Справа № 567/1128/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Марченко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

в с т а н о в и в:

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів звернулась ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що з 26.07.2014 по 11.03.2019 перебувала з відповідачем в шлюбі, в якому в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та перебувають на її матеріальному утриманні.

Зазначила, що відповідач за віком, станом здоров`я є працездатним та регулярно їздить за кордон, де працевлаштований на роботах по утепленню кораблів та отримує дохід, розмір якого становить біля 1000 доларів США, однак матеріальну допомогу на утримання дітей на даний час не надає.

Також вказує, що відповідач ухиляється від участі в утриманні дітей, хоча має всі можливості брати достатню, належну та регулярну участь в їх матеріальному утриманні, у зв`язку з чим поставив дітей та її в скрутне матеріальне становище.

Зазначаючи про те, що їй встановлено інвалідність третьої групи у зв`язку з наявністю цукрового діабету першого типу важкої форми і таке ж захворювання, з наявністю інших супутніх захворювань, виявлено в їх дочки, у зв`язку з чим наявна необхідність в регулярному придбанні сенсорів для системи постійного моніторингу рівня глюкози в крові, середня ціна якого становить 2000 грн., вказує, що не має можливості самостійно надати дітям належне утримання, достатнє для їх віку, оскільки вона не працює та доходів, окрім державної соціальної допомоги у зв`язку з третьою групою інвалідності в розмірі 1769 грн. щомісячно, не має.

Посилаючись на те, що відповідач, будучи працездатним, свідомо ухиляється від належного утримання дітей, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 4500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач позов визнач частково.

Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 02.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ст.274-279 ЦПК України, визначено учасникам справи строки для подання відповідних заяв по суті спору, роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Одночасно, задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи не подавали.

Ухвалою суду від 30.09.2021 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення способів виховання та спілкування з дітьми до спільного розгляду із первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 30.09.2021 витребувано з Державної прикордонної служби України відомості про перетин державного кордону ОСОБА_1 з 01.01.2020.

Правом подати відзив на позовну заяву відповідач скористався та зазначив, що згідний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, вказуючи на те, що був працевлаштований в Республіці Польща, де його дохід становив 9207,20 грн. на місяць, але на даний час не працює та коштів на утримання дітей, в розмірі, який зазначено позивачем, надавати не може.

Не заперечуючи надані позивачкою докази в частині перерахунку ним коштів на рахунок позивачки, зазначає, що наявність такого перерахунку за два місяці не свідчить про високий рівень його доходів.

Вважає, що позивачкою не доведено належними доказами факту регулярного придбання для дочки системи постійного моніторингу рівня глюкози в крові, зазначаючи про те, що кошти для купівлі таких систем він для позивачки перераховував.

Вважає, що посилання позивачки в якості обґрунтування необхідного розміру аліментів на необхідність придбання ліків дочці, вказує не на необхідність стягнення аліментів в певному розмірі, а на додаткові витрати на дитину, відповідно до ст.185 СК України.

Також пояснив, що на його утриманні перебуває його батько, який є непрацездатним, оскільки йому встановлено другу групу інвалідності.

Окрім того, зазначив, що з позивачкою постійно проживає лише їх дочка, а син проживає з бабою, а відтак у позивачки немає прав на отримання аліментів на утримання сина.

Також зазначає, що надані позивачкою відомості про рух коштів по її рахунку вказують на те, що позивачка має доходи, які значно перевищують розмір державної соціальної допомоги, що дозволяє для неї здійснювати розрахунки за кордоном.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до рішення Острозького районного суду Рівненської області (справа №562/4424/18) встановлено, що позивачка та відповідач перебували в шлюбі з 26.07.2014 по 11.03.2019 та в шлюбі в них народилось двоє дітей.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 02.12.2014 встановлено, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 22.11.2016, встановлено, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

У відповідності до ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час позивачка та відповідач разом не проживають, їх діти проживають з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №1017/07-18 від 29.06.2021, виданою Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області.

Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з вимогами ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що будучи батьком дітей, ОСОБА_2 на даний час своїх дітей належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити. При цьому суд виходить з того, що відповідач доказів про те, що він належним чином займається утриманням своїх дітей не надав.

Таким чином, загальний розмір утримання дітей від відповідача на даний час є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не бере належної участі в утриманні дітей.

Оскільки відповідач, будучи батьком дітей, на даний час своїх дітей належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити, то з нього на користь позивачки необхідно стягнути аліменти.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень, а для дітей віком до 6 років: з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.

Отже, мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років, якою є ОСОБА_4 , на даний час становить 1006,5 грн., а на дітей віком від 6 років, якою є ОСОБА_3 , становить 1255 грн.

Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, а також беручи до уваги, що позивачка хворіє, у зв`язку з чим їй становлено третю групу інвалідності (довідка серії 12 ААБ №804640 від 06.04.2021 Острозької міжрайонної МСЕК), суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання дочки в розмірі 2400 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.08.2021 і до досягнення ОСОБА_3 повноліття та в розмірі 2100 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.08.2021 і до досягнення ОСОБА_9 повноліття.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати на утримання дітей, суд виходить з того, що ОСОБА_3 встановлено інвалідність у зв`язку з наявністю в неї цукрового діабету першого типу важкої форми з наявністю інших супутніх захворювань.

В той же час, при вирішенні позову суд виходить і з того, що відповідач не заперечив наявності у нього можливості утримувати дітей та згідний сплачувати аліменти, хоча і в меншому розмірі.

Окрім того, судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дітей та сторін, а також відсутність у сторін інших утриманців.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відповідач надає утримання іншим особам, а доводи відповідача про утримання ним батька суд вважає неприйнятними, оскільки батько відповідача, якому хоча і встановлено другу групу інвалідності, є власником та одночасно керівником ТОВ «ЗАХІДІНКОМСЕРВІС» та ТОВ СПЕКТР TV», останнє з яких є власником декількох будівель виробничого та адміністративно-побутового характеру, що не заперечується відповідачем і вказує на те, що батько відповідача не потребує утримання від відповідача.

Також, згідно відомостей Державної прикордонної служби України від 03.09.2021 вбачається, що ОСОБА_2 майже весь 2020 рік перебував поза межами України, а протягом неповного 2021 року перебував поза межами України майже 6 місяців. Зважаючи на те, що відповідач надав суду доказ наявності в нього роботи за кордоном, проте не надав доказів її виду і розміру отриманої заробітної плати, суд приймає до уваги те, що відповідачем визнається факт наявності в нього роботи за кордоном та виходить з цього при вирішенні спору, а також бере до уваги і те, що з наданого відповідачем дозволу типу А №А/13583/20 на працю іноземця на території Республіки Польща вбачається, що він виданий до 30.10.2023 та в ньому вказано мінімальний розмір оплати праці відповідача в розмірі 1360 злотих на місяць.

Водночас, наявність перерахувань грошових коштів від відповідача позивачці протягом 2020 року (час, коли шлюб між сторонами вже було розірвано) вказує на те, що в середньому щомісячний розмір перерахувань становив біля 5000 грн., що дозволяє суду прийти до висновку про те, що такий розмір перерахувань аліментів та додаткових витрат на дитину (про що вказує сам відповідач), не був для нього обтяжливим.

Водночас, вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дітей, суд також враховує і те, що позивачка має можливість працювати, що підтверджується довідкою серії 12 ААБ №804640 від 06.04.2021 Острозької міжрайонної МСЕК, раніше була працевлаштована, а як мати дітей також зобов`язана брати участь в їх утриманні, та вважає, що розмір аліментів, які позивачка пропонує стягувати з відповідача, є завищеним.

При цьому, судом також враховується, що позивачка щомісячно отримує 1769 грн. державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства 3 групи на себе та 2435,80 грн. такої допомоги на дочку ОСОБА_3 .

Разом з тим, відповідач не довів належними доказами своїх тверджень про наявність у позивачки інших доходів, окрім державної соціальної допомоги, оскільки доводи позивачки в цій частині нічим не спростовані.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дітей, суд також бере до уваги стан здоров`я відповідача, який захворювань не має, а отже має можливість працювати та сплачувати аліменти.

Також суд бере до уваги і те, що дочка сторін у справі перебуває на диспансерному обліку в лікарів у зв`язку з захворюваннями, що підтверджується довідками лікувальних закладів та медичними картами.

В той же час, посилання позивачки на необхідність стягнення аліментів у зв`язку з цим у визначеному нею розмірі, суд вважає такими, що не в повній мірі відповідають вимогам ст.182 СК України, оскільки потреба проходження курсів лікування та придбання сенсорів для систем постійного моніторингу рівня глюкози в крові є підставою стягнення не аліментів, а додаткових витрат на дітей, відповідно до ст.185 СК України, якою визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Водночас, з врахуванням зазначеного та тимчасової відсутності роботи у позивачки, суд вважає, що запропонований відповідачем розмір аліментів є заниженим та не забезпечить належного утримання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_10 .

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

В судовому засіданні встановлено, що будучи батьком дітей, відповідач своїх дітей на даний час належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити, а тому з нього на користь позивачки необхідно стягнути аліменти.

Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 26.08.2021, а тому за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

На підставі ст.180-184, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 5, 12, 13, 141, 211, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2400 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.08.2021 і до досягнення нею повноліття та на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2100 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.08.2021 і до досягнення ним повноліття.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.11.2021.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.