомендоване відправлення було подано на поштове відділення 03.08.2018 року представником ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» Лиманським. Поштовий штемпель Укрпошта є нечитабельним, з якого не вбачається жодна інформація а ні про дату, а ні про відділення поштового зв`язку, якими здійснювалось оформлення цього відправлення. Тобто, два документа які фактично складаються однією особою, та мають бути складені в один день, в даному випадку суттєво різняться в даті складення та оформлені різними особами, що ставить під сумнів їх справжність.

Поряд з цим, відмітка на даному повідомленні «відмова адресата від одержання» вчинена без дотримання вимог п. 114 Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженого постановою КМУ від 05.03.2009 року № 270, згідно якого одержувач може відмовитись від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, про що на поштовому відправленні, бланку поштового переказу або повідомленні про надходження поштового відправлення, поштового переказу робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом. У разі коли одержувач відмовляється засвідчити своїм підписом факт відмови від одержання поштового відправлення, такі поштове відправлення, поштовий переказ зберігаються в приміщені об`єкта поштового зв`язку протягом установленого пунктом 116 цих Правил строку, після закінчення якого - повертаються поштовим оператором за зворотною адресою. Представник зауважила, що як вбачається з повідомлення, останнє не містить інформації, яка підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від отримання цього повідомлення, як і не містить інформації про повернення цього відправлення відправнику. Також вказала, що в період з 20.08.2018 року по 30.08.2018 року ОСОБА_1 перебував за межами України, про що свідчать відмітки в його закордонному паспорті, а тому, він фізично не міг у відділені поштового зв`язку у Вінниці відмовитись від отримання рекомендованого листа, як про те зазначено у повідомленні, наданому відповідачем. Отже, на думку представника позивача, наявні в матеріалах справи вимога від 03.08.2018 року, копія бланку опису вкладення у цінний лист з поштовим штемпелем від 27.08.2018 року, а також повідомлення про вручення не є належними та достовірними доказами направлення ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» вимоги від 03.08.2018 року на виконання вимог ст.ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку», а є штучно створеними для реєстраційної справи документами.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» - адвокат Молодецький О.С. у судовому засіданні просив у задоволені позову відмовити на підставах пояснень, а також документів, які були подані суду. Стосовно витрат на правову допомогу, просив, з огляду на подане клопотання, об`єктивно розглянути та врахувати при винесені рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в порядку, визначеному чинним законодавством.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В. в судове засідання не з`явилась, подала заяву згідно якої просила розгляд справи проводити у її відсутність та винести законне рішення (вх. № 49435 від 19.07.2021 року).

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 31.10.1994 року позивач ОСОБА_1 набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Грабовенською Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за №5-5894. Право власності позивача зареєстровано КП «ВООБТІ» в реєстрову книгу №19 за реєстровим №919 (а.с. 143-144).

03 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 0101/0908/02-219 Z-01, яким забезпечено належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №0101/0908/02-219 від 03 вересня 2008 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов`язань, строків його виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо повернення кредиту у сумі 53298,16 доларів США строком до 02 вересня 2023 року, сплати процентів за користування кредитом та виконання іпотекодавцем інших зобов`язань, передбачених кредитним договором (а.с. 11-12).

Згідно пункту 2 цього Договору на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавцем передано в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру під номером дев`ятнадцять, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Грабовенською Т.А., державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори 31 жовтня 1994 року за реєстром №5-5894 та зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 01 листопада 1994 р. і записано в реєстрову книгу №19, за реєстровим №919.

До даного договору іпотеки сторонами укладались договори про внесення змін та доповнень № 1 від 02.12.2009 та № 2 від 19.05.2011 (а.с. 115, 117).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №187098557 від 31.10.2019 року у Державний реєстр Іпотек внесено запис про іпотеку №27080362 (спеціальний розділ), реєстраційний номер іпотеки 7845693 03.09.2008 року, щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, 03.09.2008 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження №7845611 за типом заборона на нерухоме майно на підставі договору іпотеки 3946 від 03.08.2008, об`єкт обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 157)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2014 року у справі №127/1988/14-ц в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (якому ПАТ "Сведбанк" передано право вимоги) до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0101/0908/02-219 від 03.09.2008 року було відмовлено в повному обсязі. Дане рішення суду набуло законної сили 24.10.2014 року (а.с. 29-31).

Зазначеним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2014 року, що набуло законної сили, встановлено нікчемність (недійсність в силу закону) кредитного договору№0101/0908/02-219 від 03.09.2008 року.

11.07.2018 ПАТ «Дельта Банк» відступило своє право вимоги за договором іпотеки №0101/0908/02-219Z-01, укладеним 03.09.2008 року з ОСОБА_1 - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відповідно до Договору №667/К купівлі-продажу майнових прав від 11.07.2018 року (а.с. 119-141).

Як вбачається із листа вих. №б/н від 07.08.19 року, адресованого до органів нотаріату, за підписом представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ОСОБА_7, у зв`язку із укладенням Договору купівлі-продажу, із застосуванням процедури, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», на підставі Договору іпотеки, посвідченого 3 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. за реєстровим №3949, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 , за яким предметом іпотеки є нерухоме майно, квартира під номером АДРЕСА_2 права вимоги за яким передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за договором №667/К купівлі-продажу майнових прав від 11 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Антиповою І.В., зареєстрований за номером 678, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надає дозвіл на укладення відповідного Договору купівлі-продажу без припинення обтяження нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно іпотекою та забороною відчуження нерухомого майна, квартира під номером АДРЕСА_2 . Лист містить вхідний штамп Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В. 31.10.2019 № 459/02-03 (а.с. 154).

31.10.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. та зареєстрований в реєстрі за №3540, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» продав, а ОСОБА_2 купив квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 43,0 кв.м , житловою - 28,9 кв. м. (а.с. 10).

Як вбачається із п. 1 цього Договору право на продаж вказаного нерухомого майна будь-якій особі належить Іпотекодержателю на підставі: Договору іпотеки № 0101/0908/02-219Z-01, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого 03.09.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. за реєстровим №3966, п.12.3.2 якого містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, із наступними змінами та доповненнями; Договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шквченко Д.Г. за реєстровим номером №1306; Договору купівлі-продажу майнових прав, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»», посвідченого 11 липня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим №678. Крім того, продавець стверджує, що він за 30 днів до укладення цього договору письмово повідомив Іпотекодавця про свій намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки.

Згідно п. 2 цього Договору відчуження зазначеного нерухомого майна, здійснюється за 361157,00 грн, які покупець зобов`язаний сплатити Продавцю шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Продавця, протягом одного року з дня підписання цього Договору, тобто до 31 жовтня 2020 року.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №241348315 від 21.01.2021 року право власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.10.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 33948458 (а.с. 9).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2020 року у справі №127/15612/20, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 09.02.2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку: 27080362 (спеціальний розділ), іпотекодержатель: ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_5 - 17.07.2018 року за індексовим номером 42100933, номер іпотеки 7845693, а також скасовано в єдиному Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження: 7845611, зареєстрований 03.09.2008 року за № 7845611 на підставі договору іпотеки 3946 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (а.с.15-28).

Позивач, звертаючись до суду, вказує на незаконність рішення державного реєстратора та просить його скасувати. Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд зазначає.

Відповідно до приписів ст. 575 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Отже, згідно із чинним законодавством, іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобов`язання або вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. А відтак, іпотека не може існувати самостійно без зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, нікчемність договору, забезпеченого іпотекою, тягне й нікчемність іпотеки.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2014 року у справі №127/1988/14-ц, яке набуло законної сили 24.10.2014 року, встановлено нікчемність (недійсність в силу закону) кредитного договору №0101/0908/02-219 від 03.09.2008 року.

Факт нікчемності вищезазначеного іпотечного договору та відсутність у ТОВ«Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прав Іпотекодержателя за вказаним іпотечним договором встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2014 року у справі №127/1988/14-ц, яке набрало законної сили 24.10.2014 року, зокрема, за наявності набувшого законної сили судового рішення Вінницького міського суду від 13.10.2014 року, яким ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0101/0908/02-219 з підстав його нікчемності, іпотечний договір №0101/0908/02-219 Z-01 від 03.09.2008 року, який укладався в забезпечення виконання цього кредитного договору, є також нікчемним (недійсним в силу закону).

Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2020 року у справі №127/15612/20, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 09.02.2021 року, скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку: 27080362 (спеціальний розділ), Іпотекодержатель: ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_5 - 17.07.2018 року за індексовим номером 42100933, номер іпотеки 7845693, а також скасовано в єдиному Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження:7845611, зареєстрований 03.09.2008 року за № 7845611 на підставі договору іпотеки 3946 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вищевказані обставини, які встановлено рішеннями суду мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії "(Заява №28342/95), що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

У постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №910/6356/19 зроблено висновок, що правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Таким чином, відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»» не є іпотекодержателем за іпотечним договором №0101/0908/02-219Z-01 від 03.09.2008 року, яким останній мотивував своє право на укладення правочину на відчуження майна, отже, не мав права на відчуження нерухомого майна, що належить позивачу.

Крім того, укладення договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2019 року та переоформлення права власності на ОСОБА_2 відбулось під час існування обтяжень, що містились в Державному реєстрі обтяжень.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно з положеннями якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком (пункти 6, 7).

Згідно з п.6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Таким чином, враховуючи наявність у Єдиному реєстрі обтяжень записів про арешт нерухомого майна, наявність обтяжень, які не було знято, здійснення реєстраційних дій по перереєстрації права власності суперечить чинному законодавству.

Щодо твердження позивача про недотримання ТОВ «Фінансовою Компанією «Довіра та Гарантія» вимог про направлення ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень та звернення стягнення на предмет іпотеки перед укладенням договору купівлі-продажу квартири, суд звертає увагу на наступне.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За змістом ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до п.61 цього Порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Разом з тим, п 11 Іпотечного договору також містить положення, за умов дотримання яких, Іпотекодержатель має право розпочати процедуру звернення стягнення на іпотечне майно, зокрема, у разі наявності у Іпотекодержателя намірів звернути стягнення на предмет іпотеки, останній зобов`язаний у строк, що не перевищує 30 календарних днів направити боржнику відповідну вимогу, і лише у разі залишення її без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 127/8068/16-ц аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності, чинного рішення про реєстрацію, права власності іпотекодержателя на це майно.

Право іпотекодержателя на застосування застереження, передбаченого іпотечним договором не є абсолютним. Можливість його реалізації залежить від цілого ряду умов. На момент підписання Іпотечного договору, сторони не могли визначити істотні умови застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя з об`єктивних причин. Саме у зв`язку з цим, договором передбачено надсилання повідомлення, де, насамперед, має бути зазначено який саме позасудовий спосіб звернення стягнення обрано Іпотекодержателем, якими є строки добровільного виконання зобов`язання, за яку ціну буде звернено стягнення і т.п.

При цьому, суд погоджується із наданими представником позивача - адвокатом Левицькою-Корчун В.І. запереченнями щодо неналежності та недостовірності доказів, а саме копії вимоги від 03.08.2018, копії бланку опису вкладення у цінний лист з поштовим штемпелем від 27.08.2018, повідомлення про вручення. Із наявного «опису вкладення» вбачається, що він від імені відправника складений та підписаний ОСОБА_6 . Крім цього, згідно поштового штемпеля, що міститься на описі, останній датований 27.08.2018 року. На вказаному бланку «Опису» містяться відбитки букв та цифр, які за своєю формою схожі на нечитабельну копію фіскального чеку, зміст якої жодним чином не підтверджує факт направлення зазначеного вище цінного листа та вкладення до нього на адресу ОСОБА_1 . Крім цього, як вбачається із наявної в матеріалах справи копії повідомлення про рекомендоване відправлення, останнє містить інформацію, що рекомендоване відправлення було подано на поштове відділення 03.08.2018 року представником ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» Лиманським. Поштовий штемпель Укрпошта є нечитабельним, з якого не вбачається жодна інформація а ні про дату, а ні про відділення поштового зв`язку, якими здійснювалось оформлення цього відправлення. Тобто, два документа які фактично складаються однією особою, та мають бути складені в один день, в даному випадку суттєво різняться в даті складення та оформлені різними особами, що ставить під сумнів їх справжність. Поряд з цим, відмітка на даному повідомленні «відмова адресата від одержання» вчинена без дотримання вимог п. 114 Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженого постановою КМУ від 05.03.2009 року № 270, згідно якого одержувач може відмовитись від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, про що на поштовому відправленні, бланку поштового переказу або повідомленні про надходження поштового відправлення, поштового переказу робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом. У разі коли одержувач відмовляється засвідчити своїм підписом факт відмови від одержання поштового відправлення, такі поштове відправлення, поштовий переказ зберігаються в приміщені об`єкта поштового зв`язку протягом установленого пунктом 116 цих Правил строку, після закінчення якого - повертаються поштовим оператором за зворотною адресою. При цьому, як вбачається з повідомлення, останнє не містить інформації, яка підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від отримання цього повідомлення, як і не містить інформації про повернення цього відправлення відправнику. Крім того, в період з 20.08.2018 року по 30.08.2018 року ОСОБА_1 перебував за межами України, про що свідчать відмітки в його закордонному паспорті, а тому, він фізично не міг у відділені поштового зв`язку у Вінниці відмовитись від отримання рекомендованого листа, як про те зазначено у повідомленні, наданому відповідачем. Таким чином, наявні в матеріалах справи вимога від 03.08.2018 року, копія бланку опису вкладення у цінний лист з поштовим штемпелем від 27.08.2018 року, а також повідомлення про вручення не є належними доказами направлення ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» вимоги від 03.08.2018 року на виконання вимог ст.ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку».

