У Х В А Л А

іменем України

17 листопада 2021 року м. Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Петренко Л.В.

розглянувши матеріали справи №328/3019/21 (номер провадження 2-о/328/75/21), подані в порядку окремого провадження, за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник заявника адвокат Караван Ольга Дмитрівна, заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту прийняття спадщини, -

встановив:

12 листопада 2021 року, представник заявника адвокат Караван Ольга Дмитрівна, в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із заявою, в порядку окремого провадження, в якій заінтересованою особою зазначено: ОСОБА_2 , про встановлення факту прийняття спадщини, в якій просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що відкрилась після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Витребувати з Токмацької районної державної нотаріальної контори у Запорізькій області спадкову справу відкриту після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В обґрунтування заяви представник заявника вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір, ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , в підтвердження чого додано до заяви копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 29.07.2021 року та копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 21.10.1963 року.

Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Остриківської сільської ради загальною площею 10,64 га., яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 045822 та право на земельну частку (пай) розміром 1,0674 умовних кадастрових гектарів, згідно сертифікату, серія ЗП №0151006 від 29.03.1999 року, в підтвердження чого додано до заяви копію державного акту та копію сертифікату.

За життя, матір позивача заповіту не склала, тому спадкування майна, що залишилося після її смерті здійснюється за законом.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 були позивач, його рідний брат - ОСОБА_2 (відповідач по справі) та їх батько - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця.

За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

30.07.2021 року позивач звернувся до Токмацької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_3 , але у видачі свідоцтва було відмовлено, у зв`язку з тим, що останній у встановлений законодавством шестимісячний термін заяву до нотаріальної контори не подавав, підтвердити факт спільного проживання з матір`ю не зміг, в підтвердження чого додано до заяви копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.07.2021 року № 610/02-31.

Представник заявника зазначає, що позивач, хоча і в передбачений законодавством термін, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, але з урахуванням того, що, він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, яке полягає в тому, що вони після смерті матері разом з батьком та братом самостійно обробляли та разом з братом продовжують обробляти вищевказану земельну ділянку, вважається таким що прийняв спадщину.

Фактичний вступ в управління та володіння спадщиною підтверджується наявністю у нього оригіналів державного акту на право приватної власності на землю, серія І-ЗП № 045822 від 25.01.2000 року та сертифікату на право на земельну частку (пай), серія НОМЕР_4 від 29.03.1999 року. також зазначає, що даний факт можуть підтвердити свідки.

Представник заявника зазначає, що оскільки позивач не в змозі в досудовому порядку реалізувати належні йому спадкові права, тому йому необхідно встановити факт прийняття ним спадщини, що відкрилась після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розглянувши заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Згідно ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При цьому, як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 (нині ст. 294 ) ЦПК України залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Відповідно до п. 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При цьому, наявність інших спадкоємців дає підстави дійти висновку про те, що вимога заявника про встановлення факту, що має юридичне значення, може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб (інших спадкоємців).

Відповідно до ч.4 ст.315ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Представник заявника просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , що відкрилась після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява про встановлення факту прийняття спадщини подана в порядку окремого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

По тексту заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка подана в порядку окремого провадження, представником заявника вживаються терміни щодо учасників справи, такі як «позивач», «відповідач».

Так, зокрема в заяві представник заявника зазначає, що оскільки позивач не в змозі в досудовому порядку реалізувати належні йому спадкові права, тому йому необхідно встановити факт прийняття ним спадщини, що відкрилась після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Фактичний вступ в управління та володіння спадщиною підтверджується наявністю у нього оригіналів державного акту на право приватної власності на землю, серія І-ЗП № 045822 від 25.01.2000 року та сертифікату на право на земельну частку (пай), серія НОМЕР_4 від 29.03.1999 року.

Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст. 285 ЦПК).

