Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1249/19
Провадження № 2/553/25/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.10.2021м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді - Крючко Н.І.,

при секретарі: - Конновій Є.В., Іжик А.В., Долговій М.М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шинкаренко М.А.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Євграфової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Подільський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення заборгованості по аліментам та додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Подільський відділ державної виконавчої служби м. Полтави про стягнення заборгованості по аліментам та додаткових витрат на дитину, в якому прохала стягнути заборгованість по аліментам на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , за період часу з 01.11.2016 року по 01.11.2017 року в розмірі 16 198,20 грн., стягнути з відповідача: інфляційні витрати в розмірі 5299,31 грн., неустойку (пеню) в розмірі - 1514,53 грн., 3% річних - 414,94 грн., від суми боргу 16 198,20 грн. по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , за період часу з 01.11.2016 року по 01.11.2017 року та додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина в сумі 2550,61 грн., судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 05 червня 2019 року відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження.

В ході підготовчого провадження стороною відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому прохали відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , окрім стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на суму 1514,53 грн. та додаткових витрат на лікування дитини у сумі 1000 грн., а всього на суму 2514, 53 грн. - позов визнали.

У вересні 2019 року позивач уточнила позовні вимоги та прохала стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати в розмірі 5299,31 грн., неустойку (пеню) в розмірі 1514,53 грн., три відсотки річних у сумі 414,94 грн. від суми боргу 16198,20 грн. по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період часу з 01.11.2016 року по 01.05.2019 року, всього 7 228,78 грн.. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2550,61 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Так, 13 вересня 2021 року стороною відповідача подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому прохали відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , окрім стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на суму 1514,53 грн. та додаткових витрат на лікування дитини у сумі 1000 грн., а всього на суму 2514, 53 грн. - вказані уточнені вимоги визнали.

Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Шинкаренко М.А. уточнені позовні вимог підтримали та наполягали на їх задоволенні.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Євграфова О.О. уточнені позовні вимоги визнали часткового в частині стягнення пені на суму 1514,53 грн. та обґрунтованим вважали розмір додаткових витрат понесених позивачем пов`язаних з лікуванням дитини на суму 1000 грн., в задоволенні інших позовних вимог прохали відмовити.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити слухання справи у її відсутність, при вирішенні спору просила позов задовольнити частково з урахуванням позиції відповілача у справі.

Представник третьої особи Подільського відділу державної виконавчої служби м. Полтаві Північно Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Суми) в судове засідання не з`явився , про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи.

Суд, вислухавши в ході судового розгляду справи сторін, їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 11 серпня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В провадженні Подільського відділу державної виконавчої служби м. Полтави перебуває виконавче провадження розпочате на підставі виконавчого листа № 2-1431 від 11.10.2011 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно розрахунку заборгованості№ 122588 від 20.05.2019 року, здійсненого державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) розмір заборгованості по аліментах, яка утворилась за період з 01.11.2016 року по 01.05.2019 року, становила 16 198,20 грн..

Судом встановлено, що 20 травня 2019 року, відповідно до квитанції №19 від 20.05.2019 року, відповідачем ОСОБА_2 сплачено в повному обсязі заборгованість по аліментах у сумі 16 198,20 грн. ( т.1 а.с.50).

Таким чином, на час звернення позивача ОСОБА_1 з позовом 30 травня 2019 року, та на момент видачі державним виконавчем довідки - розархунку заборгованості від 20 травня 2019 року, відповідачем ОСОБА_2 сплачено заборгованість по аліментам у повному розмірі.

Дані фактичні обставини справи не оспорювались сторонами у справі.

Стороною позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача розміру неустойки ( пені), в зв`язку з простроченням відповідачем ОСОБА_2 сплати аліментів та надано розрахунок загальної суми неустойки (пені), що визначений за формулою: 16198,20 грн. (сума заборгованості) х 1% х 935 днів (загальна кількість днів прострочення заборгованості) = 1514,53 грн..

Даний розрахунок неустойки (пені) проведений стороною позивача на підставі розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, згідно виконавчого листа № 2-1431 від 11.10.2011 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 11 серпня 2011 року до досягнення дитиною повноліття, проведеного державним виконавцем Бондаренко І.І., у відповідності до якого розмір заборгованості станом на 01.05.2019 року становив 16198,20 грн.. В даному розрахунку державним виконавцем наводяться наступні місяці, за які у ОСОБА_2 виникла заборгованість по сплаті аліментів, а саме: листопад 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2018 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року, листопад 2017 року ( т. 1 а.с.5,56).

З аналізу заявлених стороною позивача позовних вимог та наданих доказів на підтвердження правильності розрахунку неустойки (пені), суд приходить до висновку, що наведений позивачем в позовних вимогах увесь розрахунковий період заборгованості по аліментам для розрахунку неустойки (пені) з 01.11.2016 року по 01.05.2019 року, не узгоджується періодом заборгованості по сплаті аліментів проведений державним виконавцем, який стороною позивача взято за основу для проведення розрахунку.

Суд констатує, що стороною позивача в ході судового розгляду справи не було надано доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_2 заборгованості за період з 01.12.2017 року по 01.05.2019 рік, а також не звернуто увагу на зазначення даних у першій колонці розрахунку "квітень 2018 року", після "березень" 2017 року та перед "травень" 2017 року.

Судом встановлено, що на момент звернення ОСОБА_1 з позовом про стягнення з даним позовом заборгованість по сплаті аліментів була відсутня і даний факт не заперечувався сторонами. При цьому, на момент видачі довідки державним виконавцем від 20 травня 2019 року, заборгованість по алдіментам ОСОБА_2 була сплачена, згідго квитанції.

Відповідно до Закону України від 26.04.2001 року « Про охорону дитинства», визначено охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політки у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина ( ч.3 ст. 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Частиною першою та другою статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення рішення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавцем визначено розмір пені -1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів, у який вони мали бути сплачені.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені -1% за кожен день прострочення та період, за який зараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується за наступною формулою: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати ( при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

Таким чином, у відповідності до правового висновку викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18) визначено формулу для розрахунку неустойки (пені): заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватись за такою формулою: Р= (А1х1%хQ1)+(А2х1%хQ2) +(Аnх1%хQn), де:

Р-загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову);

А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 -кількість днів прострочення сплати аліментів за перший місяць;

А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

Аn - нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову.

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення, а тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч. 1 ст. 196 СК України суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих перелічених платежів, установити строк, до якого кожен із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислювати розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць.

Як вбачається з позовної заяви позивачем проведено невірний розрахунок суми пені, котрий не відповідає вказаному правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, що свідчить про невідповідність даної позовної вимоги вимогам закону, а саме ст. 196 СК України.

Разом з цим матеріали справи та докази надані стороною позивача не містять усіх необхідних вихідних даних для визначення вірного розміру пені, відповідно до установленої формули, що в свою чергу позбавляє суд здійснити самостійний розрахунок даної суми.

Відповідно до частини першої ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, наданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у Передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи те, що позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з листопада 2016 року по травень 2019 року (включно) у сумі 16 198,20 грн., жодних заяв про збільшення розміру позовних вимог ( в цій частині) до суду не надходило, суд не має права виходити за межі позовних вимог, а тому позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів не підлягають задоовленню, в зв`язку з їх невідповідністю закону.

Відповідно до ст. 196 СК України, однією з умов стягнення пені за прострочення сплати аліментів є наявність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти.

В п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства стягнення аліментів, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів батьками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Так, звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача пені зі сплати аліментів, сторона позивача посилалася на те, що відповідачем не сплачувалися аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01.11.2016 року по 01.05.2019 року в розмірі 16 198,20 грн..

Тоді, як державним виконавцем при наданні позивачу розрахунку заборгованості по сплаті аліментів зазначено період з 01.11.2016 року по 01.11.2017 року у сумі 16 198,20 грн., який в повному обсязі сплачений відповідачем, до моменту звернення позивача з позовом.

Позивачем наведені вище обставини не спростовані. Таким чином, доказів на підтвердження того, що відповідач злісно, свідомо ухиляється від сплати аліментів, матеріали справи не містять та стороною позивача в ході судового розгляду справи надані не були, що вказує про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Поряд з цим, позивачем ОСОБА_1 виходячи зі змісту вимог ст. 625 ЦК України, заявлено вимогу про стягнення інфляційних збитків у сумі 5299,31 грн., та трьох відсотків річних у сумі 414,94 грн. за неналежне виконання грошового зобов`язання, яка до задоволення не підлягає, з наступних обставин.

Відповідно до ст. 8 Сімейного Кодексу України, визначено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, аналізуючи положення ч.2 ст. 625 ЦК України суд приходить до висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто дані вимоги закону поширюються на порушення грошового зобов`язання, яке виникло з договірних правовідносин.

Стаття 625 ЦК України розмішена у Розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, в якій визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають, насамперед, договірні правовідносини.

Таким чином, статтею 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, дія даної статті поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, що визначені в ст. 11 ЦК України, оскільки рішення суду підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Відповідальність визначена ст. 625 ЦК України не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові та сімейні правовідносини.

Характер правовідносин, який виник між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 регулюється нормами Сімейного Кодексу України, який є спеціальним законом, та яким встановлено відповідальність за несплату аліментів у вигляді пені.

Обов`язок платника аліментів щодо інфляційних витрат визначений у частині четвертій статті статті 196 СК України лише за прострочення сплати додаткових витрат на дитину з вини платника.

У відповідача ОСОБА_2 виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, а не прострочка сплати витрат на дитину.

Підстав для застосування до спірних правовідночин положень статті 625 ЦК України немає, так як відповідальність за прострочення сплати аліментів встановлена спеціальним законом, а саме Сімейним Кодексом України.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат за прострочення сплати аліментів, стягнутих за рішенням суду, не грунтуються на вимогах матераільного права, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні, відтак у задоовленні позовних вимог про стягнення інших витрат слід відмовити за їх необгрунтованістю .

Таким чином, вимоги позивача про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання є необґрунтованими, оскільки грошове зобов`язання відповідача, а саме обов`язок сплати аліментів на дитину, перед позивачем виник не з договірних правовідносин, а з рішення суду і такі правовідносини регулюються нормами сімейного законодавства, які носять спеціальний характер, що свідчить про безпідставність позовних вимог в цій частині.

Також позивачем ставилась вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_2 додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2550,61 грн.. В обґрунтування даних позовних вимог позивачем вказувалось про те, що відповідно до довідки КП «Центр первинної медико санітарної допомоги №3 Полтавської міської ради» № 01.2-16/448 від 26.03.2019 року неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває під наглядом КП «Центр ПМСД №3 ПМР».

Судом встановлено, що з 2012 року дитина ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічного поверхневого гастродуоденіту з підвищеною кислоутворюючою функцією, з 2016 року сколіозу1 ст. грудо- поперекового відділу хребта, з 2018 року нефропатії, поперекової дистопатії правої нирки. Щорічно, 2 рази на рік, проходить лабораторно інструментальне обстеження та лікування у лікаря гастроентеролога та лікаря ортопеда, 1 раз на квартал у лікаря нефролога.

З матеріалів справи вбачається, що згідно медичної картки: запису лікаря ортопеда, виписного епікризу слідує, що ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в офтальмонологічному відділенні ДМКЛ м. Полтави з 02.08.2013 року по 08.08.2013 року з діагнозом: кератіт, стороннє тіло рогівки правого ока (прошов лікування у вигляді видалення стороннього тіла з рогівки правого ока під в/в наркозом), згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого хірургічного відділення №2424 , що підтверджується госпіталізація останнього в ДМКЛ м. Полтави в період часу з13.03.2017 року по 20.03.2017 року, з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, медичним висновком № 200 від 05.09.2014 року, підтверджується діагнозом кріоскопічна постава.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

До особливих обставин законодавець відносить випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Матеріали справи містять квитанції про купівлю позивачем ліків для дитини та оплату платних медичних послуг з обстеження та лікування дитини, суд вважає, що ці витрати є додатковими витратами, так як зазначені ліки були придбані матір`ю за призначенням лікаря та пов`язані з хворобою лікуванням та відновленням стану здоров`я дитини.

Суд визнає безпідставним твердження сторони відповідача про те, що підтвердженим розміром додаткових витрат понесених позивачем на лікування сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є розмір в сумі 1000 грн., оскільки належних та допустимих доказів на спростування обставин встановлених судом, останнім надано не було. В обгрутнування своєї позиції стороною відповідача вказувалось про те, що крім аліментних зобов`язань батько дитини надає в добровільному порядку витрати на розвиток та оздоровлення дитини, тому обгрутованим розміром додаткових витрат на утримання дитини вважали розмір в сумі 1000 грн..

Будь-яких доказів щодо несення відповідачем ОСОБА_2 додатових витрат на дитину суду надано не було, що вказує про відсутність правових підстав для зменшення судом суми додаткових витрат на дитину.

Слід вказати, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

З урахуванням наданих стороною позивача медичних документів, які підтверджують наявність у дитини захворювання та наявності рекомендацій лікарів з приводу необхідності лікування, та чеків на придбання необхідних речей та засобів, які суд визнає належними та допустимим доказами, суд приходить до висновку, що додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявлені позивачем на суму 2550,61 грн., є дійсними та обгрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн..

Судом встановлено, що 30.05.2019 року адвокатом Шинкаренко М.А. було видано ордер на представництво інтересів позивача ОСОБА_1 ( т. 1 а.с.25).

Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

7. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Стороною позивача на адресу суду надано квитанцію № 0.0..1 від 04.04.2019 року щодо оплати витрат на правову допомогу на загальну суму 5000 грн. ( т. 1 а.с. 20).

Поряд з цим, стороною позивача не надано суду розрахунку витрат на правову допомогу та Акту виконаних робіт (послуг) адвокатом Шинкаренко М.А..

З даного приводу суд враховує правову позиції Верховного Суду, викладену у постанові у справі № 910/7304/20, де зазначено, що необґрунтованою є вимога Акту виконаних робіт (послуг) за умови, що надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Суд приходить до висновку, що заявлена сума судових витрат у даній справі на суму 5 000,00 грн., яка була розглянута у порядку загального позовного провадження, позивачем ОСОБА_1 відповідає критерію дійсності, необхідності та співмірності з заявленими позивачем вимогами та підлягає стягненню з сторони відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог судом у розмірі 1300 грн., виходячи з наступного розрахунку.

Оскільки позивачем заявлено позовних вимог на суму 9779,39 грн., розмір задоволених позовних вимог судом становить 2550,61 грн. (2550,61*100/9779,39 грн. = 26%, тобто позов задоволено на 26%, 5000 *26%/100=1300 грн.), виходячи з принципу пропорційності розподілу судових витрат, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сума витрат на правову допомогу у сумі 1300 грн..

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, приймаючи що позивач у даній категорії справ у відповідності до ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до ставок визначених на час звернення позивача з позовом у 2019 році, де розмір судового збору у справах даної категорії становив 768,40 грн., який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь держави у відповідності до пропорційності задоволених позовних вимог у сумі 199,78 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 259, 263-265, 430 ЦПК України, ст. 180-181, 195, 196 Сімейного кодексу України, ст. 625 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Подільський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про стягнення заборгованості по аліментам та додаткових витрат на дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2550,61 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених витрат на правову допомогу у розмірі 1300 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 199 грн. 78 коп..

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити за недоведеністю та безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиН. І. Крючко