Справа №0707/954/2012
6/303/333/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретаря судових засідань Славич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево заяву ОСОБА_1 , первісний стягувач: ПАТ «ПІБ», боржник: ОСОБА_2 про заміну стягувача у виконавчому листі, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі, первісний стягувач: ПАТ «ПІБ», боржник: ОСОБА_2 ..

Заява мотивована тим, що на виконанні у відділі ДВС у м.Мукачево Мукачівського району перебувало виконавче провадження ВП №51152766 з примусового виконання виконавчого листа №2/0707/863/2012 виданого 26.03.2012 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість у розмірі 249748,43 гривень за кредитним договором №1557 від 18.09.2007 року. 30.11.2017 року державним виконавцем Мукачівського МВ ДВС було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №51152766. 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення права вимоги за договором застави по кредитному договору №1557 від 18.09.2007 року. 24.05.2019 року між ТзОВ «Фінансова компанія Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 було укладено договір №24-05/2019 про відступлення права вимоги за договором застави по кредитному договору №1557 від 18.09.2007 року та проведено оплату обумовленої суми у розмірі 132030,84 гривень. Таким чином, право грошової вимоги за кредитним договором №1557 від 18.09.2007 року перейшло до ОСОБА_1 ..

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить суд провести розгляд справи за її відсутності.

Представник ПАТ «ПІБ» та боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином про причину неявки суду не повідомили.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, а також матеріали цивільної справи №0707/954/2012, 2/0707/863/12, суд приходить до наступного висновку.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2012 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором №1557 від 18.09.2007 року у розмірі 31129,31 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 17.02.2011 року еквівалентно 247275,67 гривень (а.с. 48-49).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2016 року було замінено вибулого стягувача ПАТ «Акціонерний комерційни промислово-інвестиційний банк» на ТзОВ «Кредитні ініціативи» у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа №0707/954/2012 виданого 26.03.2012 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості за кредитним договором №1557 від 18.09.2007 року у розмірі 31129,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 17.02.2011 року становить 247275,67 гривень та 2472,76 гривень судових витрат (а.с. 100-101).

Згідно Договору №24-05/2019 від 24.05.2019 року укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 , право вимоги по кредитному договору №1557 від 18.09.2007 року перейшло до ОСОБА_1 (а.с. 141-149).

Тлумачення ч.1 ст.512 ЦК України дає суду підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: - купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК); - дарування (ч.2 ст.718 ЦК); - факторингу (гл.73 ЦК).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Отже, для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 20.11.2013 у справі №6-122цс13.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

У свою чергу, заявник ОСОБА_1 не подала до суду належних, допустимих і достовірних доказів тих фактів, на які вона посилається, зокрема не надала суду Договір відступлення прав вимоги за кредитним договором №1557 від 18.09.2007 року укладеного між ТзОВ «Кредитні ініціавити» і ТзОВ «Вердикт Капітал». Відсутність даного договору позбавляє суд можливості встановити наявність правових підстав для ТзОВ «Вердикт Капітал» укладати в подальшому аналогічні договори чи інші дії, пов`язані з кредитним договором.

Крім цього, суд звертає увагу сторін на те, що відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У п.1 ч.1 ст.1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Таким чином, з наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається із змісту поданої заяви, зокрема те, що було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який був фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ОСОБА_1 , яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Відтак, Великою Палатою Верховного Суду було зауважено на тому, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням статтей 512 та 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа

Вищевикладену правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16, від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 10.11.2020 року у справі №638/22396/14-ц прийшла до висновку, що наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (ст.1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою. Фактично сторони спірних договорів уклали ряд угод, завдяки яким здійснили перехід права на вимогу від банку до фізичної особи. При цьому, оскільки договір факторингу не може бути укладений між банком та фізичною особою, задіяли спосіб переходу формально начебто правильний, проте за змістом такий, що лише приховав дійсні наміри сторін.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що заява про заміну стягувача у виконавчому листі є не обґрунтованою, безпідставною, а тому не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 512, 1054 ЦК України та ст.ст. 258, 260, 442 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , первісний стягувач: ПАТ «ПІБ», боржник: ОСОБА_2 про заміну стягувача у виконавчому листі №2/0707/863/2012 виданого 26.03.2012 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість в розмірі 249748,43 гривень по кредитному договору №1557 від 18.09.2007 року, а саме: стягувача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», , замінити на ОСОБА_1 відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали складено 27.10.2021 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір