РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1175/20

01 листопада 2021 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Вознюк Ю. В.

за участі :

представника позивача - не з`явився

відповідача - не з`явилася

представника відповідача - адвоката Артерчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Тернопільського національного медичного університету імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання

ВСТАНОВИВ:

Тернопільський національний медичний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що Тернопільський національний медичний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України заснований на державній формі власності. Органом управління Університету є Міністерство охорони здоров`я України. Університет як суб`єкт господарювання діє в статусі бюджетної установи на засадах неприбутковості. Майно Університету є державною власністю. Відповідно до ч.2 ст.44 Закону України «Про освіту», в редакції на момент виникнення правовідносин, вищі навчальні заклади здійснюють свою діяльність за державним контрактом (замовленням) та угодами як основною формою регулювання відносин між навчальними закладами та підприємствами, установами, організаціями, громадянами. Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту», в редакції від 24.07.2014, чинній на момент виникнення правовідносин, передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зокрема постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22.08.1996, чинною на момент виникнення правовідносин, якою затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням. У разі, якщо випускник не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Та, на підставі рішення приймальної комісії від 09 серпня 2011 року наказом ректора Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського» №617(Д) від 10 серпня 2011 року ОСОБА_2 зараховано студентом першого курсу медичного факультету та 01 вересня 2011 року укладено між нею та ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я.Горбачевського» Угоду про підготовку фахівців із вищою освітою №56. Згідно з умовами укладеної Угоди Відповідач зобов`язалась по завершенню навчання в інтернатурі прибути на місце працевлаштування згідно призначення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за направленням на навчання в інтернатуру або за призначенням на місце працевлаштування відшкодувати університету вартість навчання та суму отриманої стипендії. На виконання умов укладеної Угоди згідно Протоколу засідання комісії з персонального розподілу молодих спеціалістів, які закінчують ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я.Горбачевського МОЗ України» у червні 2017 року, від 1 грудня 2016 року, а також на підставі заяви Відповідача від 16 червня 2017 року на ім`я ректора Університету, постановлено направити Відповідача як молодого спеціаліста на роботу в Костопільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги на посаду лікаря загальної практики сімейного лікаря. Із пропозицією щодо працевлаштування Відповідач була ознайомлена та згідна, про що свідчать її підписи в Картці працевлаштування випускника та пропозиції щодо працевлаштування. Крім того, направлення на роботу №59 було вручено Відповідачу особисто, про що свідчить її підпис в Журналі обліку направлень на роботу випускників 2017 року. Наказом ректора ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я.Горбачевського МОЗ України» № 155(ДМ) від 26 червня 2017 року на підставі результатів державних екзаменів і відповідно з Рішенням Державної екзаменаційної комісії Відповідачу присвоєно кваліфікацію лікаря і видано диплом. Відтак, ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я.Горбачевського МОЗ України» повністю виконано умови укладеної з Відповідачем Угоди, а саме: забезпечено студентові якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця та оформлено студентові направлення на працевлаштування. Проте, з листа Головного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Костопільської районної ради №174 від 02 березня 2020 року з`ясовано, що Відповідача звільнено з 28 лютого 2020 року з посади лікаря загальної практики - сімейної медицини КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Костопільської районної ради за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, що свідчить про те, що Відповідач відмовилася відпрацювати не менше трьох років як молодий фахівець в державній установі охорони здоров`я, і як наслідок, невиконання Відповідачем умов Угоди тягне за собою обов`язок відшкодувати у встановленому порядку Університету вартість навчання та суму отриманої стипендії. Згідно наказу МОЗ України №1353 від 12 червня 2019 року «Про зміну найменування та затвердження статуту Тернопільського національного медичного університету імені І.Я.Горбачевського МОЗ України (нова редакція)», Державному вищому навчальному закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського МОЗ України» змінено найменування на Тернопільський національний медичний університет імені І.Я.Горбачевського МОЗ України. Відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету Університету за державним замовленням випуску 2017 року вартість навчання становить 91 677,90 грн. Крім цього, згідно з довідками про доходи № 07/1596 та 07/1597 від 21 квітня 2020 року, виданої на ім`я Відповідача, за період навчання в Університеті з вересня 2011 року по грудень 2014 року та з січня 2015 року по червень 2017 року Відповідачу нараховано та виплачено стипендію в розмірі 133 299,31 грн. 26 березня 2020 року Університетом надіслано Відповідачу вимогу про виконання зобов`язання, проте станом на день подання позовної заяви жодної письмової відповіді від Відповідача на адресу Університету не надходило. Просить стягнути з Відповідача ОСОБА_1 кошти, затрачені Тернопільським національним медичним університетом імені І .Я. Горбачевського на її навчання у розмірі 224 977,21 грн. та судові витрати.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 05.06.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження та надано Відповідачу 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив.

23.07.2020 відповідачем подано відзив на позов, який мотивовано тим, що відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці №29 «Про примусову чи обов`язкову працю» використання примусової праці забороняється, а тому обов`язковість відпрацювання після закінчення інтернатури є порушенням права громадянина щодо вільного вибору місця роботи. Щодо стягнення витрат на виплату стипендій вказує, що Наказом МОЗ України №367 від 25.12.1997 затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, яким затверджено Типову угоду про підготовку фахівців із вищою освітою, яка є невід`ємною частиною Порядку. Відповідно до п.21 Порядку випускник повинен прибути до місця призначення У термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п.9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Аналогічно визначено у Типовій угоді, що студент зобов`язується у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку. Вказує, що механізм розрахунку вартості навчання та відшкодування не передбачений жодним нормативно-правовим актом. Як свідчить практика видання такого виду актів, типові договори можуть мати форму самостійного нормативного акта або виступати як додатки до інших нормативних актів. Головною юридичною ознакою типових договорів як нормативно-правових актів є їх обов`язковість. Вказує, що Позивач відійшов від умов Типової угоди, прописавши обов`язком студента відшкодувати університету окрім вартості навчання суму отриманої стипендії, яка не може бути стягнута. Зазначає, що з цього приводу існує різна судова практика, проте за загальновизнаним принципом правової визначеності передбачено стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень. Вважає, що ухвалення судового рішення при відсутності правової визначеності щодо витрат на виплату стипендій може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Просить відмовити у задоволенні позову.

03.08.2020 позивачем подано відповідь на відзив на позов, яка мотивована тим, що відповідачем не враховано інші норми, встановлені Конституційним Судом України у рішенні від 04.03.2004 у справі про доступність та безоплатність освіти. Зокрема, п.4.3. вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що «безоплатність» зазначених у положеннях частини третьої статті 53 Конституції України рівнів освіти у державних і комунальних навчальних закладах слід розуміти як можливість здобуття освіти у цих закладах без оплати, тобто без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги, відповідно до державного стандарту в межах тих видів освіти, безоплатність яких визначена у цих положеннях. Забезпечення безоплатності освіти на всіх рівнях с однією з гарантій її доступності. Крім того, відповідно до абз.3 п.7 Рішення Конституційною Суду України, за Конституцією України держава створює умови для підготовки кадрів за основними напрямами відповідно до суспільних потреб, на задоволення яких виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які бюджетні видатки держави (частина друга статті 95). Виходячи з суспільних потреб та розмірів бюджетних призначень, визначених у законі про Державний бюджет України, формується державне замовлення на підготовку фахівців з вищою освітою за напрямами і спеціальностями відповідних освітньо- кваліфікаційних рівнів. Тому обсяги фінансування вищих державних і комунальних навчальних закладів за рахунок бюджетних коштів пов`язані передусім з підготовкою такої кількості фахівців з вищою освітою, яка визначається щорічно у державному замовленні. Відповідно до абз.5 п.7 Рішення Конституційного Суду України, безоплатність вищої освіти (безоплатність навчання) в державних і комунальних навчальних закладах зобов`язує державу створити відповідні можливості, за яких громадянин України на рівних конкурсних умовах (частина четверта статті 53 Конституції України) може здобути без внесення плати у будь-якій формі вищу освіту в межах обсягу потрібних державі та суспільству фахівців. Вказує, що у відзиві відповідач стверджує, що позивачем порушено вимоги статті 43 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується і використання примусової праці забороняється. Проте, відповідач не врахував, що ст.627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Так, на виконання вимог Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням та Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, 01 вересня 2011 року між Університетом та відповідачем укладено Угоду №56 про підготовку фахівців з вищою освітою. Згідно умов укладеної Угоди, відповідач зобов`язується прибути після закінчення Університету на навчання в інтернатуру відповідно до направлення та пройти повний курс навчання згідно програми; по завершенню навчання в інтернатурі прибути на місце працевлаштування згідно призначення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за направленням на навчання в інтернатуру або за призначенням на місце працевлаштування відшкодувати Університету вартість навчання та суму отриманої стипендії. Угодою також передбаченою обов`язок Університету забезпечити студентові: якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; оформити студентові направлення на працевлаштування. На виконання умов укладеної Угоди згідно Протоколу засідання комісії з персонального розподілу молодих спеціалістів, які закінчують ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я.Горбачевського МОЗ України» у червні 2017 року, від 01 грудня 2016 року, а також на підставі заяви Відповідача від 16 червня 2017 року на ім`я ректора Університету, постановлено направити відповідача як молодого спеціаліста на роботу в Костопільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря. Із пропозицією щодо працевлаштування відповідач була ознайомлена та згідна, про що свідчать її підписи в Картці працевлаштування випускника та пропозиції щодо працевлаштування. Окрім цього, направлення на роботу №59 було вручено відповідачу особисто, про що свідчить її підпис в Журналі обліку направлень на роботу випускників 2017 року. Вказує, що не погоджується з твердженням відповідача про відсутність підстав для стягнення нарахованої та виплаченої стипендії, оскільки Порядком працевлаштування випускників, державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, а також ті, що почали навчання до 1996 року за державним замовленням без укладення угоди, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки (п.6 Порядку). Також згідно п.21 Порядку, у разі, якщо випускник не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п.п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Крім того, відповідно до Угоди №56 про підготовку фахівців з вищою освітою від 01 вересня 2011 року, укладеної мж позивачем та відповідачем, остання добровільно погодилася на сприяння у працевлаштуванні її закладом вищої освіти після закінчення навчання, отримала направлення на роботу та, навчаючись за кошти державного бюджету, також погодилася, у разі відмови їхати за направленням на навчання в інтернатуру або за призначенням на місце працевлаштування відшкодувати Університету вартість навчання та суму отриманої стипендії. Вказує на відповідну судову практику в аналогічн6их спорах.

Позивач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату і час судового засідання повідомлялась вчасно та належним чином.

Представник відповідача, адвокат Артерчук Л.В., в судовому засіданні пороти позову заперечила, та пояснила, що належних та допустимих доказів на підтвердження вартості навчання позивачем не надано, наведені у розрахунку суми є незрозумілими, відсутнє підтвердження про перерахування коштів з бюджету, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача вартості навчання. Щодо стягнення нарахованої та виплаченої стипендії, то вказує, що відсутня усталена судова практика щодо стягнення таких витрат, а отже за відсутності правової визначеності відсутні підстави для стягнення вказаних коштів. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

11 липня 2011 року ОСОБА_2 подано на ім`я Ректора Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського» заяву з проханням допустити до участі в конкурсному відборі на денну форму навчання медичного факультету за державним замовленням, як дитину сироту. Згідно заяви, ОСОБА_2 , зобов`язалася в разі вступу до університету поїхати на роботу за державним розподілом, а у разі відмови від державного розподілу або неприбуття на місце роботи за розподілом повернути затрачені державою кошти на навчання.

Згідно наказу №617(Д) по Тернопільському державному медичному університету імені І.Я.Горбачевського від 10.08.2011, на підставі рішення приймальної комісії від 09.08.2011 №18, зараховано ОСОБА_2 студентом першого курсу медичного факультету та заведено навчальну картку студента ОСОБА_2 , особова справа №11056.

01 вересня 2011 року між Державним вищим навчальним закладом «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського» та ОСОБА_2 укладено угоду №56 про підготовку фахівців з вищою освітою відповідно до якої вищий заклад освіти зобов`язується оформити студентові направлення на працевлаштування. Відповідно до умов угоди студент зобов`язується, зокрема, прибути після закінчення університету на місце працевлаштування згідно призначення і відпрацювати не менше трьох років по закінченню навчання в інтернатурі, а у разі відмови їхати за направленням відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання та суму отриманої стипендії.

18 травня 2016 року заповнено облікову картку випускника Тернопільського медуніверситету на ОСОБА_2 і остання погодилась з пропозицією щодо працевлаштування, про що свідчить її підпис у такій пропозиції.

Згідно з протоколом від 01 грудня 2016 року засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет ім. І.Я.Горбачевського МОЗ України» у червні 2017 року (ХХХХХVII випуску), молодого спеціаліста ОСОБА_2 направлено на роботу на посаду лікаря загальної практики сімейного лікаря у Костопільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги УОЗ Рівненської ОДА.

Також 01 грудня 2016 року Державним вищим навчальним закладом «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського МОЗ України» заповнено картку працевлаштування випускника ОСОБА_2 і остання погодилася із розподілом, про що свідчить її розписка в картці працевлаштування.

Зі списку працевлаштування персонально кожного випускника медичного факультету Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського МОЗ України» 2017 року вбачається, що місцем майбутньої роботи ОСОБА_2 є Костопільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги УОЗ Рівненської ОДА, посада лікар загальної практики сімейний лікар.

20 березня 2017 Міністерством охорони здоров`я України видано направлення на роботу №59 за яким ОСОБА_2 , випускницю Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського МОЗ України» направлено в розпорядження Костопільського районного центру первинної медико-санітарної допомоги для роботи на посаді лікаря загальної практики сімейного лікаря.

Вказане направлення зареєстроване в журналі обліку направлень на роботу випускників форми №Н-2.06 ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського МОЗ України».

16 травня 2017 ОСОБА_2 подала до Комісії з працевлаштування випускників ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського» заяву з проханням видати оформлене у МОЗ України направлення на роботу в УОЗ Рівненської ОДА Костопільський центр первинної медичної допомоги, вул.Данила Галицького 10, м.Костопіль Рівненської області, лікар загальної практики сімейний лікар.

Наказом ректора ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського МОЗ України» від 26 червня 2017 року №155(Д) Про випуск лікарів 2017 року присвоєно ОСОБА_2 кваліфікацію лікаря і видано диплом.

Направлення на роботу №59 ОСОБА_2 отримала 18.07.2017, про що свідчить відмітка в журналі обліку направлень на роботу випускників форми №Н-2.06 ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського МОЗ України».

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 12.06.2019 №1353 змінено назву Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України» на Тернопільський національний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України та затверджено Статут університету в новій редакції, про що внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується Випискою від 28.02.2020.

Листом комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної допомоги» Костопільської районної ради Рівненської області від 02.03.2020 №174 повідомлено Тернопільський державний медичний університет імені І.Я.Горбачевського про те, що ОСОБА_3 , лікар загальної практики сімейної медицини, рік випуску 2017, звільнена з 28 лютого 2020 року за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України.

Вказана обставина також підтверджується копією наказу від 24.02.2020 №27-к/тр «Про звільнення». Підстава звільнення заява ОСОБА_4 від 14.02.2020.

Відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету за державним замовленням ОСОБА_2 випуску 2017 року (без виплати стипендії), складеного та підписаного головним бухгалтером і заступником ректора Тернопільського національного медичного університету імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України з економічних питань, такі затрати становлять 91677,90 грн.

Згідно з довідками про доходи ОСОБА_2 за період із вересня 2011 року по червень 2017 року, виданими Тернопільським національним медичним університетом ім. І.Я.Горбачевського МОЗ України 21 квітня 2020 року №07/1596 та №07/1597, відповідачу сплачено стипендію на загальну суму 133299,31 грн.

