Справа № 454/2452/20 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1312/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення батьківства.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з лютого 2019 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах та проживає однією сім`єю з ОСОБА_1 . Під час проживання у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народилася донька, ОСОБА_5 , біологічним батьком якої є ОСОБА_1 , однак відомості про батька в свідоцтво про народження дитини були внесені бюром РАЦС Вадовіце на підставі п. 2 ст. 62 Закону Республіки Польща «Про акти цивільного стану», а зважаючи на те, що вони не перебували в зареєстрованому шлюбі, батьком дитини було зазначено не ОСОБА_1 , а записано в графі прізвище батька дитини « ОСОБА_6 », а в графі ім`я батька дитини « ОСОБА_7 ». Зазначає, що судом Республіки Польща відмовлено у встановленні факту, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_1 , оскільки вони є громадянами України, а не Республіки Польща. Зазначає, що батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду на підставі відомостей, що засвідчують походження дитини від певної особи. Вважає, що у випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про цю особу як батька дитини. З наведених підстав просить:

-встановити, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований за адресою: Львівська обл., Мостиський район, с. Пнікут (РНОКПП НОМЕР_1 ) є батьком ОСОБА_5 , яка народилася в Республіці Польща, м. Вадовіце, ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-виключити з актового запису, який видано Республікою Польща, Воєводство Молопольське, Бюро РАЦС Вадовіце від 30.10.2019 року АЕ 0041628, про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про ОСОБА_8 , як батька дитини, матір`ю якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), громадянка України;

-внести відомості до актового запису, який видано Республікою Польща, Воєводство Молопольське, Бюро РАЦС Вадовіце від 30.10.2019 року АЕ 0041628, про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований за адресою: Львівська обл., Мостиський район, с. Пнікут (РНОКПП НОМЕР_1 ), громадянина України, матір`ю якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), громадянка України.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт вважає висновки суду першої інстанції про те, що встановлення батьківства має відбуватися за законодавством Республіки Польща, оскільки дитина народилася під час їхнього перебування в Республіці Польща, не відповідають вимогам ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до яких особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Зазначає, що частина 1 ст. 55 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачає, що встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження, а відповідно до ч. 2 ст. 28 Договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, підписаного між Україною і Республікою Польща 24 травня 1993 року, встановлення і оспорювання походження дитини від певної особи регулюється законодавством тієї Договірної сторони, громадянином якої є мати дитини в момент народження дитини. Апелянт вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати правила глави 12 «Визначення походження дитини» Сімейного кодексу України, оскільки матір дитини, ОСОБА_2 , є громадянкою України. На думку апелянта, суд безпідставно не врахував заяву відповідача про визнання позову, оскільки визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Звертає увагу, що не відповідають фактичним обставинам справи висновки суду першої інстанції про те, що сторони не надали переконливих доказів на встановлення батьківства дитини, оскільки судом всупереч вимогам ЦПК відмовлено у призначенні судово-генетичної експертизи. З наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно з ч. 1ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 цієї статті.

Згідно зі ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

У пункті 3 постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» викладена позиція, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилась не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Пунктом 9 постанови встановлено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

За змістом ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до частини першої, другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Тобто, стаття 128 СК встановлює перелік необхідних умов для визнання батьківства у судовому порядку. По-перше, батьки дитини не повинні перебувати у зареєстрованому шлюбі між собою (реєстрація народження дитини в органах РАЦС і свідоцтво про її народження підтверджують, що вона народилася не в зареєстрованому шлюбі). По-друге, ймовірний батько дитини, народженої поза шлюбом, чи її мати відмовляються від подання спільної заяви про добровільне визнання батьківства.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. (ч. 2 ст. 128 СК України).

Згідно з ч. 4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Доказами батьківства конкретного чоловіка можуть бути різноманітні документи (листи, заяви за місцем роботи про надання матеріальної допомоги тощо), усні заяви та поведінка відповідача під час вагітності матері та після народження дитини (турбота про матір, вітання з новонародженим, обрання імені дитині та інше). Усе це може прямо чи опосередковано свідчити про те, що батьком дитини є саме позивач. Крім цього, на сьогодні існує багато видів різноманітних експертиз, які дозволяють встановити батьківство з великою мірою точності. Такими є, наприклад, генетична дактилоскопія (по ДНК, де міститься генетичний код, індивідуальний для кожної особи, при цьому ДНК дитини завжди поєднує ознаки ДНК матері та батька), експертиза по амніотичній рідині (води при вагітності).

Слід зазначити, що висновок експертизи з питання походження дитини є одним з доказів, які повинні бути оцінені судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5 , її матір`ю записана ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а батьком ОСОБА_10 , місцем державної реєстрації народження зазначено Бюро РАЦС Вадовіце Воєводство Малопольське (а.с. 7). Дана обставина стверджується повним витягом з свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого Бюро РАЦС Вадовіце Воєводство Малопольське, дата складення 30.10.2019 року, шифр документа 1218093/00/AU/2019/470059.

У пункті 8 «Примітки» свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого Бюро РАЦС Вадовіце Воєводство Малопольське, дата складення 30.10.2019 року, шифр документа 1218093/00/AU/2019/470059, зазначено, що свідоцтво про народження було видано з обов`язку служби. Ім`я дитини було обрано з обов`язку служби у зв`язку з оформленням свідоцтва про народження. На підставі ст.. 61 п.2 Закону від 28 листопада 2014 року «Про акти цивільного стану» (Зб.З п.174 з пізн. зм.) зазначено прізвище « ОСОБА_6 » як прізвище батька і його родове прізвище та ім`я « ОСОБА_7 » як ім`я батька дитини.

На час народження дитини ОСОБА_5 сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Матеріали справи також не містять доказів, що на момент народження дитини позивачка перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 звертався до суду першої інстанції із заявою про визнання позову, просив його задовольнити, оскільки вважає себе батьком дитини, ОСОБА_5 , яка народилася в Республіці Польща, м. Вадовіце, ІНФОРМАЦІЯ_4 .

14.05.2021 року ОСОБА_1 звертався до суду апеляційної інстанції із заявою про підтримання апеляційної скарги ОСОБА_2 , просив скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12.02.2021 року, яким відмовлено у визнанні його батьком дитини ОСОБА_11 , оскільки він дійсно є батьком дитини, ОСОБА_11 , яка народилася в Республіці Польща, м. Вадовіце, ІНФОРМАЦІЯ_4 .

25 жовтня 2021 року в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 ствердив, що є батьком дитини, ОСОБА_11 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак у зв`язку з тим, що він та матір дитини, ОСОБА_2 , не перебували у зареєстрованому шлюбі, він не міг бути записаний батьком дитини, і запис про батька зроблено зі слів матері. Відповідач ОСОБА_1 пояснив суду апеляційної інстанції, що познайомилися з позивачкою, перебуваючи на заробітках в Польщі, знаходиться у фактичних шлюбних відносинах та проживають однією сім`єю з матір`ю дитини, ОСОБА_2 , з лютого 2019 року. В даний час разом з позивачкою та їх спільною донькою, ОСОБА_12 , 2019 року народження, проживають в Польщі однією сім`єю, разом виховують доньку, разом її матеріально утримують.

Перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в Республіці Польща, починаючи з 2019 року підтверджується копіями закордонних паспортів, з відмітками про перетин кордону.

Матеріалами справи безспірно підтверджується подання відповідачем і до суду першої інстанції, і до суду апеляційної інстанції заяв про визнання свого батьківства відносно малолітньої ОСОБА_11 , 2019 р.н., яку вважає своєю рідною донькою.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка в суді першої інстанції заявляла клопотання про призначення судово-генетичної експертизи для встановлення біологічного батьківства, однак в задоволенні такого клопотання суд ухвалою від 16.12.2020 року відмовив.

Зі звіту про дослідження на біологічну спорідненість, виданого Лабораторією медичної діагностики ТЕСТ ДНК 13.08.2021 року, виконаного на замовлення ОСОБА_9 , ймовірний батько ОСОБА_13 , дитина ОСОБА_14 , вбачається, що ймовірність біологічного батьківства становить понад 99.9999%, тому батьківство досліджуваного ймовірного батька, яким зазначено ОСОБА_15 , щодо досліджуваної дитини, якою зазначено, ОСОБА_5 , було практично підтверджено.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування факту походження дитини від відповідача та відсутності кровного споріднення між ним та дитиною.

За вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_9 про визнання ОСОБА_15 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований Львівська область Яворівський район с. Пнікут (РНОКПП НОМЕР_1 ), батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася в Республіка Польща, м. Вадовіце.

При цьому колегія суддів враховує і психологічне значення для дитини рішення суду про визнання батьківства, оскільки завдяки цьому рішенню дитина матиме можливість реалізувати своє природне право знати свого батька; завдяки йому утверджується природний обов`язок батька турбуватися про своїх дітей.

У справі «Ельсхольц проти Німеччини», в п. 43 Європейський суд з прав людини зазначив, що взаємне спілкування дитини зі своїм батьком є фундаментальна складова сімейного життя навіть у разі розриву відносин між батьками. Якщо право батька на доступ до власної дитини обмежується, то існує серйозна небезпека ослаблення сімейних відносин між батьком та малолітньою дитиною п. 49.

Відповідно до п.п. 2.13.1., 2.16.4.Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» № 96/5 від 12.01.2011 року рішення суду про визнання батьківства є підставою для внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

У відповідності до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

А відтак, що стосується позовних вимог про виключення з актового запису, який видано Республікою Польща, Воєводство Малопольське, Бюро РАЦС Вадовіце від 30.10.2019 року АЕ 0041628, про народження дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про ОСОБА_8 , як батька дитини, матір`ю якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), громадянка України та внесення відомостей до актового запису, який видано Республікою Польща, Воєводство Малопольське, Бюро РАЦС Вадовіце від 30.10.2019 року АЕ 0041628, про народження дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований за адресою: Львівська обл., Мостиський район, с. Пнікут (РНОКПП НОМЕР_1 ), громадянина України, матір`ю якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), громадянка України, то в задоволенні таких слід відмовити з огляду на те, що такі заявлені передчасно, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачка зверталася до відповідних органів РАЦСу з приводу внесення змін до актового запису про народження дитини, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і в задоволенні таких було відмовлено.

Крім цього, позивачкою не долучено до матеріалів справи копії актового запису, який видано Республікою Польща, Воєводство Малопольське, Бюро РАЦС Вадовіце від 30.10.2019 року АЕ 0041628, про народження дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в який позивачка просить внести зміни.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого 2021 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_9 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_15 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований: Львівська область, Яворівський район, село Пнікут (РНОКПП НОМЕР_1 ) батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася в Республіка Польща, м. Вадовіце.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк