КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

встановив:

В серпні 2018 року ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є власником та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, чим спричинила позивачу, який є організацією, що обслуговує даний будинок в частині надання вказаних послуг, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати, яка станом на 01 серпня 2018 року за період з вересня 2008 року по липень 2018 року становить 25737,87 грн., які просить стягнути в судовому порядку.

Окрім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просить також стягнути 25521,40 грн. - індексу інфляції, та 6072,01 коп. - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, а всього - 57331,28 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» 25737,87 грн. в рахунок стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги станом на 01 серпня 2018 року, 25521,40 грн. інфляційних втрат, 6072,01 грн. - 3% річних.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що нею регулярно проводилась оплата за житлово-комунальні послуги, що підтверджується копіями платіжних доручень за останні три роки.

Сума боргу, яка вказується позивачем, утворилася за період з вересня 2008 року по 31 травня 2012 року, однак це свідчить про те, що частина суми, яку просить стягнути позивач нарахована ним більше ніж за три роки, що суперечить чинному законодавству.

Просила, скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На апеляційну скаргу ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» подало відзив, який обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 07 серпня 2008 року.

У будинку АДРЕСА_1 ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги.

Судом при винесенні рішення вірно встановлено, що всі оплати, які здійснював відповідач відображені і враховані позивачем у розрахунку заборгованості, який додано до позовної заяви.

Звертає також увагу на те, що відповідно до вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», документом, що підтверджує перерву в наданні житлово-комунальних послуг, їх ненадання або надання не в повному обсязі є Акт-претензія. Інших підстав для звільнення споживача від обов`язку оплати послуг законодавством не визначено.

Зауважує, що від відповідача жодного Акту-претензії на адресу позивача не надходило.

Таким чином, відповідачем не надано доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості позивачем.

Крім того, питання надання або ненадання послуг є окремим предметом позову в рамках захисту прав споживачів та не є підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості.

Просило залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 28 грудня 2007 року №1418 будинок по АДРЕСА_1 передано в експлуатацію та обслуговуванням ТОВ «Ковальська-Житлосервіс».

Відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_1 та є її власником, отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, чим спричинила позивачу, який є організацією, що обслуговує даний будинок, матеріальні збитки у вигляді недоотримання плати станом на 01 серпня 2018 року за період з вересня 2008 року по липень 2018 року становить 25 737,87 грн.

За період проживання відповідача у вказаній квартирі позивачем, як обслуговуючою організацією, в указаний період щоденно надавались житлово-комунальні послуги.

Відповідач щомісяця отримувала від позивача рахунки на оплату вказаних комунальних послуг із зазначенням суми, однак платежі здійснювалися не регулярно, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що розмір інфляційної складової боргу становить 25521,40 грн., а 3% річних - 6072,01 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, тоді як вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними.

Крім того, відповідачем не заявлено в порядку ст.267 ЦПК України питання про застосування строку позовної давності.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Пунктом ч.1 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно в відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлені договором або законом.

Положення ст.ст.66-68 ЖК України, ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором.

Крім цього, відповідно до ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.

За правилами вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст.76,80,229 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Невизнання відповідачем позовних вимог через часткову сплату комунальних послуг у період з 2014 року по 2016 рік не заслуговують на увагу, оскільки позивачем були враховані вказані сплати при пред`явленні позову та нарахуванні заборгованості.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що позивач звертаючись до суду із позовом пропустив встановлений законодавством строк позовної давності, виходячи з того, що у відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зроблено до винесення ним рішення.

Відповідач не скористався своїм правом подати до суду першої інстанції заяву про застосування судом позовної давності.

Більш того, як вбачається з протоколу судового засідання від 02 грудня 2019 року, представник відповідача частково визнав позовні вимоги позивача.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба