08.09.2021 Єдиний унікальний номер 205/8559/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/8559/2020
Номер провадження: 2/205/839/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за результатами розгляду цивільної справи № 205/9441/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів у розмірі 131 717 грн. 69 коп., за не укладання основного договору купівлі-продажу нерухомого майна - 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , від 08.06.2012 року, винесено заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року, яким у позові відмовлено, оскільки попередній договір купівлі-продажу такої 1/2 частини квартири нотаріально не посвідчений, а отже є нікчемним.

Далі позивач зазначає, що відповідач, відповідно до розписок від 08.06.2012 року, 02.10.2012 року та від 18.10.2013 року отримав від позивача грошові кошти у загальному розмірі 34 830 грн. У досудовому порядку вирішити питання із відповідачем про повернення позивачу грошових коштів не вбачається можливим, відповідач відмовляється повертати зазначені кошти.

У зв`язку з вищевикладеним позивач змушена звернутись до суду та просити суд стягнути з ОСОБА_2 на її, ОСОБА_1 , користь заборгованість за нікчемним договором попереднього договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , від 08.06.2012 року у розмірі 100 953 грн. 76 коп., з яких: 34 830 грн. основна сума боргу, 7 908 грн. 33 коп. 3 % річних, 58 215 грн. 43 коп. інфляційні втрати, та судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що надані розписки є неналежними доказами передачі позивачем коштів відповідачу, оскільки у них не зазначено строків повернення грошових коштів. Окрім того, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року вже була розглянута справа з тим самим предметом позову та з тих самих підстав, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 34 830 грн., переданих відповідачу на виконання попереднього договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири, де у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач у відкритому судовому засіданні позов підтримала з мотивів, що викладені у позовній заяві, після оголошення перерви у судовому розгляді надала суду заяву в якій просить розгляд справи завершити за її відсутності, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у відкритому судовому засідання позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Після оголошення перерви у судове засідання, що було призначено на 24.06.2021 року о 12.00 не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, про що свідчить його власноручний підпис у повідомленні про день та час слухання справи. Судом, з метою дотримання прав відповідача на його участь і у розгляді справи, було відкладено судове засідання на 08.09.2021 року о 16.00. Однак у вказаний час відповідач повторно не прибув до суду, подавши при цьому заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікуванні. При цьому будь-яких підтверджуючих документів на підтвердження наявного в нього статусу особи, що перебуває на лікарняному, суду не надав.

Суд зазначає з цього приводу, що однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідність до ст. 2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р., гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В даному випадку, систематичне не прибуття сторони відповідача у судові засідання без надання суду будь-яких доказів, що підтверджують поважність причини такого не прибуття мають у своїй сукупності всі ознаки дій, які спрямовані на затягування розгляду справи по суті.

Оскільки стороні відповідача надавалась реальна можливість висловити у повному обсязі свої заперечення щодо пред`явленого до нього позову та наведених позивачем розрахунків суми позову, та здійснити повну подачу всіх доказів на їх обґрунтування, і наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач або його представник в судове засідання не з`явилися, суд, з метою уникнення надмірно тривалого судового розгляду судової справи, вважає за можливе завершити судовий розгляд шляхом ухвалення рішення за відсутності такого учасника справи.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 08 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі було укладено попередній договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири (далі Договір), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

Відповідно до умов зазначеного Договору, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились про те, що не пізніше 28 вересня 2012 року між ними буде укладено основний договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 20 000 грн. Пунктом 2.2.2. Договору встановлено, що ОСОБА_2 на підставі п.п. 2.2.1. зобов`язується погасити ОСОБА_1 існуючу заборгованість на утримання квартири на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2009 року, а також заборгованість по аліментам, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2007 року не пізніше 27 червня 2012 року.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем було передано відповідачу 10 000 грн., 4 830 грн. та 20 000 грн., що підтверджується розписками від 08.06.2012 року, 02.10.2012 року та 18.10.2013 року відповідно (а.с. 14, 15, 16).

Будь-яких доказів, які б спростовували обставину передачі грошових коштів, зафіксованих у вказаних розписках, відповідач суду не надав.

Матеріалами справи також підтверджено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за нездійснення договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , було відмовлено, оскільки попередній договір не був нотаріально посвідченим та не створював правових наслідків, а отже є нікчемним (а.с. 11-13).

Заяв про застосування строків позовної давності до суду не надходило.

Оскільки відповідач, отримавши грошові кошти на виконання нікчемного правочину, продовжує ними користуватись, та не повертає їх позивачу, як кредитору, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (частина перша статті 635 ЦК України).

Згідно частини першої статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

З огляду на відсутність доказів, підтверджуючих нотаріальне посвідчення попереднього договору, укладеного між сторонами 08 червня 2012 року, зазначений правочин є нікчемним, оскільки його недійсність прямо встановлена вимогами ч. 1 статті 220 ЦК України, а тому не створює жодних юридичних наслідків.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень абзацу 12 частини другої статті 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Оскільки при зверненні до суду із зазначеним позовом позивач в обґрунтування своїх вимог посилався як на настання наслідків недійсності правочину, так і на необхідності повернення їй грошових коштів, отриманих відповідачем без належних на це правових підстав, суд вважає за необхідне самостійно здійснити правильну правову кваліфікацію правовідносин, що виникли між сторонами, та застосовує для прийняття рішення норми статті 1212 ЦК України.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вказані положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Таким чином, кошти в сумі 34 830 (тридцять чотири тисячі вісімсот тридцять) грн. 00 коп. були отримані відповідачем від позивача без належної правової підстави, в даному випадку на виконання умов нікчемного договору, що говорить про необхідність застосування до вказаних правовідносин положень саме статті 1212 ЦК України.

Аналогічних правових висновків про застосування частини першої статті 1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77 цс 18).

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку із чим позов у частині стягнення безпідставно отриманих грошових коштів підлягає задоволенню, а вказана сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Заперечення відповідача стосовно того, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року вже була розглянута справа з тим самим предметом позову та з тих самих підстав суд до уваги не приймає, оскільки предметом позову в тій справі було стягнення грошових коштів внаслідок не укладання основного договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири, а предметом даного позову є стягнення безпідставно отриманих грошових коштів за нікчемним договором.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає про наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правових висновків, що викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду 10 квітня 2018 року по справі № 910/10156/17, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховують 3 % річних (а отже, і інфляційні втрати, які не були заявлені в цій конкретній справі) від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

У зв`язку із чим, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача 7 908 (сім тисяч дев`ятсот вісім) грн. 33 коп. 3 % річних та 58 215 (п`ятдесят вісім тисяч двісті п`ятнадцять) грн. 43 коп. інфляційних втрат за період з 18 жовтня 2013 року по 29 жовтня 2020 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у їх повному обсязі та стягнення із відповідача на користь позивача грошових коштів за нікчемним договором попереднього договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири у розмірі 100 953 грн. 76 коп., з яких: 34 830 грн. основна сума боргу, 7 908 грн. 33 коп. 3 % річних, 58 215 грн. 43 коп. інфляційні втрати.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача у розмірі 908 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 216, 236, 536, 625, 1212, 1214 ЦК України, ст. ст. 141, 142, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) грошові кошти за нікчемним договором попереднього договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири від 08.06.2012 року, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі - 100 953 (сто тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 76 коп., з яких: 34 830 (тридцять чотири тисячі вісімсот тридцять) грн. основна сума боргу, 7 908 (сім тисяч дев`ятсот вісім) грн. 33 коп. 3 % річних, 58 215 (п`ятдесят вісім тисяч двісті п`ятнадцять) грн. 43 коп. інфляційні втрати за період з 18 жовтня 2013 року по 29 жовтня 2020 року.

3. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан