справа № 761/2611/21
головуючий у суді І інстанції Притула Н.Г.
провадження № 22-ц/824/5737/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Сержанюк А.С.
Судді Київського апеляційного суду Мостової Г.І.
21 квітня 2021 року м. Київ
у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року про направлення справи за підсудністю
у справі за позовом ОСОБА_1 до Жовтневого районного суду міста Харкова, Харківського апеляційного суду, Дзержинського районного суду міста Харкова про відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до змісту частини третьої статті 35 ЦПК України суддя, не згодний з судовим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні.
Обставини справи
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Жовтневого районного суду міста Харкова, Харківського апеляційного суду, Дзержинського районного суду міста Харкова про відшкодування моральної шкоди, - направлено за підсудністю до Дзержинського районного суду міста Харкова.
Постановляючи ухвалу про направлення справи за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надає жодних належних та допустимих доказів того, що його місце перебування чи проживання є зареєстрованим у встановленому законом порядку на території Шевченківського району міста Києва.
Оскільки місцезнаходження відповідачів не знаходиться на території Шевченківського району міста Києва, то в цьому випадку, немає передбачених законом підстав розглядати цю справу Шевченківським районним судом міста Києва.
А тому суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність направлення матеріалів позовної заяви за підсудністю до Дзержинського районного суду міста Харкова, за місцем знаходження відповідача, для розгляду за загальними правилами підсудності.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, за наслідками розгляду якої постановою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Не погоджуючись із такою позицією Київського апеляційного суду, вважаю за необхідне викласти окрему думку.
Згідно пункту 2 частини 3 статті 175 ЦПК в позовній заяві повинно бути зазначено, зокрема, місце проживання чи перебування сторін та інших учасників справи.
Згідно з частиною 16 статті 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Так, відповідно до частини 2 статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб.
Згідно із частиною 4 статті 28 ЦПК України, позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Слідчий ізолятор - пенітенціарна установа Державної пенітенціарної служби, яка призначена для утримування осіб, щодо яких було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту на будь-якій стадії кримінального судочинства (до судового процесу, після вироку до направлення в арештний дім, виправний центр чи колонію).
Отже, слідчий ізолятор не є зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача в розумінні частини 4 статті 28 ЦПК України.
Інших відомостей щодо його місця перебування позивачем не надано, матеріали справи не містять.
Також, з позовної заяви вбачається, що позивач не просить визначити підсудність справи на підставі частини 4 статті 28 ЦПК України, за його зареєстрованим місцем проживання.
Оскільки, в позовній заяві позивачем не вказано його зареєстроване місце проживання, то суд першої інстанції був позбавлений можливості звернутися щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) позивача до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи.
У зв`язку з цим, у суду першої інстанції був відсутній обов`язок перевіряти місце реєстрації позивача за даними Єдиного державного демографічного реєстру відповідно частини 8 статті 187 ЦПК України.
Крім того, вважаю за необхідне зазначити, що посилання суду апеляційної інстанції в постанові від 21 квітня 2021 року на частину 10 статті 187 ЦПК України та на пункт 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року, - є необґрунтованими, оскільки зазначені норми передбачають порядок дій суду у випадку неможливості встановлення місця проживання (перебування) саме відповідача, а не позивача.
Таким чином, вважаю, що суд першої інстанції обґрунтовано постановив ухвалу про направлення справи за підсудністю до Дзержинського районного суду міста Харкова за загальними правилами підсудності, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо зареєстрованого місця проживання чи перебування позивача, а передбачені законом підстави для розгляду цієї справи Шевченківським районним судом міста Києва, - відсутні.
Також, вважаю за необхідне зазначити, що у Шевченківського районного суду міста Києва відсутні підстави враховувати положення пункту 6 статті 31 ЦПК України, оскільки відповідачем у справі є Дзержинський районний суд міста Харкова, до підсудності якого віднесена ця справа, тому вказане питання вирішується на підставі розпорядження голови Дзержинського районного суду міста Харкова.
Вважаю, що доводи апеляційної скарги, з урахуванням встановлених у справі обставин, не спростовують висновки суду першої інстанції, тому не дають підстав для скасування судового рішення у справі, яке ухвалено з дотриманням чинних норм процесуального права.
Отже, на мою думку, у цій справі необхідно було залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року - без змін.
Суддя Київського
апеляційного суду Г.І. Мостова