З огляду на що у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та та Гарантія» були відсутні правові підстави для укладення від свого імені договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2019 року, яка на той час належала позивачу на праві приватної власності, з ОСОБА_2 , а у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В., були відсутні правові підстави для здійснення державної реєстрації права власності цієї квартири за відповідачем ОСОБА_2 .

Виходячи із приписів ст.ст. 15, 16 ЦК України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності), наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого, суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

В силу норм ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою особою, права яких були порушені укладенням спірного правочину.

У розумінні наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет, правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна, довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси, як заінтересованої особи, безпосередньо порушені спірним договором та в результаті визнання недійсним договору майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач, обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

Підстави недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК України.

За умовами ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частин 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Аналізуючи зміст оспорюваного договору купівлі-продажу від 31.10.2019 року вбачається, що він був укладений від імені продавця - ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія».

Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, якщо власник не вправі витребувати від нього, майно (ст.658 ЦК України).

Отже, відповідно до положень цивільного законодавства саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він може реалізовувати на власний розсуд, тому лише власник має право на визначення юридичної долі, свого майна, у тому числі й шляхом відчуженням належного йому майна на користь інших осіб.

Натомість, ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»» відповідною правомочністю на розпорядження майном позивача, наділений не був, правових підстав для вчинення правочину від свого імені також не мав.

З огляду на що суд дійшов висновку про недійсність договору купівлі-продажу від 31.10.2019 року.

Щодо способу захисту порушеного права позивачем, то суд звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 в справі №802/3/18-а. Однак зазначає, що 05.12.2019 був прийнятий Закону України № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», яким зокрема внесені зміни до ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до яких у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Отже позивачем вірно обраний спосіб захисту свого порушеного права.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру та поновлення державної реєстрації права власності за попереднім власником підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, то суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами.

На підтвердження обставин понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію угоди про надання послуг адвоката від 16 лютого 2021 року, ордер на надання правової допомоги серії ВН №170657 від 21.02.2021 року, копію акту виконаних робіт від 22.09.2021 року, копію прибуткового касового ордера №24 від 20.02.2021 року про сплату 15000,00 грн, а також у позовній заяві наведено попередній розрахунок витрат, згідно якого позивач очікував понести судові витрати у розмірі 20000,00 грн.

Надаючи оцінку вищезазначеним доказам суд враховує, що відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положення частин першої та другої ст. 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст.1).

Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами ( стаття 19).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час (ст.30)

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доказами в цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

За правилами оцінки доказів, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на ї безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як слідує зі змісту п. 2 Угоди про надання послуг адвоката від 16 лютого 2021 року сторони домовилися, що оплата послуг сплачується у фіксованій сумі, довіритель за надані послуги сплачує адвокату винагороду в сумі 15000,00 грн.

Отже, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат у суді.

Разом з тим, суд не погоджується із твердженням відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо необхідності зменшення розміру витрат на правничу допомогу та звертає увагу на те, що у межах даної справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. А також у позовній заяві позивачем визначено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які він очікував понести у зв`язку із розглядом справи, у розмірі 20000,00 грн.

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги та наданні послуги дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правничу допомогу в сумі 15000,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи.

За наведеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача по 7500,00 грн витрат на правничу допомогу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 1589, 00 грн сплаченого ним судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 16, 316, 321, 386 ЦК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЗУ «Про іпотеку», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, ст. 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 31 жовтня 2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ОСОБА_2 .

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , внесену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49465111 від 31.10.2019, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар`єю Володимирівною (номер запису 33948458) та поновити в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 1589,00 грн (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень) судового збору, а також по 7500,00 грн (сім тисяч п`ятсот гривень) витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за реєстровий за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», , місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, оф. 32, м. Київ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, місцезнаходження: вул. Василя Тютюнника, 49/23, м. Київ.

Повний текст судового рішення виготовлено 11.11.2021 року.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна