ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №521/9587/19

Апеляційне провадження №22-ц/813/8260/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Цюра Т.В.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 24 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мурзенка М.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзивів на позов

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Позов обґрунтовано тим, що 15 жовтня 1983 року між сторонами укладено шлюб, після чого він вселився в житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він зареєстрований та проживає дотепер. Зазначав, що будинок достався дружині в спадщину після смерті її батька, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2010 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 13 серпня 2010 року про виправлення описки, за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 155,7 кв.м., літньої кухні літ. «В», душ літ. «Г», погрібна з шийкою літ «Д», 1-3 огорожі, І вмощення, що розташований на земельній ділянці площею 516 кв.м.; що право власності зареєстровано за відповідачем.

Зазначав, що в 2009 році за спільні сумісні кошти подружжя, внаслідок накопичення коштів та отримання спадщини після смерті його матері,проведено капітальний ремонт будинку, що підтверджується висновком №10-08/18 від 10 серпня 2018 року, проведеним ПП «Проект».

Посилаючись на те, що згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто, позивач просив визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя вказаний житловий будинок та визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку (т.1а.с.3-4).

У відзиві на позов адвокат Коверга Г.В. в інтересах відповідача ОСОБА_2 просила відмовити в його задоволенні з тих підстав, що факт перебування сторін у шлюбі сам по собі не є підставою для набуття права спільної сумісної власності подружжя. Спірний будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки вона його отримала в спадок після смерті батька і склад спадкового майна не змінювався та не збільшувався істотно.

Вказувала, що ОСОБА_1 не доведено жодного з критеріїв ст.60 СК України, які дають підстави вважати, що спірне майно є спільним. Певні роботи у будинку проводились, проте виконувались позивачем добровільно, при цьому позовна заява не містить зазначення які конкретно роботи ним виконувались та яка їх вартість (т.1а.с.72-74).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 10 вересня 2019 року за заявою представника ОСОБА_4 останнього залучено до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (т.1а.с.30-31,82-83).

У поясненнях на позов, представник ОСОБА_4 адвокат Черепов Д.В. проти його задоволення заперечував, посилаючись на те, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 не підлягає поділу між подружжям, оскільки був набутий відповідачем у власність в порядку спадкування, є її особистою власністю та не відноситься до спільної сумісної власності подружжя. Щодо доводів позивача про істотне збільшення вартості спірного житлового будинку зазначив, що позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що житловий будинок істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя. Проведені переобладнання та ремонтні роботи, що призвели до істотного збільшення вартості даного майна, були проведені за рахунок ОСОБА_4 , що встановлено рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2018 року по справі № 521/452/17.

Вважає, що сторони вирішили поділити житловий будинок для виду, з метою утруднити чи зробити неможливим виконання рішення Малиновського районного суду від 20 грудня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошових коштів у розмірі 1 250 444,69 грн. (т.1а.с.167-171).

В судовому засіданні адвокат Маркаров І.Р. в інтересах ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на те, що житловий будинок розбудовано сторонами за час спільного подружнього життя за рахунок спільних коштів,вказавши,що більша частина поліпшень зроблена в період 2009-2012 років.

Представник відповідача надіслала до суду заяву, в якій просила суд справу розглядати за її відсутності та відсутності ОСОБА_2 (т.1а.с.228).

Протокольною ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 24 березня 2021 року у прийнятті заяви ОСОБА_2 від 16 грудня 2020 року про визнання позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (т.2а.с.36-зворот).

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 та його представник просили відмовити в позові з підстав, наведених вище.

Зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 24 березня 2021 року в позові ОСОБА_1 відмовлено (т.2а.с.39-42).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати протокольну ухвалу суду від 24 березня 2021 року про відмову в прийнятті заяви відповідача про визнання позову та рішення суду першої інстанції, задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Неправильність судових рішень обґрунтовано порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що під час розгляду справи судом першої інстанції помилково не взято до уваги, що відповідач позовні вимоги визнала повністю, що будинок є його з ОСОБА_2 спільним майном подружжя, що у період з 2009 року по 2011 рік, ним, за кошти отримані за рахунок спадщини після смерті його бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ,проведено будівництво та реконструкцію житлового будинку, внаслідок чого він значно збільшився у своїй площі, поверховості та вартості, а тому 1/2 частина будинку має належати йому на праві власності (т.2а.с.46-53).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 травня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 24 березня 2021 року про відмову у прийнятті заяви відповідача про визнання позову повернута апелянту (т.2а.с.62).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 24 березня 2021 року (т.2а.с.65).

Правом відзиву на апеляційну скаргу учасники процесу не скористалися.

Сторони та їх представники в судове засідання, призначене на 26 жовтня 2021 року, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Апеляційний суд не бере до уваги письмову заяву ОСОБА_1 від 26 жовтня 2021 року про неможливість прийняти участь у розгляді справи у зв`язку з хворобою, оскільки вказана заява не підтверджена будь-якими належними та допустимими доказами.

Крім того, колегія суддів також виходить з того, що:

-апеляційна скарга ОСОБА_1 на 6-ти аркушах, яка складена за допомогою

адвоката Маркарова І.Р., не може бути доповнена або змінена відповідно до прави ст.364 ЦПК України;

-апеляційна скарга була подана без сплати судового збору в розмірі 5 385,10 грн, що потягло за собою залишення її без руху на значний час;

-згідно до вимог ст.371 ЦПК України апеляційна скарга має бути розглянута протягом

шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття провадження;

-про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений не лише позивач, а і його тадвокат ОСОБА_6 (02 серпня 2021 року), який не повідомив апеляційному суду про те, що він припинив надання правової допомоги ОСОБА_1 , а тому не був позбавлений можливості прийняти участь у розгляді справи в апеляційному суді (т.2 а.с.44, 46-53, 60,80).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, третю особу ОСОБА_4 та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про те, що з моменту набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на спірний будинок на підставі рішення суду від 21 квітня 2010 року, об`єкт нерухомості істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат саме ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (після укладення шлюбу ОСОБА_8 ) перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня1983 року (т.1а.с.10).

Також судом встановлено, що в 2009 році ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання права власності на весь житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька сторін ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із змісту рішення видно, що правовстановлюючих документів на вказаний будинок у спадкодавця не було; що відповідачі (рідні сестри ОСОБА_2 ) позов визнали.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21квітня 2010 року по справі №2-3056/10, з урахуванням ухвали того ж суду від 13 серпня 2010 року про виправлення описки, за ОСОБА_2 визнано право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_3 , об`єкт нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 155,7 кв.м., літньої кухні літ. «В», душ літ. «Г», погрібна з шийкою літ «Д», 1-3 огорожі, І вмощення, на земельній ділянці площею 516 кв.м. (т.1а.с.8-9, т.2 а.с.20-22).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 27413531, від 29 березня 2010 року право власності на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 (т.1а.с.117).

З копії інвентарної справи на вказаний будинок вбачається, що станом на 02 листопада 1977 року загальна площа домоволодіння становить 62,0 кв.м., будинок одноповерховий та складається з кухні, площею 12,2 кв.м., житлової площею 17,3 кв.м., житлової площею 9,4 кв.м., ванної площею 3,6 кв.м., житлової площею 19,5 кв.м.(т.1а.с.106-108)

З плану будинку під літ. «А» по АДРЕСА_1 від 29 лютого 2009 року видно, що його загальна площа становить 153,2 кв.м., будинок двоповерховий, складається з кухні 1-1 площею 11, 7 кв.м., 1-2 житлова площею 17,2 кв.м., 1-3 житлова площею 9,8 кв.м., 1-4 коридор площею 3,9 кв.м., 1-5 житлова площею 20,2 кв.м., 1-6 коридор площею 6,5 кв.м., 1-7 санвузол площею 3,0 кв.м., 1-8 коридор площею 3,9 кв.м., 1-9 санвузол площею 5,7 кв.м. всього перший поверх 819, кв.м., 1-10 коридор площею 8,4 кв.м., 1-11 кухня площею 8,8 кв.м., 1-12 житлова площею 21,6 кв.м., 1-13 житлова площею 14,2 кв.м. всього другий поверх 71,3 кв.м., а всього по літ «А» загальною площею 153,2 кв.м., житловою площею 101,3 кв.м. (т.1а.с.110-111)

Згідно технічному паспорту на домоволодіння станом на 10 червня 2010 року його площа становить 202,3 кв.м. (т.1а.с.112-113)

Згідно технічному паспорту на домоволодіння від 24 листопада 2011 року, площа житлового будинку складає 113,1 кв.м. (т.1а.с.115-116)

За клопотанням позивача ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 10 вересня 2019 року у справі призначено судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу (т.1а.с.86-87)

Відповідно до висновку експерта №19-6162/6167 від 25 лютого 2020 року встановлено, що на ділянці площею 516 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 розташований двоповерховий житловий будинок площею 155,7 кв.м. (т.1а.с.125-154).

Згідно висновку експертизи від 25 лютого 2020 року, за даними архівної справи ОМБТІ встановлено, що в період з 1978 року по теперішній час житловий будинок піддавався реконструкції, однак встановити час виконання та вартість фактичних виконаних будівельних робіт з будівництва (ремонту, реконструкції) житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в період з 04 березня 1978 року по 10 червня 2019 року не представляється можливим, через відсутність інформації у поданих матеріалах архівної справи ОМБТІ, а також інформації про зміни цін на будівельні матеріали і послуги в зазначений період (т.1а.с.143- зворот,144)

Визначити причини зміни ринкової вартості спірного домоволодіння, станом на 04 березня 1978 року та на 10 червня 2019 року не представляється можливим, через відсутність ринкових відносин станом на 04 березня 1978 рік (т.1а.с.144)

Можливими причинами зміни ринкової вартості об`єкту є зміна складу житлового будинку в результаті реконструкції, нестабільність і знецінювання національної валюти, інфляції на той період (т.1а.с.144- зворот).

Також судом встановлено, що в січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1265 467,90 грн. в якості відшкодування коштів, витрачених на проведення ремонту житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 , за період з 01 січня 2008 року по 01 квітня 2014 року.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовав тим, що він є сином ОСОБА_10 (рідної сестри відповідача ОСОБА_2 ).

Зазначав, що у сестер ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок в АДРЕСА_1 , який знаходився у поганому технічному стані, підлягав ремонту та існували проблеми з правовстановлючими документами.

Тому, спадкоємцями було досягнуто домовленості, відповідно до яких ОСОБА_10 відмовляється від своєї частки на користь ОСОБА_2 . При цьому, він (позивач) зобов`язався провести капітальний ремонт будинку та його якісне покращення, забезпечити послуги адвоката із супроводження процесу визнання права власності на будинок, а ОСОБА_2 зобов`язувалася в майбутньому подарувати йому 1/2 частину будинку.

Ним переобладнано житловий будинок в результаті чого він якісно покращений, а його вартість збільшена. В листопаді 2016 року він дізнався про те, що відповідач своєї обіцянки не дотрималася та звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до нього про усунення перешкод в користуванні приватною власністю шляхом виселення.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просив задовольнити його позов.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2018 року (справа №521/452/17) позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 1 250 444,69 грн., що еквівалентно 45 114,72 доларам США (т.1а.с.61-65).

Зазначеним рішенням встановлено, що:

-рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2010 року, в якому є посилання на технічний висновок щодо можливості введення в експлуатацію житлового будинку під літ. «А» та надвірних споруд по АДРЕСА_1 , свідчить про те, що будівництво в основному закінчено на кінець 2009 року. На той час фасад будинку не мав штукатурки, не був пофарбованим, не було тротуарного мощення, нового паркану тощо.

- ОСОБА_4 зареєстрований у спірному будинку з 06 травня 2011 року;

-з трудових книжок ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_1 видно, що вони працювали з 2000 року на посадах оператора зв`язку або диспетчерської служби та слюсарем відповідно, відомості про їх доходи суду не надано.

- ОСОБА_2 не доведено, що спірна частина будинку була побудована за їх кошти, тому будівництво житлового будинку здійснювалось ОСОБА_4 на його особисті кошти (т.1а.с.61-65).

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року вказане рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 650 896 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Змінюючи рішення суду в частині розміру грошових коштів, апеляційний суд виходив з того, що за висновком судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 013/2018 року від 10 квітня 2018 року, виконаного ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.», встановлено, що ймовірна ринкова вартість житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01січня 2008 року (початок виконання будівельних робіт) становить 187 860 грн., а станом на 01 січня 2014 року (після виконання будівельних робіт) 838 756 грн., а отже ринкова вартість житлового будинку збільшилась на 650 896 грн., які у свою чергу підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , який здійснював спірне будівництво.

Також вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 домовилися про будівництво ним спірної частини будинку, а потім про проживання його з сім`єю в будинку, тому позивач є добросовісним володільцем. Докази вказані в рішенні, підтверджують взаємовідносини, які склалися між ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 щодо прибудови житлового будинку, фактично відокремлену квартиру, в яку окремо заведені ОСОБА_4 електро та газопостачання (т.2а.с.91-103).

Крім того, ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2018 року.

Судове рішення мотивовано тим, що дружина апелянта ОСОБА_2 успадкувала житловий будинок після смерті свого батька, що відсутні докази знаходження житлового будинку у спільній сумісній власності подружжя. Вказане спадкове майно не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_1 не було доведено наявність порушених прав, як чоловіка ОСОБА_2 (т.2а.с.106-111).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень ст.ст.57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що ст.57 цього кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як ст.62 цього кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених ст.62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження обставин, що за час шлюбу цінність спірного житлового будинку істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

За змістом ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, рішенням Малиновського районного суду м,Одеси від 20 грудня 2018 року, змінене постановою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року в частині розміру стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , встановлено, що переобладнання будинку та ремонтні роботи, що призвели до істотного збільшення його вартості були проведені за саме рахунок ОСОБА_4 , а тому наведені обставини щодо будівництва спірного житлового будинку, відповідно до ч.ч.4,5 ст.82 ЦПК України, не потребують доказуванню.

Вказаними судовими рішеннями також встановлено, що ОСОБА_2 не доведено, що спірна частина житлового будинку була побудована за її кошти.

З огляду на викладене, обставини встановлені у зазначених вище судових рішеннях, розглянутих за правилами цивільного судочинства є преюдиційними для даної справи, оскільки не спростовані позивачем ОСОБА_1 під час розгляду цієї справи.

Крім того, посилаючись про збільшення вартості приватного майна одного з подружжя та подальшого його визнання спільним сумісним майном у рівних частках, ОСОБА_1 не визначив розміру трудових і грошових витрат кожного з подружжя на поліпшення (добудови, переобладнання) спірного майна, не визначив, за які кошти було проведено ці поліпшення.

Відповідно до правил ч.3ст.367 ЦПК України додана до апеляційної скарги копія заповіту ОСОБА_5 від 20 дютого 2001 року, не може бути взята колегією суддів до уваги, оскільки вказаний доказ позивач суду першої інстанції не надавав.

При цьому посилання апелянта на те, що прибудова житлового будинку здійснена за рахунок коштів, які він отримав у спадок, що підтверджено заповітом, також є необґрунтованими, оскільки сама по собі наявність заповіту не свідчить про те, що ОСОБА_1 отримав у спадщину спадкове майно, здійснив його продаж та отримав кошти, за які було проведено поліпшення (добудови, переобладнання) спірного майна.

Таким чином, ОСОБА_1 не довів джерело походження грошових коштів, які були ним отримані та вкладені у будівництво житлового будинку.

Встановивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що під час шлюбу житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат позивача ОСОБА_1 , порівняно з його вартістю, яка була на момент укладення між сторонами шлюбу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, ОСОБА_1 не доведено жодного з критеріїв ст.60 СК України, які дають підстави вважати, що спірний житловий будинок є спільним сумісним майном подружжя, крім того, ним не зазначено які конкретно роботи ним виконувались та яка вартість цих робіт, не надано квитанцій, рахунків про купівлю будівельних матеріалів, оплату робіт будівельних працівників, а також докази про його доходи до та в період будівництва.

Разом з тим, як викладено вище, переобладнання та ремонтні роботи, що призвели до істотного збільшення вартості об`єкта нерухомості були проведені за рахунок саме третьої особи ОСОБА_4 .

Тому доводи апелянта про те, що у період 2009-2011 роки, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок його матеріальних та трудових витрат значно збільшилося в розмірах і, як наслідок, значно збільшилася його вартість, які не підтверджені будь-якими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, до уваги не приймаються.

Посилання апелянта на те, що в ході судового засідання відповідачем ОСОБА_2 його позовні вимоги були визнані також не беруться до уваги.

У даній справі встановлено, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не зазначив ОСОБА_4 в якості учасника цивільного процеса, а тому ОСОБА_2 , для видимості існування спору між нею та її чоловіком, позов останнього не визнавала, навівши обгрунтовані доводи.

В подальшому, коли судом першої інстанції ОСОБА_4 було залучено до участі у справі в якості третьої особи,відповідач безпідставно змінила свою позицію та визнала позов.

Такі дії відповідача безумовно свідчить про її бажання утруднити чи зробити неможливим виконання рішення Малиновського районного суду від 20 грудня 2018 року, яке змінено апеляційним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , грошових коштів у розмірі 650 896 грн., а тому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв заяву відповідача про визнання позову.

Згідно з ч.3ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6ч.1ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Апеляційний суд вважає, що боржник ОСОБА_2 , проти якої ухвалено судове рішення про стягнення боргу, та її чоловік, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Оскільки на момент звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про поділ майна подружжя Малиновським районним судом м.Одеси 20 грудня 2018 року було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 1250 444,69 грн., та ураховуючи те, що позивач ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження доводів свого позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді: