Справа № 310/8532/21
РІШЕННЯ

Іменем України

18 жовтня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді - Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Бердянську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач вказав, що 18 квітня 1959 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є її батьками.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в гостях у Казахстані, ОСОБА_4 помер. Позивач зазначила, що їй відомо, що її родині належить квартира АДРЕСА_1 , однак вона була запевнена в тому, що ця квартира є власністю лише її матері, ОСОБА_3 , та що частки батька там немає, тому за прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_4 не зверталася, оскільки вважала, що спадкове майно відсутнє.

У серпні 2019 року позивач приїхала до м. Бердянську в гості до своєї матері, ОСОБА_3 , де дізналась, що квартира АДРЕСА_1 була оформлена на її батька ОСОБА_4 .

Незважаючи на те, що квартира придбана подружжям ОСОБА_5 у період їх шлюбу та була спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідач через свою юридичну необізнаність вважала, що після смерті чоловіка може втратити квартиру АДРЕСА_1 , оскільки квартира зареєстрована за померлим. У цей час хтось зі знайомих їй порадив знайти чоловіка, візуально схожого на померлого, привести його до нотаріуса та укласти договір поділу майна подружжя за паспортом померлого для того, щоб зберегти половину квартири. Таким чином, замість того, щоб успадкувати 1/2 частку квартири після смерті ОСОБА_4 , а на іншу 1/2 частку оформити свідоцтво на право власності на квартиру, як на свою частку у праві спільної часткової власності подружжя, ОСОБА_3 12 травня 2011 року укладає договір про поділ майна подружжя, посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Градовою В.Г., а підпис у договорі від імені ОСОБА_4 було вчинено іншою особою, якого ОСОБА_3 видала за свого чоловіка, надавши останньому його паспорт. За умовами вказаного договору кожна зі сторін набула право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року по справі № 310/6642/19 задоволено позовні вимоги

ОСОБА_1 та визнано недійсним договір про поділ майна подружжя, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 12 травня 2011 року, посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Градовою В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1-509, на підставі якого зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 і на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

На підставі вищезазначеного рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було скасовано записи про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на 1/2 частку та за ОСОБА_4 на 1/2 частку, а також було поновлено запис про реєстрацію за ОСОБА_4 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, що складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві власності.

Після ухвалення рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року по справі № 310/6642/19 та, відповідно, поновлення на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було запису про реєстрацію за ОСОБА_4 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав.

Однак нотаріусом їй було роз`яснено, що, оскільки, шестимісячний строк на прийняття спадщини вже сплив, їй необхідно звернутися до суду за визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач вказала, що вона, з незалежних від неї причин, не могла вчасно звернутися за оформленням спадкових прав, оскільки була запевнена в тому, що квартира АДРЕСА_1 , є власністю її матері, ОСОБА_6 .

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин.

Іншим спадкоємцем після ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_3 - відповідач по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав судові заяву, в котрій повідомив про розгляд справи за його відсутності, позов визнає в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, розглянувши позовну заяву, дійшов висновку про те, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.04.1959 року, 18 квітня 1959 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про народження від 25 квітня 1966 року серії НОМЕР_2 , батьками позивача є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Згідно свідоцтва про смерть від 30.11.2010, запис № 20-249-10-1003589, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

З`ясовано, що позивачу було відомо, що її батькам належить квартира АДРЕСА_1 , однак, оскільки, була запевнена в тому, що вказана квартира є власністю лише її матері, ОСОБА_3 та, що частки батька у праві власності на квартиру немає, тому у передбачений законом шестимісячнмй строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не зверталася, оскільки вважала, що спадкове майно відсутнє.

В ході судового розгляду встановлено, що у серпні 2019 року позивач, приїхавши до м. Бердянську в гості до своєї матері - ОСОБА_3 дізналась, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 було оформлено на ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.1997 року.

ОСОБА_3 12 травня 2011 року уклала договір про поділ майна подружжя, посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Градовою В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1-509, у якому підпис у договорі від імені ОСОБА_4 було вчинено іншою особою, якого ОСОБА_3 видала за свого чоловіка, надавши останньому його паспорт.

За умовами вищевказаного договору кожна зі сторін набула право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року по справі № 310/6642/19 було визнано недійсним договір про поділ майна подружжя, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 12 травня 2011 року, посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Градовою В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1-509, на підставі якого зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 і на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

На підставі вищезазначеного рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було скасовано записи про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на Ѕ частку та за ОСОБА_4 на 1/2 частку, що також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.07.2021 року № 267477735 та № 267477163, копії яких містяться в матеріалах справи, а також було поновлено запис про реєстрацію за ОСОБА_4 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.07.2021 року № 268194644.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, що складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Встановлено, що, оскільки, заповіту після себе ОСОБА_4 не залишив, тому спадкування здійснюється за законом.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття , крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Встановлено, що, оскільки ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 тому, відповідно, є спадкоємцем першої черги.

З`ясовано, що при зверненні ОСОБА_1 до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, нотаріусом їй було роз`яснено, що, оскільки, шестимісячний строк на прийняття спадщини вже сплив, їй необхідно звернутися до суду за визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Частиною 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 24) роз`яснено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

У постанові від 26 вересня 2011 року № 6-85цс12 Верховний Суд України, висловив свою правову позицію у справі відповідної категорії, де, посилаючись на те, що оскільки право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, прийшов до висновку, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Законодавство не встановлює перелік поважних причин, тому вони визначаються поважними на думку суду. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим.

Судом встановлено, що позивач з незалежних від неї причин не звернулася до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, оскільки була запевнена в тому, що квартира АДРЕСА_1 , є власністю її матері, ОСОБА_3 .

Суд вважає, що вказані причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки вони пов`язані з об`єктивними обставинами.

Крім того, згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, грунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»),

Суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає причини пропуску позивачем строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, поважними. Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим, та підлягаючим задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк у шість місяців з дня набрання данним рішенням суду законної сили, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , р.н.о.к.п.п. відсутній, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,

відповідач: ОСОБА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 01 листопада 2021 року.

Суддя Н. І. Черткова