ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9421/21 Справа № 214/1534/21 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2021 року, яке постановлено суддею Ткаченко А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 25 серпня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР» (далі ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР» ) і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 180 000 грн. у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 17 листопада 2020 року позивачу було первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з них: 50% - по радикулопатії та 10% - по сидерозу, ІІІ група інвалідності.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 908 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки суд першої інстанції в порушення принципів вимог Кодексу професійної етики суддів, прийняв незаконне та передчасне рішення про часткове задоволення позовних вимог при повної відсутності законодавчо встановленого обов`язку відповідача сплачувати шкоду, в результаті формального, однобокого підході до розгляду всіх обставин справи.

Вважає, що судом не враховано те, що позивач працював на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 24 роки 5 місяців із загального періоду роботи позивача в шкідливих умовах 25 років 7 місяців, натомість на підприємстві відповідача позивач ОСОБА_1 пропрацював лише 1 рік 3 місяці, тому твердження, що робота позивача на підприємстві відповідача вплинула на виникнення та розвиток професійного захворювання упереджене та не відповідає об`єктивній дійсності.

Апелянт звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів впливу шкідливих виробничих факторів на час роботи позивача на підприємстві відповідача на виникнення у останнього професійного захворювання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 11 жовтня 2018 року по 26 грудня 2019 року працював дробильником на ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР». 26 грудня 2019 року позивач звільнений згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 17).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21 серпня 2020 року, професійне захворювання у позивача виникло, зокрема, внаслідок праці на підприємстві відповідача ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР» де він виконував роботи з керування, обслуговування дробарок та іншого гірничозбагачувального устаткування при збагаченні та транспортуванні гірничої маси, при цьому підпадав під шкідливу дію факторів важкості праці, пилу, переважно фіброгенної дії, показники котрих перевищували гранично допустимі норми через недосконалість робочого місця (а.с. 10).

Згідно п. 18 Акту, причиною професійного захворювання у позивача є важкість праці та пил, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала норми ГДК (а.с. 11).

Висновком МСЕК від 17 листопада 2020 року позивачу було первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з них: 50% - по радикулопатії та 10% - по сидерозу, ІІІ група інвалідності (а.с. 7).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, зокрема, на підприємстві відповідача і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21 серпня 2020 року, професійне захворювання у позивача виникло, зокрема, внаслідок праці на підприємстві відповідача ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР» де він виконував роботи з керування, обслуговування дробарок та іншого гірничозбагачувального устаткування при збагаченні та транспортуванні гірничої маси, при цьому підпадав під шкідливу дію факторів важкості праці, пилу, переважно фіброгенної дії, показники котрих перевищували гранично допустимі норми через недосконалість робочого місця. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, зокрема, з вини ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР», яким було допущено перевищення нормативи через недосконалість робочого місця. При цьому згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, зокрема, відповідач - ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР», - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач працював на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 24 роки 5 місяців із загального періоду роботи позивача в шкідливих умовах 25 років 7 місяців, натомість на підприємстві відповідача позивач ОСОБА_1 пропрацював лише 1 рік 3 місяці, тому твердження, що робота позивача на підприємстві відповідача вплинула на виникнення та розвиток професійного захворювання упереджене та не відповідає об`єктивній дійсності, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21 серпня 2020 року, професійне захворювання у позивача виникло, зокрема, внаслідок праці на підприємстві відповідача ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР», де він виконував роботи з керування, обслуговування дробарок та іншого гірничозбагачувального устаткування при збагаченні та транспортуванні гірничої маси, при цьому підпадав під шкідливу дію факторів важкості праці, пилу, переважно фіброгенної дії, показники котрих перевищували гранично допустимі норми через недосконалість робочого місця.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, зокрема, з вини - ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР».

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в порушення принципів вимог Кодексу професійної етики суддів, прийняв незаконне та передчасне рішення про часткове задоволення позовних вимог при повній відсутності законодавчо встановленого обов`язку відповідача сплачувати шкоду, в результаті формального, однобокого підходу до розгляду всіх обставин справи, оскільки Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, визначеним судом першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача, оскільки його визначено з урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив первинно професійну працездатність у розмірі 60 %, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному стані позивача.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, період роботи позивача зокрема, на підприємстві відповідача 1 рік 3 місяці в шкідливих умовах праці із загального періоду роботи позивача в шкідливих умовах 25 років 7 місяців, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 20 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Гірничозбагачувальний комбінат «УКРМЕХАНОБР» - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: