справа № 489/4642/21 провадження №2/489/2195/21
РІШЕННЯ

Іменем України

26 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визначення часток у спільній сумісній власності,

встановив:

В липні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №11007 від 12.04.2001 квартири АДРЕСА_1 , укладений між нею та ОСОБА_4 на Південній Товарній Біржі; визначити розмір часток у спільній сумісній власності на спірну квартиру в рівних долях, визначивши за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/3 частці квартири за кожним.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 12.04.2001 вона, яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . За умовами договору вказана квартира була придбана у спільну часткова власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Договір було укладено на Південній Товарній Біржі. Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. На теперішній час позивач має намір розпорядитися власним майном, однак цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягає визнанню дійсним тільки у судовому порядку та відсутність визначення часток у спільній сумісній власності.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.

ОСОБА_3 надав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, та просить позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відзив на позовну заяву та третя особа пояснення щодо позову до суду не подали. Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою місця реєстрації останніх та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади. Направлена на їх адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 12.04.2001 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , уклали договір №11007 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 придбали квартиру АДРЕСА_1 . Договір оформлено на Південній Товарній Біржі та 14.05.2001 зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №18790.

З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 04.08.2021 №2076 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2001, укладеного на Південній Товарній Біржі та зареєстрованого в КП ММБТІ 14.05.2001.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач має намір розпорядитися своїм правом на нерухоме майно, але цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, яке не вимагалося законодавством на час його укладання та відсутність визначення часток у спільній сумісній власності.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 12.04.2001, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.

З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, суд вважає позов в частині визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач звертаючись до суду також просила про визначення часток у праві спільної сумісної власності, а саме визначити, що частки співвласників ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 у спільній сумісній власності квартиру АДРЕСА_1 є рівними і складають по 1/3 частки за кожним. Оскільки, у зв`язку з тим, що частки співвласників квартири не визначені, позивач не моє можливості розпорядитися власним майном .

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до вимог частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються нам спільно.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з права учасника спільної сумісної власності на виділення частки у спільному майні, при цьому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності згідно із статті 370 ЦК України вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (стаття372 ЦК України).

Тобто, із даної норми Закону вбачається, що оскільки домовленості між позивачем та співвласниками квартири не було, можливо вважати що частки, є рівними та становлять по 1/3 частині за кожним співвласником.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення часток у спільній сумісній власності підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визначення часток у спільній сумісній власності задовольнити.

Визнати дійсним договір №11007 купівлі-продажу нерухомого майна від 12.04.2001, укладений на Південній Товарній Біржі та зареєстрований в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14.05.2001 за реєстровим №18790, відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , купили квартиру АДРЕСА_1 .

Визначити, що частки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними і складають по 1/3 частині.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

третя особа - Південна Товарна Біржа, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Наваринська, 3, кв. 69.

Повний текст судового рішення складено 26.10.2021.

Суддя І.В.Коваленко