Ухвала

Іменем України

27 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 705/2308/21

провадження № 61-16333ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Черкаського апеляційного суду від 16 вересня

2021 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І., Новікова О. М., за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця про відмову у знятті арешту з майна боржника та заборони його відчуження,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця про відмову в знятті арешту з майна боржника та заборони його відчуження.

Скаргу мотивував посилаючись на те, що у травні 2021 року йому стало відомо що в Уманському міському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - Уманський міський відділ ДВС) щодо нього перебували виконавчі провадження, які завершені.

Постановою головного державного виконавця Уманського міського відділу ДВС Тицькун С. В. від 17 вересня 2012 року № 33599424 року накладено арешт на майно боржника та заборонено його відчужувати.

По виконавчим провадженням утримання з ОСОБА_1 не здійснювалось, виконавчі провадження знищені за закінченням терміну зберігання. Крім того, згідно з довідкою від 03 вересня 2013 року № 266 Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»), ОСОБА_1 повністю виконав свої зобов`язання по кредитному договору.

Посилаючись на те, що до нього ніхто не звертався з вимогою про сплату боргу по виконавчих провадженнях та щодо наявності якого не існує ніяких виконавчих проваджень з приводу заборгованості просив зняти обтяження, накладене постановою головного державного виконавця Уманського міського відділу ДВС Тицькун С. В. від 17 вересня 2012 року № 33599424 про арешт майна боржника та заборони його відчуження.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня

2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Уманського міського відділу ДВС Тицькун С. В. щодо не зняття обтяження у вигляді арешту нерухомого майна боржника у виконавчому провадженні № 33599424.

Зобов`язано головного державного виконавця Уманського МВ ДВС скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 33599424, що накладений постановою про арешт майна боржника та заборону його відчуження від 17 вересня 2012 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що не зняття державним виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, а тому скарга ОСОБА_1 на рішення державного виконавця про відмову у знятті арешту з майна боржника та заборони його відчуження підлягає частковому задоволенню.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року апеляційну скаргу старшого державного виконавця Уманського міського відділу ДВС Щербак О. І. задоволено, ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції не урахував, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2013 року), виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, державний виконавець і не має права на зняття арешту з майна боржника, що відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г, у якій зазначено, що «державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення».

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Черкаського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року, у якій він просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, суд апеляційної інстанції не належно не з`ясував усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не звернув увагу на доводи заявника про те, що він не був повідомлений про відкриття щодо нього виконавчих проваджень. Крім того, суд не урахував, що державний виконавець безпідставно повернув виконавчі документи на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки заявник має зареєстроване у встановленому законом порядку право власності на житло. Виконавчі провадження знищені, у зв`язку з чим, виконати вимоги стягувачів неможливо.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судами встановлено, що згідно Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за параметрами запиту: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження фізична особа: ОСОБА_1 , вбачається актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень: арешт нерухомого майна , накладений арешт згідно постанови про арешт майна боржника та заборону його відчуження від 17 вересня 2012 року № 33599424. Суб`єктом обтяження зазначено Уманський міський відділ ДВС.

Згідно з відомостями Уманського міського ДВС (лист від 06 травня 2021 року

№ 13729/3) на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби за період з 2009 року по 2014 роки перебували виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_1 , а саме :

- виконавче провадження № 7633415 з примусового виконання постанови Уманського міськрайонного суду від 11 квітня 2008 року № 3-4791 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 17,00 грн. Виконавче провадження завершено. Утримання не проводились;

- виконавче провадження № 8448109 з примусового виконання постанови Уманського міськрайонного суду від 23 червня 2008 року № 3-6892 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 17,00 грн. Виконавче провадження завершено. Утримання не проводились;

- виконавче провадження № 33599424 з примусового виконання виконавчого листа Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого

2013 року № 2-1961/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в розмірі 214,76 грн, який 30 серпня 2013 року повернуто стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції 2013 року), виконавче провадження завершено;

- виконавче провадження № 33599177 з примусового виконання рішення Уманського міськрайонного суду від 24 лютого 2012 року № 2-1961-2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу на загальну суму

9 476,39 грн.

Постановою головного державного виконавця Уманського міського відділу ДВС Тицькун С. В. від 17 вересня 2012 року № 33599424, накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 . Питання про зняття арешту у даному виконавчому провадженні державним виконавцем не вирішувалося.

30 серпня 2013 року державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу на підставі на підставі пункту 2 частини першої статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження ( в редакції чинній на момент вчинення виконавчих дій), виконавче провадження завершено.

Зазначені виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_1 знищені за закінченням строку зберігання.

Виконавчий лист з примусового виконання рішення Уманського міськрайонного суду від 24 лютого 2012 року № 2-1961-2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 214,76 та боргу у сумі 9 476,39 грн повторно до виконання не пред`являвся.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 вказував, що державний виконавець повернувши виконавчий лист у виконавчому провадженні 33599424 стягувачу фактично закінчив виконавче провадження, однак у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не зняв арешт з належного йому нерухомого майна.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції чинній на момент вчинення виконавчих дій) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках. При цьому у ній не зазначено такого випадку, як повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Згідно із частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що «згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Установивши, що постанова про арешт майна боржника не скасована, а повернення виконавчого документа стягувачу у даній справі і знищення виконавчого провадження за закінченням строків зберігання не є підставою для закінчення виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо відмови у знятті арешту з належного йому майна.

Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на доводи ОСОБА_1 про те, що він не був повідомлений про відкриття щодо нього виконавчих проваджень, а також не урахував, що державний виконавець безпідставно повернув виконавчі документи на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки заявник має зареєстроване у встановленому законом порядку право власності на житло є неспроможними, оскільки не впливають на вирішення скарги по суті.

ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчих проваджень чи та постанову про повернення виконавчого листа, не оскаржував. Предметом оскарження у цій справі є дії державного виконавця, зокрема щодо не зняття обтяження у вигляді арешту нерухомого майна боржника у виконавчому провадженні № 33599424.

Доводи касаційної скарги в цілому зводяться до незгоди заявника ухваленим судом апеляційної інстанції судовим рішенням, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував. Переглядаючи законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, Верховний Суд, діючи у межах повноважень визначених статтею 400 ЦПК України, не вправі здійснювати переоцінку доказів та встановлювати нові обставини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц висловлений правовий висновок про те, що дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Порушень порядку надання доказів апеляційним судом не встановлено. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Ураховуючи наведене, постанова Черкаського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Черкаського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця про відмову у знятті арешту з майна боржника та заборони його відчуження, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак