ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/859/21 Головуючий суддя І інстанції Білінська О. В.
Провадження № 22-ц/818/5440/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах про недоговірні зобов`язання, з них
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті апеляційного провадження

03 листопада 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яцини В.Б., (суддя-доповідач),

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 20 травня 2021 року , ухвалене у складі головуючого судді Білінської О.В., по справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лабовкіна Олександра Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчий округ міста Києва Малкова Марія Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 20 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відповідно ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції 28 липня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга містить заяву про поновлення вказаного строку.

Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, представник позивача зазначив, що з повним текстом оскаржуваного рішення представник позивача ознайомився лише у Єдиному державному реєстрі судових рішень 29 червня 2021 року.

Суд відхилив доводи заяви про те, що про існування рішення позивачу та його представнику було невідомо, оскільки з матеріалів справи вбачається, що рішення було надіслано на електронну адресу представника позивача, яку він вказує у всіх своїх заявах, засобами електронного зв`язку та доставлено згідно довідки 24 травня 2021 року (а.с.75). Крім того, 26 травня 2021 року вказане рішення було направлене на адресу позивача ОСОБА_1 (а.с.78). Представником позивача не спростовано наведені відомості та не зазначено доказів невиконання судом першої інстанції вимог ст.272 ЦПК України щодо направлення судового рішення учасникам справи та неотримання його позивачем.

Також 22 червня 2021 року представником позивача через поштове відділення подавалася заява про перегляд заочного рішення, в якій був викладений аналіз змісту заочного рішення районного суду від 20.05.2021 року, що також спростовує відомості про ознайомлення останнього з текстом оскаржуваного судового рішення лише 29.06.2021 та свідчить про те, що сторона позивача отримала текст згаданого заочного рішення районного сдуу від 20.05.2021 року на день звернення до районного суду із заявою про його перегляд.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження за недоведеністю поважності зазначених причин пропуску та залишено апеляційну скаргу без руху, для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин його пропуску та наданням доказів на підтвердження цих обставин.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 жовтня 2021 року справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Яцина В.Б., суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевський О.М.

08 жовтня 2021 на адресу апелянтів повторно була направлена ухвала суду від 10.08.2021 для виконання.

Як вбачається із зворотного поштового повідомлення представник ОСОБА_2 отримав копію оскаржуваної ухвали 20.10.2021 (а.с.118) .

На адресу Харківського апеляційного суду 02.11.2021 року засобами поштового зв`язку надійшло клопотання від представника ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, у якому він вказав, що 29.06.2021 на електронній поштовій адресі ознайомився з повним текстом судового рішення, а відтак строк пропущено з поважних причин.

З огляду на те, що повний текст оскаржуваного заочного рішення районного суду від 20.05.2021 року надійшов на його електронну адресу 24 травня 2021 року та за п.2 ч.6 ст.272 ЦПК України вважається доставленим в той день. Помилка із поданням заяви про перегляд заочного рішення його не виправдовує, оскільки був представлений адвокатом.

Суд вважає, що в клопотанні представника апелянта не наведено тих обставин, об`єктивного і непереборного характеру, які завадили своєчасній подачі апеляційної скарги, у зв`язку з чим пропущений строк на подачу апеляційної скарги на заочне рішення від 20.05.2021 не підлягає поновленню.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа Перетяка та Шереметьев проти України, заяви № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

Матеріали справи свідчать про те, що рішення було ухвалено 20.05.2021 року, та було надіслано на електронну адресу представника позивача, яку він вказує у всіх своїх заявах, засобами електронного зв`язку та доставлено згідно довідки 24 травня 2021 року (а.с.75). Крім того, 26 травня 2021 року вказане рішення було направлене на адресу позивача ОСОБА_1 (а.с.78). Представником позивача не спростовано наведені відомості та не зазначено доказів невиконання судом першої інстанції вимог ст.272 ЦПК України щодо направлення судового рішення учасникам справи та неотримання його позивачем.

22 червня 2021 року представником позивача через поштове відділення подавалася заява про перегляд заочного рішення, що також спростовує відомості про ознайомлення останнього з текстом оскаржуваного судового рішення лише 29.06.2021.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У п. 44 рішення від 03.102017 по справі «Віктор Назаренко проти України» (заява № 18656/13) ЄСПЛ при дослідженні питання щодо дотримання гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції щодо права заявника на доступ до апеляційного суду нагадав, що Договірні Сторони мають виявляти сумлінність для забезпечення ефективного здійснення прав, які гарантуються статтею 6 (див., наприклад, рішення у справі «Фретте проти Франції» (Frette v. France), заява № 36515/97, пункт 49, ЄСПЛ 2002-I). Дійсно обов`язок заявника також полягав у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (див., наприклад, ухвалу щодо прийнятності у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Teuschler v. Germany), заява № 47636/99, від 04 жовтня 2001 року; рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвалу щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року; та рішення у справі «Мускат проти Мальти» (Muscat v. Malta), заява № 24197/10, пункт 44, від 17 липня 2012 року).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» заява №15123/03, § § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» заяви, №17160/06 та №35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

А тому, виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової визначеності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представником ОСОБА_2 подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

Отже, обставин об`єктивного характеру, які зашкодили своєчасній подачі апеляційної скарги та могли б бути враховані судом апеляційної інстанції як поважні, стороною апелянта не наведено.

На підставі викладеного, суд відмовляє представнику ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження на заочне рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 20 травня 2021 року.

Керуючись ч. 4 ст. 357, 389 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 20 травня 2021 року.

Вилучити з матеріалів справи і повернути представнику ОСОБА_2 оригінал вказаної апеляційної скарги з додатками (а.с.100-105), долучити до матеріалів справи її копію.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, після її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М. Хорошевський.