Провадження № 2/756/614/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участю секретаря - Мушкетик І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про набуття права власності на нерухоме майно (квартиру) за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у жовтні 2019 року через свого представника звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів, у якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протягом десяти років до смерті останнього він та позивач проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Позивач ОСОБА_1 до смерті ОСОБА_2 здійснювала догляд за чоловіком і за спільні кошти його поховала.

У спірній квартирі з 08.05.2001 року зареєстровано місце проживання позивача на підставі рішення Мінського районного суду м. Києва від 16.04.2000, яким визнано за нею право користування спірною квартирою.

На підставі вказаного позивач стверджує, що понад 30 років (з 1989 року) вона постійно, відкрито та безперервно проживає в спірній квартирі, а тому має право на визнання за нею право власності за набувальною давністю.

За вищевказаним позовом ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року відкрито позовне провадження.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити у зв`язку з тим, що її довірителем не порушені права позивача на спірну квартиру.

Представник відповідача Київської міської ради у судове засіданняне з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на відсутність підстав для набуття права власності за набувальною давністю. У вказаному відзиві також просив розглядати справу без його участі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1997.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У спірній квартирі з 08.05.2001 зареєстровано місце проживання позивача на підставі рішення Мінського районного суду м. Києва від 16.04.2000, яким визнано за нею право користування спірною квартирою. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що постійне проживання позивача у спірній квартирі разом з ОСОБА_2 та ведення з ним спільного господарства свідчить про набуття нею права користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного законодавства і цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення добросовісність поведінки заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Як встановлено судом, позивач володіє та користується спірною квартирою на підставі рішення Мінського районного суду м. Києва від 16.04.2000, яким визнано за нею право проживання у ній. Наявність такого рішення свідчить про існування законних підстав для володіння нею протягом строку набувальної давності, у зв`язку з чим відсутня сукупність умов, з якими законодавець пов`язує можливість набуття права власності за набувальною давністю.

Безперервне користування квартирою, понесення витрат на її утримання, догляд не спростовують висновків суду, що викладені вище та не зумовлюють набуття права власності на спірну квартиру за позивачем.

З цих підстав суд приймає рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 328, 344 ЦК України, ст. 4-5, 12-13, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційному суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02 листопада 2021 року.

Суддя,- Белоконна І.В.