Номер провадження: 22-ц/813/3869/21
Номер справи місцевого суду: 495/7756/19
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Дрішлюка А.І.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 травня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

27 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

29 листопада 2019 року від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому відповідачка вказала, що не визнає позовну заяву в повному обсязі та просила відмовити в задоволенні позову про розірвання шлюбу.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу було задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрований 23.07.1977 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про що 23.07.1977 року зроблено відповідний актовий запис за № 287, видане повторно 22.08.2019 року свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 травня 2020 року, та постановлення нового, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 13.01.2021 року, на 14.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 77-79).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с.82), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 13.01.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, районний суд виходив із того, що сторони тривалий час не проживають однією сім`єю, позивач є людиною похилого віку та довгий час співмешкає з іншою жінкою, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не має, а навпаки має намір офіційно зареєструвати теперішні стосунки з іншою жінкою, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.07.1977 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 23.07.1977 року зроблено відповідний актовий запис за № 287, що підтверджується виданим повторно 22.08.2019 року свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.3).

Від сумісного шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає.

Позивач зазначив, що починаючиз 2004 року сімейне життя між сторонами погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен із сторін має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, спільне господарство подружжя не веде, сумісне проживання припинено.

Крім того, як вказав позивач, на прохання звернутися до відділу реєстрації актів цивільного стану про розірвання шлюбу, відповідачка відмовилась. На думку позивача, за його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає та на примирення він не згоден.

Оскільки сторони однією сім`єю не проживають, спільне домогосподарство не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинені, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про те, що збереження шлюбу буде суперечити правам позивача, що є недопустимим.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило бінтересам одного з них.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

Крім того, за змістом ст. 24 СК України шлюб примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Як зазначив позивач, він не бажає миритися з дружиною, а тому суд не може примусити його зберегти шлюб.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Що стосується доводів відповідачки, які викладені в апеляційній скарзі, стосовно того, що суд в рішенні посилається на твердження позивача про те, що за його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає та на примирення він не згоден, то вони є безпідставними, з огляду на наступні обставини. Так, 27.05.2020 року позивач ОСОБА_2 подав на адресу районного суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив шлюб розірвати та розглянути справу без його участі, у зв`язку з запровадженим на території України карантином.

Крім того, зазначив, що на примирення з відповідачкою він категорично не згоден, так як вже шістнадцять років проживає у цивільному шлюбі з іншою жінкою та має намір офіційно зареєструвати з нею шлюб (а.с.57).

Доводи апеляційної скарги про те, що в оскаржуваному рішенні суд посилається на ч. 1 ст. 223 ЦПК України стосовно того, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, що не перешкоджає розгляду справи по суті, в той час як відповідачка не була належним чином повідомлена про дату, час і місце цього засідання, то вони є безпідставними, скільки спростовуються матеріалами справи. Так, відповідачка ОСОБА_1 була належним чином сповіщена про дату, час і місце цього засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення 23.05.2020 року ОСОБА_1 судової повістки про розгляд справи в суді першої інстанції, на 27.05.2020 рік (а.с.58).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду, не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Що стосується клопотання заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про відкликання її апеляційної скарги, яке надійшло до суду апеляційної інстанції 08.09.2020 року (а.с.80), то ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.01.2021 року в задоволенні даного клопотання було відмовлено.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини ( далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки у відповідності до п.4 ч.6 ст. 19 ЦПК України справи про розірвання шлюбу є молозначними, то за змістом п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України дана постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

А.І. Дрішлюк

О.С. Комлева