РІШЕННЯ

іменем України

20 жовтня 2021 рокуСправа №451/294/17
Провадження № 2/451/61/21

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

з участю представника позивача Галас Ж.Т., представника третьої особи ТзОВ «БРІС» ЛТД Крижанівської І.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Радехів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Галичина» та ОСОБА_2 , третя особа, Товариство з обмеженою відповідальністю «БРІС» ЛТД про повернення безпідставно набутого майна та позовом третьої особи із самостійними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «БРІС» ЛТД до ОСОБА_2 , треті особи Приватне акціонерне товариство «Галичина», ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна, -

встановив:

1 березня 2017 року до Радехівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Галичина» та ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна.

В позовній заяві зазначає, що згідно з попередніми домовленостями між ним і посадовими особами ПрАТ «Галичина» було досягнуто згоди на передачу йому у користування легкового автомобіля на умовах строкової оплатної оренди. На виконання цього, 12 січня 2017 року ПрАТ «Галичина» уклало з ним Договір оренди № 7, згідно з яким зобов`язано передати йому в тимчасове користування - терміном на 1 рік, автомобіль - марки ВАЗ - 210930-20, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 (п.1.1. Договору). Згідно п. 1.2. Договору відповідач-1 протягом десяти днів з часу підписання Договору зобов`язаний передати йому вище відзначений автомобіль за Актом передачі-приймання. За п. 5.1. Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє протягом 1 календарного року. Отже, Договір оренди автомобіля розпочав свою дію з 13 січня 2017 року. Строк передачі йому автомобіля настав ще 22 січня 2017 року. На його усну вимогу передати йому у користування автомобіль відповідач- Приватне акціонерне товариство «Галичина» склав відповідний Акт, який сторонами не був підписаний, оскільки, як виявилося, - автомобіль, що є об`єктом укладеного Договору, тимчасово відсутній у відповідача. Як пояснюють відповідальні особи відповідача Приватного акціонерного товариства «Галичина» вказаний автомобіль був переданий у користування під звіт колишньому працівнику ОСОБА_2 - , і на даний час не повернутий, незважаючи на неодноразові усні та письмові вимоги відповідача - Приватного акціонерного товариства «Галичина». Таким чином, недобросовісні дії відповідачів порушують права позивача, позбавляючи його права планово використовувати автомобіль у власних інтересах відповідно до укладеного Договору. При цьому, як вбачається з умов Договору, він мав намір використовувати автомобіль не менш як 1 рік на договірній основі, а з причин не передачі йому у встановлений Договором строк автомобіля внаслідок неналежної ділової поведінки відповідачів, склалася ситуація, коли Договір оренди вже розпочав свою дію (п. 1.5.Договору), а строк оренди ще не наступив (п. 1.3. Договору), що для нього є неприйнятним. Після звільнення з роботи відповідач-2 зобов`язаний був повернути відповідачу-1 автомобіль, який він отримав під відповідальне матеріальне зберігання для користування при виконанні своїх трудових (функціональних) обов`язків під час роботи на ПрАТ «Галичина». Таким чином, в даному випадку у відповідача - ОСОБА_2 відсутні правові підстави для набуття або збереження майна (згаданого вище автомобіля) за рахунок відповідача - Приватного акціонерного товариства «Галичина». Таким чином, просить зобов`язати ОСОБА_2 повернути йому автомобіль - марки ВАЗ - 210930-20, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 та зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Галичина» передати йому автомобіль - марки ВАЗ - 210930-20, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 на умовах укладеного Договору оренди №07 від 12 січня 2017 року (а.с.2-3).

Приватним акціонерним товариством «Галичина» було подано пояснення від 9.08.2017 року, де відповідач зазначає про те, що автомобіль не міг бути переданий позивачу через те, що відповідач ОСОБА_2 не повертає автомобіль товариству, оскільки 30 жовтня 2014 року механіком підрозділу ОСОБА_3 , який перебував у трудових відносинах із ПрАТ «Галичина» було передано ОСОБА_2 , предмет позову, а саме т/з: автомобіль марки «ВАЗ-21093», д.р.н. НОМЕР_3 , рік випуску - 2007, який останній не повертає. Зазначає, що позовні вимоги позивача мають під собою достатню правову природу та підлягають задоволенню (а.с.50-51).

15 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.95).

26.10.2020 року ухвалою Радехівського районного суду ТзОВ «Бріс ЛТД» залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (а.с.191).

3 грудня 2020 року третя особа із самостійними вимогами Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «БРІС» ЛТД подала позовну заяву до ОСОБА_2 , треті особи Приватне акціонерне товариство «Галичина», ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вищевказаний автомобіль належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «БРІС» ЛТД». Оскільки у відповідача ОСОБА_2 відсутні підстави для набуття або збереження майна: транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ -210930-20, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2007 року випуску, такий автомобіль підлягає витребуванню на користь його власника ТзОВ Фірма «БРІС» ЛТД. Тому просить витребувати у ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «БРІС» ЛТД (, місцезнаходження 43023, Волинська обл. м. Луцьк, вул, Єршова, 2) автомобіль марки ВАЗ - 210930-20, державний номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2007, тип транспортного засобу легковий хетчбек, номер кузова НОМЕР_2 (а.с.215-222).

13 травня 2021 року цивільну справу №451/1935/20 за позовом третьої особи із самостійними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «БРІС» ЛТД до ОСОБА_2 , треті особи Приватне акціонерне товариство «Галичина», ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна, прийнято до спільного розгляду з цивільною справою №451/294/17 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Галичина» та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Бріс» ЛТД про повернення безпідставно набутого майна. Вимоги за позовом третьої особи із самостійними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «БРІС» ЛТД (№451/1935/20), об`єднано в одне провадження з первісним позовом, який розглядається у справі №451/294/17, присвоївши цивільній справі єдиний номер №451/294/17 (2/451/61/21) (а.с.236-238).

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила ухвалити рішення, яким задовольнити позов. Позов третьої особи покладає суду на його розсуд.

Представник відповідача ПАТ «Галичина» в судове засідання не з"явився. Причини неявки суду не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с.248).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через офіційний сайт Радехівського районного суду Львівської області. Причини неявки в судове засідання суду не повідомив (а.с.247).

Представник третьої особи ТзОВ Фірма «БРІС» ЛТД у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у їх позовній заяві. Просила ухвалити рішення, яким задовольнити їх позов, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд робить наступні висновки.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд встановив, що ПАТ «Галичина» зобов`язалася передати ОСОБА_1 строком на 1 рік у тимчасове платне користування автомобіль - марки ВАЗ - 210930-20, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , що підтверджується копією Договору №7 від 12 січня 2017 року (а.с.4-5,52-53).

Відповідно до Акту прийому-передачі від 30.10.2014 року ОСОБА_3 , передав автомобіль ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_3 , 2007 року випуску, гр. ОСОБА_2 (а.с.54).

Згідно додаткової угоди від 11 січня 2019 року до Договору №07 від 12 січня 2017 року, ПАТ «Галичина» та ОСОБА_1 домовились продовжити дію Договору №07 до 31 грудня 2021 року (а.с.153).

Автомобіль - марки ВАЗ - 210930-20, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2007 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «БРІС» ЛТД», що вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_5 (а.с.219).

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особами, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Частиною першою статті 206 ЦК України передбачає, що усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідні до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (незалежне виконання).

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Із досліджених в судовому засіданні доказів, пояснень сторін, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити з огляду на те, що Договір оренди від 12 січня 2017 року №7 не був укладеним, оскільки не була дотримана форма договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, крім того не було досягнуто згоди всіх істотних умов договору, зокрема, Акт передачі-прийому до Договору оренди від 12 січня 2017 року №07, не підписаний, фактично не виконаний, отже сам договір оренди не вважається укладеним, окрім цього, позивач ОСОБА_1 не є власником спірного майна (а.с.6).

За змістом статті 317 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 Цивільного кодексу України.

Таким чином, право на звернення із позовом про витребування спірного автомобіля марки ВАЗ - 210930-20, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2007 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , із незаконного володіння ОСОБА_5 має власник майна, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «БРІС» ЛТД.

Судом не встановлено договірних стосунків або деліктних правовідносин між сторонами, що презюмується з ст. 1212 ЦК України, доказів стосовно правомірності набуття транспортного засобу, що є предметом судового розгляду, відповідач ОСОБА_5 суду не надав, тому суд приходить до висновку, що автомобіль марки ВАЗ - 210930-20, був набутий ОСОБА_5 за рахунок власника майна ТзОВ «ФІРМА «БРІС» ЛТД», без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно).

Враховуючи вищенаведене, станом на час розгляду даного позову ОСОБА_5 не повернув власнику та володіє транспортним засобом, що визначений у акті приймання/передачі транспортного засобу, без відповідної правової підстави та не повертає його власнику, доказів протилежного суду не надав, виходячи із принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, вирішуючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд вважає позов третьої особи обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір за первинним позовом залишається на стороні позивача ОСОБА_1 , в свою чергу підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «БРІС» ЛТД, судовий збір в розмірі 2102 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265,279 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Галичина» та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Бріс» ЛТД про повернення безпідставно набутого майна - відмовити у повному обсязі.

Позов третьої особи із самостійними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «БРІС» ЛТД - задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «БРІС» ЛТД (, місцезнаходження 43023, Волинська обл. м. Луцьк, вул, Єршова, 2) автомобіль марки ВАЗ - 210930-20, державний номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2007, тип транспортного засобу легковий хетчбек, номер кузова НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «БРІС» ЛТД (, місцезнаходження 43023, Волинська обл. м. Луцьк, вул, Єршова, 2), судовий збір в розмірі 2102 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 25 жовтня 2021 року.