При цьому, 27 березня 2020 року ОСОБА_1 Тернопільським національним медичним університетом ім. І.Я.Горбачевського МОЗ України направлено вимогу від 26.03.2020 №19/1512 , якою університет просив у строк до семи днів з моменту отримання даної вимоги повернути затрачені кошти на її навчання в сумі 224977,21 грн., яка складається із 91677,90 грн. вартості навчання та 133299,31 виплаченої стипендії.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Предметом спору у даній справі є стягнення з ОСОБА_1 , яка закінчила вищий навчальний медичний заклад, коштів за навчання з тих підстав, що остання не виконала своїх обов`язків перед державою за договором про підготовку її як фахівця з вищою освітою, а саме щодо відпрацювання за направленням, відповідно до встановленого Кабінетом Міністрів України порядку.

Так, згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої стаття 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин на момент укладення 01.09.2011 угоди №56 про підготовку фахівців з вищою освітою) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, а саме: випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати визначено частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції відповідно до Постанови ВР України № 100а/96-ВР від 26.04.1996 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин на момент укладення 01.09.2011 угоди №56 про підготовку фахівців з вищою освітою), пунктом 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23 січня 1996 року №77/96, пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» від 22 серпня 1996 року № 992 (в редакції чинній на час укладення угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від 01 вересня 2011року № 56) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року №367.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказано, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки частина друга статті 52 Закону України «Про освіту» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та вищезазначені нормативно-правові акти, які передбачали обов`язок студента відпрацьовувати за направленням, були чинними, то такі цивільні правовідносини, що виникли між сторонами з моменту укладення угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від 01 вересня 2011 року, регулюються саме ними.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про вищу освіту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року №77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Відповідно до пунктів 4, 6, 8, 14 Порядку керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком 1; згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою; випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років; у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Згідно з пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року №367, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Крім того, пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року №367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати, тобто і виплати стипендії, які згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року №882 «Про питання стипендіального забезпечення» виплачується за рахунок коштів загального фонду державного бюджету або коштів відповідних бюджетів. Розмір стипендій визначається відповідно до установленого Кабінетом Міністрів України розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії з урахуванням типу навчального закладу, умов та напряму навчання, успішності стипендіата.

Отже, дії особи, яка не прибула на місце працевлаштування, зазначене в направленні, чи до будь-якого іншого закладу державного сектору економіки, чи звільнилася за власним бажанням, відмовилася від виконання взятих на себе зобов`язань, передбачають правові наслідки, встановлені законом та угодою, а саме - повернення витрачених коштів на навчання до державного бюджету, за рахунок якого ця особа здобула освіту у вищому навчальному закладі.

Згідно із частиною першою статті 53 Конституції України держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про вищу освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи, які навчаються у вищих навчальних закладах, мають право на призначення стипендій. Абзац другий частини другої цієї ж статті передбачав, що студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства.

Згідно з частиною першою статті 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у закладах вищої освіти, мають право, зокрема, на призначення стипендій (пункт 11).

Таким чином, витрати на виплату академічної стипендії включаються до витрат на підготовку за державним замовленням одного фахівця.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, стипендія, надана фізичній особі як засіб до існування, належить до особистих майнових виплат, яка виплачується громадянинові і не підлягає поверненню.

Водночас академічна стипендія призначається студентам як засіб заохочення академічної успішності і не ставить на меті забезпечення студента засобами для існування, на відміну від соціальної стипендії, яка призначається студенту саме як частина державної допомоги, тобто надається саме як засіб до існування.

Академічні стипендії, які сплачуються студентам закладів вищої освіти, належать до категорії витрат на навчання таких студентів, які за наявності на те підстав підлягають компенсації замовникові відповідного навчання.

Отриману випускником вищого навчального закладу під час навчання академічну стипендію необхідно вважати такою, що входить до складу витрат, які випускник такого закладу має компенсувати замовникові його навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (зокрема, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом).

Зобов`язання випускника вищого навчального закладу щодо повернення здійснених на навчання витрат, які випускник такого закладу має компенсувати замовникові його навчання у разі його неприбуття за направленням або відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (зокрема відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), звільнення за власним бажанням протягом трьох років є мірою цивільно-правової відповідальності цього випускника і водночас, способом захисту майнових прав та інтересів замовника навчання.

До спірних правовідносин між випускником вищого навчального закладу та замовником його навчання щодо повернення здійснених витрат на це навчання підлягає застосуванню відповідна норма статті 52 Закону України «Про освіту», чинна на момент виникнення між відповідними випускником та вищим навчальним закладом правовідносин щодо навчання випускника, якщо відповідна міра цивільно-правової відповідальності передбачена укладеним договором про надання освітніх послуг.

Відповідні правові висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 607/3693/17, провадження № 14-151цс20.

Зокрема, у вказаній Постанові Великої Палати Верховного Суду наведена практика Європейського суду з прав людини щодо обов`язку особи відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати визначену договором про навчання кількість років, а саме справи Chitos проти Греції (рішення від 04 червня 2015 року, заява № 51637/12), Lazaridis проти Греції (рішення від 12 січня 2016 року, заява № 61838/14), Charalambos Pierrakos проти Греції (рішення від 26 травня 2020 року, заява № 51743/17) .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , добровільно підписавши угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, погодилася на її працевлаштування навчальним закладом, отримала направлення на роботу та, навчаючись за кошти державного бюджету та погодилася відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років.

Разом з тим, вимог Закону та угоди № 56 від 01 вересня 2011 року в частині зобов`язання відпрацювати три роки після закінчення вищого навчального закладу відповідно до направлення на роботу ОСОБА_2 не виконала, тобто порушила добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання, оскільки була звільнена за власним бажанням до відпрацювання трирічного строку, у зв`язку з чим має відшкодувати в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що є неналежним доказом наданий позивачем розрахунок вартості навчання одного студента медичного факультету за державним замовленням випуску 2017 року, який складеного та підписаного головним бухгалтером і заступником ректора Тернопільського національного медичного університету імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України з економічних питань, оскільки будь-якого іншого розрахунку чи вказівки на конкретні показники у розрахунку, з яким незгідний відповідач, суду не надано. Таким розрахунком, у свою чергу, може бути власний розрахунок, складений на підставі відповідних показників чи методики. Відповідачем також не заявлялось клопотання про призначення відповідної експертизи для визначення обґрунтованості вартості навчання одного студента медичного факультету за державним замовленням випуску 2017 року.

Суд також не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення отриманої відповідачем стипендії з посиланням на те, що позивач відійшов від умов Типової угоди, прописавши обов`язком студента відшкодувати університету окрім вартості навчання суму отриманої стипендії, посилаючись на відсутність сталої судової практики, оскільки такі доводи спростовуються позицією Верхового Суду, яка міститься у постановах від 20 вересня 2021 року у справі №607/11542/16-ц провадження №61-29436сво18 та від 22 вересня 2021 року у справі справа №607/3701/17, провадження №61-26695св18.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позов Тернопільського національного медичного університету імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України є обґрунтованим та підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 3374,66 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №1201 від 04.05.2020.

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що сплачена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Тернопільського національного медичного університету імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Тернопільського національного медичного університету імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України кошти , затрачені на її навчання в цьому навчальному закладі, в розмірі 224 977 (двісті двадцять чотири тисячі дев`ятсот сімдесят сім ) грн. 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Тернопільського національного медичного університету імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України судові витрати по справі в сумі 3 374 (три тисячі триста сімдесят чотири) грн. 66 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

Тернопільський національний медичний університет імені І.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України (м.Тернопіль, Майдан Волі 1), .

Відповідач:

ОСОБА_1 , (жителька АДРЕСА_1 ), РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне рішення складено

05 листопада 2021 року.

СуддяЛ. А. Грипіч