Справа № 932/2352/21
Провадження № 2/932/651/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Мудраченко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2021 року позивачі звернулися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви посилаються на те, що 16.11.1992 року вони на підставі Ордеру № 1065 вселились в гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , адресу якого в подальшому змінили на АДРЕСА_2 та змінили нумерацію кімнат, зокрема кім. №935 стала кім. №289 у зв`язку із чим 14.02.2005 їм було перевидано Ордер №0124. 08.09.2020 року, реалізуючи свої права, на розширення місця мешкання та оформлення додаткової кімнати № 289-а, вони звернулися до Дніпровської міської ради із заявою про надання житлової площі (упорядкування проживання) в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра. 06.10.2020 року, Дніпровська міська рада повідомила про необхідність надання додаткових документів та залишення заяви для подальшої роботи. Зміст вимог про надання додаткових документів полягав в тому, що відсутні документи, які підтверджують реєстрацію місця проживання в період з 19,02.1991 року по 06.02.1992 року. Без надання таких документів неможливий розгляд заяви про надання житлової площі (упорядкування проживання) в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра. Враховуючи зазначене, вони звертаються до суду з позовною заявою про встановлення факту, проживання в період з 19.02.1991 року по 06.02.1992 року за адресою: АДРЕСА_3 . Встановлення факту необхідно для реалізації особистих майнових прав, передбачених ст. 9 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Реєстрація місця проживання в період з 19.02.1991 року по 06.02.1992 року у позивачів відсутня, оскільки з 19.02.1991 року вони знялися з реєстрації за адресою АДРЕСА_3 для оформлення віх необхідних документів та подальшої реєстрації в виділеній кімнаті гуртожитку, та оскільки оформлення документів зайняло тривалий час вони продовжували мешкати за попередньою адресою.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивачів просив суд розглянути справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву не надав.

Також, в судовому засіданні 05 липня 2021 року за клопотанням позивача було допитано свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Так, свідки ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 підтвердили факт проживання позивачів за адресою АДРЕСА_3 в період з 19,02.1991 року по 06.02.1992 року зазначили, що були сусідами сім`ї ОСОБА_6 , які отримали кімнату у гуртожитку за адресою АДРЕСА_4 у 1992 році та переїхали туди.

Свідок ОСОБА_3 суду зазначила, що вона є сестрою ОСОБА_1 , вони проживали разом з самого народження за адресою АДРЕСА_3 і до 1992 року. ОСОБА_2 є сином сестри, проживав разом з нею та вони разом у 1992 році переїхали до кімнати у гуртожитку.

Вислухавши учасників процесу та свідків, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 про народження матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 .

Відповідно до акту про проживання особи від 15.12.2020 р., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали за адресою: АДРЕСА_3 , починаючи з дня свого народження по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі Ордеру № 1065 вселились в гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 .

На сьогоднішній день, рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.04.2019 №412 змінено правовий режим нежитлових приміщень зокрема у гуртожитку по АДРЕСА_2 , а саме адреса: АДРЕСА_1 - змінена в результаті перейменування вулиці та зміні нумерації будинку, і зазначається як адреса: АДРЕСА_5 . Також, було змінено нумерацію кімнат гуртожитку, і кімната № 935 була змінена на АДРЕСА_6 . На підставі даного рішення ОСОБА_1 перевидано ордер на зайняття житлової площі в гуртожитку для малосімейних №0124. До складу сім`ї входить син ОСОБА_2 .

Зазначений будинок гуртожитку належить територіальній громаді в особі Дніпровської міської ради та перебуває на балансі Комунального підприємства «Жилсервіс-5» ДМР.

Згідно з листом Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 14.09.2020 року №10/05-1580, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , в періоди з 22.08.1986 року по 07.09.1987 року та з 08.09.1987 року по 19.02.1991 року.

Відповідно до Картки прописки, ОСОБА_1 вибула з адреси: АДРЕСА_3 для подальшої реєстрації за адресою: АДРЕСА_7 , а в подальшому кім.935.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як зазначено у ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною 1 статті 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Також ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою їх обмеження.

Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно з ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з досліджених у судовому засіданні доказів, беручи до уваги покази свідків, відсутності заперечень з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Окрім того, факт, який просить встановити позивач, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав, чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, встановлення його іншим шляхом неможливе.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 в період з 19.02.1991 року по 06.02.1992 року.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 в період з 20.07.1987 року по 06.02.1992 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення суду складено 07 жовтня 2021 року.

Суддя В.І.Цитульський