Справа № 604/587/21
Провадження № 2/604/323/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участю

секретаря судового засідання Гамана В.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Підволочиську Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Підволочиської територіальної об`єднаної громади про встановлення сервітуту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Підволочиської об`єднаної територіальної громади про встановлення земельного сервітуту, посилаючись на те, що являються жителями с. Супранівка Підволочиського району Тернопільської області. Від їх домоволодіння до городів, котрі ними обробляються, через земельну ділянку відповідачки ОСОБА_3 проходить стежка, котра існує довгий час і нею користувались працівники ферми, тракторної бригади та усі громадяни, котрі мають городи. Даний прохід має довжину 20 метрів та пролягає через пустир, який ніколи відповідачкою не оброблявся. Разом з тим відповідач ОСОБА_3 останнім часом почала їм перешкоджати проходити до їх городу і закрила прохід повністю. У подальшому вони неодноразово звертались із проханнями у селищну раду, котра проводила комісії та рекомендувала відповідачці ОСОБА_3 засадити вказану земельну ділянку фруктовими деревами, залишивши прохід до масову городів позивачів та інших громадян. Посилаючись на Законодавство, що регулює дані відносини, просить встановити постійний, безоплатний сервітут на користь ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 жителів с. Супранівка Підволочиського району Тернопільської області за рахунок земельної ділянки загальною площею 0,02 га, а саме 1 метр ширини та 20 метрів довжини, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , якою являється землекористувач ОСОБА_3 , про проходу до масивів городів, які розташовані у с. Супранівка Підволочиського району Тернопільської області.

В судовому засіданні позивачі заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та просять задоволити. Крім того пояснили, що являються інвалідами другої групи, і в силу віку їм важко та далеко обходити до масивів їх городів. Крім того, прохід через земельну ділянку якою користується ОСОБА_3 являється стежкою довжиною 20 метрів, яка ніким не обробляється, оскільки знаходиться під нахилом і є непридатною для використання. Весь період часу даною стежкою користуються усі односельчани. Іншого проходу з найкоротшою відстанню не має. Відповідач забороняє проходити до масиву їх земельних ділянок, мотивуючи особистою неприязню. Звертались до відповідача щодо встановлення земельного сервітут, проте вони відмовили. Встановлення сервітуту на вказану земельну ділянку жодним чином не порушить прав позивача, так як не використовується нею взагалі, а тому заявлені позовні вимоги просять задоволити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечила та пояснила, що земельну ділянку, в тому числі і де просять встановити відповідачі сервітут по АДРЕСА_1 , вона отримала у спадок, використовує її, проте не до кінця оформила усі документи через спірні відносини із позивачем. Крім того пояснила, що через земельну ділянку, якою вона користується, проходить стежка, довжиною 20 метрів. Дана стежка присутня давно і нею користуються, окрім позивача, інші громадяни, котрі ходять до своїх городів. Земельна ділянка не обробляється. У неї із позивачем виникають конфліктні ситуації, оскільки позивач ОСОБА_1 заборонила проходити через належну їй земельну ділянку, а тому і заперечує, що позивач проходила через належну їй земельну ділянку. Крім того, коли вона проходила, то поламала посаджені щепи. Враховуючи те, що позивачі мають можливість обійти господарства та пройти до належних їм земельних ділянок, у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Підволочиська об`єднана територіальна громада в судове засідання не з`явились, просять справу розглянути у їх відсутності, крім того пояснили, що землекористувач ОСОБА_3 не надає згоди на встановлення земельного сервітуту, щоб забезпечити прохід до городу ОСОБА_1 . Інші землі загального користування, які забезпечують доступ до городу позивачів, є непридатними для проходу. При вирішення позову покладаються на думку суду.

Суд, заслухавши пояснення позивачів, міркування відповідача, думку третьої особи без самостійних вимог, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази у їх повній сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, виходячи із наступних міркувань .

Згідно ст. 401 ч.1 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ст.98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника земельної ділянки на обмежене користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітут не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Статтею ст.402 ч.1 ЦК України та ст.100 ЗК України, встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

На підставі ст.403 ч.2 ЦК України, ст.98 ЗК України, сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Згідно ст.404 ч.1 ЦК України, ст.99 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, тощо.

Таким чином, при розгляді позову про встановлення земельного сервітуту суд повинен з`ясовувати, чи зверталась особа з такою вимогою безпосередньо до власників земельної ділянки, чи вирішувалось це питання в добровільному порядку; чи не будуть за таким варіантом установлення сервітуту порушуватися права власників земельної ділянки та чи обґрунтовані заперечення відповідачів

На встановлення земельного сервітуту має право власник або законний користувач земельної ділянки для реалізації в повному обсязі права власності або права користування земельною ділянкою. Умовою для встановлення земельного сервітуту є необхідність використання чужої земельної ділянки для обслуговування своєї ділянки. Підставою для встановлення земельного сервітуту є: домовленість між власниками сусідніх земельних ділянок, зафіксована відповідним договором; а у випадку відсутності домовленості - рішення суду. При цьому встановлюється, що нормальне господарське використання земельної ділянки, яка належить позивачу, неможливе без обтяження сервітутом.

За вказаних обставин позивач зобов`язаний довести в судовому засіданні той факт, що без обтяження земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 земельним сервітутом неможливо нормально використовувати свою земельну ділянку без права проходу, проїзду.

Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ТР №01184, виданого 14 листопада 1997 року Супранівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки, площею 0.117 га на території Супранівської сільської ради для обслуговування житлового будинку та 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно протоколу погодження меж з суміжними власниками землі і землекористувачами, земельна ділянка позивача ОСОБА_2 межує із земельною ділянкою ОСОБА_4 .

Як встановлено з пояснень сторін, та досліджених письмових доказів, рішенням Підволочиської селищної ради № 2123 від 26 листопада 2009 року надано право ОСОБА_4 на приватизацію земельної ділянки у с. Супранівка Підволочиського району Тернопільської області.

Рішенням Підволочиського районного суду від 11 листопада 2020 року за ОСОБА_3 визнано право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами загальною площею 68,20 кв.м, житловою площею 35,7 кв.м. по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 не оформила, однак являється спадкоємцем майна ОСОБА_4 , спадщину після її смерті прийняла, а відтак є законним користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Таким чином судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2 ОСОБА_1 , а також відповідач ОСОБА_3 є власниками та законними користувачами належних їм суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 .

Як встановлено у судовому засіданні через земельну ділянку, законним землекористувачем якої являється ОСОБА_3 , проходить стежка, і відповідач відмовляється із позивачами укласти договір земельного сервітуту та надати можливість проходу через її земельну ділянку до масивів городів позивачів по справі, мотивуючи таку відмову особистою неприязню.

Разом із тим, згідно актів обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 17 вересня 2020 року та 12 квітня 2021 року, складеного депутатами сільської ради та старостою села, вбачається, що земельна ділянка, яка служить проходом до масиву городів орієнтовною площею 0,02 га, не обробляється, так як це горб і його неможливо виорати. Комісія рекомендує ОСОБА_3 цю земельну ділянку засадити фруктовими деревами, залишити прохід площею 0,20 м.кв. до городів вільним, враховуючи вік та інвалідність позивачів, накласти на вказану ділянку сервітут. Разом з тим, ОСОБА_3 з такою пропозицією не погодилася, пояснюючи тим, що позивачі мають доступ до городу з іншої сторони із земель загального користування, однак дані землі не придатні для користування і проходу так як являються яром. Претензії щодо використання частини присадибної земельної ділянки, яка служить проходом до масиву городів вона не має, про це заявили членам комісії.

Дослідивши та проаналізувавши у судовому засіданні викопіювання із плану АДРЕСА_1 вбачається, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є суміжними землекористувачами. Земельна ділянка, якою користується відповідач ОСОБА_3 та через яку проходить стежка до масиву городів позивачів та інших громадян являє собою зігзагоподібну форму, загальною площею 0,32 га. В місці де проходить стежка земельна ділянка є найбільш звуженою і має довжину до 20 метрів та є прямими шляхом до масиву належних їм городів. З іншої сторони, де знаходяться землі загального користування, на який посилається відповідач ОСОБА_3 , - знаходиться обрив.

Таким чином з пояснень сторін, а також досліджених матеріалів справи, зокрема актів обстеження та викопіювання з генплану вулиці, судом встановлено, що земельна ділянка, на яку позивачі просять встановити сервітут, являє собою стежку довжиною 20 метрів. Дана земельна ділянка під стежкою не обробляється відповідачем ОСОБА_3 позаяк являється горбом. Протягом тривалого часу вона використовується жителями села для проходу до масивів своїх городів. Відповідач відмовляється дозволити проходити через стежку, що проходить по її земельній ділянці позивачам по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 через особисту неприязнь. Претензії щодо використання частини присадибної земельної ділянки, яка служить проходом до масиву городів для інших односельчан вона не має.

Крім того судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються особами пенсійного віку та інвалідами другої групи загального захворювання. Вказане підтверджується актами огляду медико-соціальною експертною комісією, що долучені до матеріалів справи та оглянуті судом.

З систематичного аналізу вимог ст. ст. 98, 99, 100 Земельного Кодексу України передбачено дві підстави встановлення земельного сервітуту: договір та рішення суду. Крім того, встановлення земельного сервітуту є обтяженням земельної обслуговуючої ділянки, тому за загальним правилом власник( користувач) такої ділянки має право на одержання від особи, в інтересах якої встановлюється сервітут, компенсації за незручності, викликані обтяженням його ділянки земельним сервітутом. Саме істотними умовами договору про встановлення сервітуту є вказівка на предмет сервітутного права, цільове призначення сервітуту та розмір плати за користування чужим майном, позивач просить визначити його безоплатний земельний сервітут, при цьому відповідач проти цього заперечує.

Відповідно до ч.3 ст.98 Земельного кодексу України передбачено, що встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Стаття 100 Земельного кодексу України визначає, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також представники органів місцевого самоврядування пропонували відповідачу ОСОБА_3 укласти договір щодо встановлення земельного сервітуту, однак відповідач не погодилась.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог, оскільки встановлення земельного сервітуту у даній справі є необхідним та доцільним для позивачів із врахування віку, інвалідності, а також неспроможності вибору іншого найменш обтяжливого варіанту його встановлення, позаяк інший прохід через земельну ділянку, що відноситься до земель загального користування не придатна до проходу. Даний сервітут(право проходу по стежці) жодним чином не буде впливати на право володіння, користування та розпоряджання земельною ділянкою відповідача ОСОБА_3 , позаяк не використовується нею, і являється стежкою на пагорбі, якою проходять інші громадяни до своїх городів, а відмова відповідача щодо встановлення із позивачами земельного сервітуту пов`язана виключно через особисту неприязнь.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 294, ч. 4 ст. 295, 360-7 ЦПК України ст. ст. 401, 402, 403,44 ЦК України, ст.ст. 98, 99,100 Земельного кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Встановити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 постійний, безоплатний земельний сервітут на право проходу до масивів городів у с. Супранівка Тернопільського (Підволочиського) району Тернопільської області через земельну ділянку, шириною 0,50 см, довжиною 20 метрів по АДРЕСА_1 , землекористувачем якої являється ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - підпис

з оригіналом згідно :

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області Н.Б. Сташків