Справа № 236/1165/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді - Сердюк Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Безорчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман Донецької області за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Шавиріна Тетяна Олександрівна, до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2021 року представник позивачки - адвокат Шавиріна Тетяна Олександрівна звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Однак при зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав позивачці постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності померлого на житловий будинок. Представник позивача просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 квітня 2021 року провадження у справі було відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого засідання, відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, позивачу - заперечення на відзив (а.с. 46-47).

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 16 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 58-59).

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Шавиріна Т.О., належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули. Представник позивача - адвокат Шавиріна Т.О. надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с. 53).

Представник відповідача - Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, рішення ухвалити на розсуд суду, про що надав відповідну заяву (а.с. 67-68).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кіровськ м. Красний Лиман Донецької області помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 16 вересня 2002 року Виконкомом Кіровської селищної ради м. Красний Лиман Донецької області, актовий запис № 96 (а.с. 31).

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого 10 листопада 1964 року, актовий запис № 39, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кіровськ м. Красний Лиман Донецької області (а.с. 32).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог цивільного законодавства, роз`яснень постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах спадкування" (п.1) відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом.

В період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Статтею 548 ЦК України УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору або фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Дані дії повинні бути здійснені на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивачка ОСОБА_1 відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року прийняла спадщину.

Так, відповідно повідомлення державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвої В.Є. від 13 квітня 2021 року, щодо майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа № 759/2002 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом № 1169 від 24 жовтня 2002 року, поданої дружиною спадкодавця - ОСОБА_1 , та заяви про відмову від прийняття спадщини за законом № 1170 від 24 жовтня 2002 року, поданої дітьми спадкодавця: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Заяв від інших спадкоємців за законом чи за заповітом не надходило (а.с. 55).

Як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 звернулася до Лиманської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав. Однак постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвої В.Є. від 19 березня 2021 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця ОСОБА_2 на зазначений житловий будинок (а.с. 9).

Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Тобто на сьогоднішній день позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку - шляхом отримання нотаріального свідоцтва про право на спадщину за законом - оформити свої права на вказане майно.

Матеріалами справи встановлено, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Першої Слов`янської державної нотаріальної контори Щербак О.П. 20 серпня 1968 року за реєстровим № 5604 та зареєстрованого в КП БТІ м. Слов`янськ 23 серпня 1968 року пі № 1097 ОСОБА_2 був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с. 41). Однак згодом зазначений будинок було знесено.

25 квітня 1973 року відділом комунального господарства виконкому Краснолиманської міської ради ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку на старому місці за вищевказаною адресою. Строк закінчення будівельних робіт було зазначено до 25 квітня 1975 року. Крім того районним архітектором затверджено генеральний план земельної ділянки, на якій дозволено провести перебудову житлового будинку (а.с. 36, 39).

Будинок був побудований навесні 1975 року.

Оскільки рік побудови будинку 1975, господарські будівлі та споруди, побудовані також до 05.08.1992 року, про що свідчить копія технічного паспорту, додана до позовної заяви (а.с. 33-38), то відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних(садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівельні споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийнято в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Держбуду України 24.05.2001 № 127, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001р.за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні ( садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року.

Отже, спірний житловий будинок не можна віднести до категорії самочинних. Всі дозвільні документи на забудову земельної ділянки були у спадкодавця в наявності.

Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5(у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 №1692/5), листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. З цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно довідки КП БТІ м. Слов`янськ від 11 березня 2021 року №75-6/0.76/КЛ, побудований на місці старого житловий будинок «А», загальною площею 60,7 кв.м., житловою площею - 43,9 кв.м, а також господарські будівлі: сарай "Б", льох "В", сарай "Г", сарай "Е", огорожа, № 1, побудовані до 05 серпня 1992 року і згідно Прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (із змінами та доповненнями), п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (із змінами та доповненнями) не є самовільними і дозволу не потребують. Право власності на зазначений будинок станом на 01.01.2013 року не зареєстроване. Технічний паспорт виготовлено відповідно до вимог Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держкомітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 (а.с.40).

Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (із змінами та доповненнями) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) - для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Спірний будинок є об`єктом завершеного будівництва, будувався відповідно до дозвільних документів на виділеній для цих цілей земельній ділянці, він відповідає усім будівельним, санітарним, пожежним та іншим нормам, які застосовуються до будівель відповідного типу, що підтверджується технічним паспортом на будівлю, виданим КП «БТІ» м. Слов`янська (а.с.33-38).

За життя спадкодавець не встиг, відповідно до діючого законодавства, зареєструвати своє право власності на вищезазначене нерухоме майно в КП «БТІ» м. Слов`янська.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Верховний Суд України, зазначив у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномуст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України,є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

Спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її прийняття.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно до п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», до ст.67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкодавець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада.

Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в мене немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до звіту №54-1/02 про оцінку нерухомого майна, складеного оцінювачем ОСОБА_5 , ринкова вартість зазначеного житлового будинку станом на 25 березня 2021 року складає 93957,00 гривень (а.с. 10-30).

Відповідно до п. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням викладених позивачкою обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 223, 263-265 ЦПК України, ст. 25, 328, ст. 1216, 1218, 1258, ст. 1268-1270, 1296 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, Інформаційним листом ВССУ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ст. 41 Конституції України,суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Шавиріна Тетяна Олександрівна, до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок "А", загальною площею 60,7 кв.м., в тому числі житловою площею 43,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай "Б", льох "В", сарай "Г", сарай "Е", огорожа № 1, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (один), в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кіровськ міста Красний Лиман Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.

Головуюча суддя -