При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

В даному випадку підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало не відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном, а те, що у встановлений законодавством шестимісячний термін ОСОБА_2 заяву до нотаріальної контори не подав, підтвердити факт спільного проживання з померлою не може, про що зазначено в постанові державного нотаріуса від 30 липня 2021 року.

Наявність у заявника оригіналів державного акту на право приватної власності на землю, серія І-ЗП № 045822 від 25.01.2000 року та сертифікату на право на земельну частку (пай), серія НОМЕР_4 від 29.03.1999 року, не свідчить про фактичний вступ в управління та володіння спадщиною відповідно до статті 549 ЦК Української РСР.

Заявник ОСОБА_1 з 23 січня 1993 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою в паспорті про зареєстроване місце проживання.

ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Зі спадкодавцем, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявник на момент її смерті не проживав.

З заяви про встановлення факту прийняття спадщини слідує, що за адресою: АДРЕСА_2 , за якою проживала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає інший спадкоємець ОСОБА_2 , якого зазначено заінтересованою особою, а по тексту заяви вказується як «відповідач».

Відповідно до постанови державного нотаріуса від 30 липня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_3 . Відмова мотивована тим, що у встановлений законодавством шестимісячний термін ОСОБА_2 заяву до нотаріальної контори не подав, підтвердити факт спільного проживання з померлою не може.

В даному випадку нотаріус відмовив заявнику в оформленні права на спадщину.

Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З наведеного слідує, що існує спір про право.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР).

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини перша, друга статті 549 ЦК Української РСР).

Наявність у заявника оригіналів державного акту на право приватної власності на землю, серія І-ЗП № 045822 від 25.01.2000 року та сертифікату на право на земельну частку (пай), серія НОМЕР_4 від 29.03.1999 року, не свідчить про фактичний вступ в управління та володіння спадщиною відповідно до статті 549 ЦК Української РСР.

Заявник ОСОБА_1 з 23 січня 1993 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою в паспорті про зареєстроване місце проживання.

ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Зі спадкодавцем, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявник на момент її смерті не проживав.

З заяви про встановлення факту прийняття спадщини слідує, що за адресою: АДРЕСА_2 , за якою проживала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає інший спадкоємець ОСОБА_2 , якого зазначено заінтересованою особою.

Відповідно до постанови державного нотаріуса від 30 липня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_3 . Відмова мотивована тим, що у встановлений законодавством шестимісячний термін ОСОБА_2 заяву до нотаріальної контори не подав, підтвердити факт спільного проживання з померлою не може.

В даному випадку нотаріус відмовив заявнику в оформленні права на спадщину.

З наведеного слідує, що існує спір про право.

Згідно з частиною третьої статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на дату подання заяви, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої вказаної норми передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

У відкритті провадження у справі слід відмовити, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - слід залишити заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України) та роз`яснити заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

В даному випадку встановлено, що представник заявника звернувся до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, крім заявника, ОСОБА_1 , є інші спадкоємці першої черги за законом, а саме ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за якою проживала і спадкодавець ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, факт, про встановлення якого просить представник заявника, не підлягає встановленню в порядку окремого провадження, оскільки є спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України).

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Відповідно до положень частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Із матеріалів справи та заяви ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник заявника адвокат Караван О.Д. про встановлення факту прийняття спадщини, вбачається спір про право, зважаючи на те, що встановлення цього факту необхідно для реалізації в подальшому права на спадкування, що є окремим предметом доказування та має здійснюватися шляхом подання до суду відповідного позову.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідним відмовити заявнику у відкритті провадження у справі, у зв`язку з тим, що з заяви про встановлення факту прийняття спадщини, вбачається спір про право. Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст. ст. 258-261, 293, 294, 315, 318, 353-355 ЦПК України, суддя -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі №328/3019/21 (провадження № 2-о/328/75/21), в порядку окремого провадження, за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник заявника адвокат Караван Ольга Дмитрівна, заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту прийняття спадщини.

Роз`яснити заявникові право на звернення до суду шляхом подання позову у порядку позовного провадження.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвалу надіслати заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: