Справа № 278/2482/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Безпалько В. В., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що уклав з ПП ОСОБА_2 договір-замовлення на будівництво № 11/02/19 від 11 лютого 2019 року, за яким передав останньому грошові кошти в сумі 49424 грн. Однак, постановою Херсонського апеляційного суду від 16 липня 2020 року встановлено нікчемність вказаного правочину.

У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача 49424 грн грошових коштів, 1848,69 грн інфляційних втрат та 3 проценти річних в сумі 2295,13 грн.

У засідання з`явився представник відповідача, який просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 65).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

11 лютого 2019 року сторони уклали договір підряду на будівництво № 11/02/19 за яким відповідач зобов`язався виконати будівництво дерев`яної конструкції, як окремої будівлі, а позивач зобов`язався забезпечити своєчасне фінансування будівництва та сплатити повну вартість роботи (а.с. 5-7).

15 лютого 2020 року позивач здійснив часткову оплату за договором у сумі 49424 грн (а.с. 15).

Постановою Херсонського апеляційного суду від 16 липня 2020 року у справі № 650/1400/19 встановлена нікчемність укладеного сторонами договору підряду на будівництво № 11/02/19 від 11 лютого 2019 року (а.с. 8-10).

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України).

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на наведене, враховуючи встановлення постановою Херсонського апеляційного суду від 16 липня 2020 року у справі № 650/1400/19 нікчемності укладеного сторонами правочину, суд вважає правомірними вимоги позивача повернути йому кошти, що одержав відповідач на виконання цього правочину, у зв`язку з чим вважає за потрібне стягнути з відповідача 49424 грн.

Однак, у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 процентів річних суд вважає за потрібне відмовити, оскільки укладений між сторонами правочин є нікчемним, а застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України може мати місце лише у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, яке у цьому випадку не відбулося.

Також суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 775,72 грн судового збору (92,26 % [розмір задоволених вимог] від сплаченого судового збору в сумі 840,80 грн).

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК України, ст. 216 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позовну заяву.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 49424 грн.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 775,72 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 січня 2021 року.

Суддя О. М. Дубовік