Справа № 189/1379/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.05.2021року смт. Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Єдаменко І.В., за участю секретаря судового засідання Котляревської А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_1 , яким просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.09.2008 року у розмірі 18554,75 грн., а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 02.09.2008 року ОСОБА_1 отримав кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 10200,00 грн. Позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява, складає між ним та банком кредитний договір. Також, відповідачем підписано довідку про умови кредитування, якою встановлено тип кредитування, процентну ставку за користування кредитом, визначено розмір процентів, штрафів тощо. Як зазначає позивач у позові, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов укладеного договору, у відповідача станом на 02.09.2008 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 18554,75 грн., яка складається з наступного: 13084,84 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 13084,84 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 895,81 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 4574,10 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії (а. с. 2 зворотний бік).

Відповідач не погодився з позовними вимогами, зазначив у відзиві, що сума заборгованості є перебільшеною, заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Також вказав, що у відповідача існує декілька карток, а відтак незрозуміло за яким договором позивач має намір провести стягнення. Заявив клопотання про витребування оригіналів первинних документів та інформації про випущені картки.

Представник позивача надав відповідь на відзив, відповідно до якого зазначив, що строк позовної давності не минув, оскільки відповідачем здійснювалось поповнення картки, а також зазначив про те, що договір у будь-якому випадку між сторонами є укладеним, оскільки виконувався сторонами.

Представником відповідача надано додаткові пояснення до відповіді на відзив, відповідно до яких останній наполягав на спливу строків позовної давності та зазначив, що борг ним за договором від 02.09.2008 року на підставі якого було видано картку № 790039 не визнавався. Здійснені платежі були на іншу картку і мали цільове призначення для побутових потреб, а не для погашення заборгованості, що свідчило про визнання виниклої заборгованості.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.09.2008 року ОСОБА_1 підписав з позивачем анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку. До позовної заяви банком доданий Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. (копія, а. с. 17).

02.09.2008 року відповідачем також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якою встановлено тип кредитування, процентну ставку за користування кредитом, визначено розмір процентів, штрафів тощо. ( а.с.18).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, 02.09.2008 року між сторонами укладено кредитний договір та визначено умови користування кредитними коштами. Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти та користувався ними, що підтверджується наданими розрахунком заборгованості (а. с.4-15).

Отримання та користування грошовими коштами за карткою № НОМЕР_1 також підтверджується випискою по рахунку станом на 19.10.2020 року та не заперечується відповідачем.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У той же час, представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності в порядку ч. 3 ст 267 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Положеннями частини четвертої статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною першою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

У постанові Верховного суду України від 01 жовтня 2014 у справі №6-134цс14 викладена правова позиція згідно якої відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261ЦКУкраїни), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, картка № НОМЕР_1 закінчила свою дію 02/10. Згідно розрахунку позивача, станом на 02/10 за відповідачем вже рахувалась заборгованість зі сплати поточної заборгованості за наданим кредитом в сумі 963,64 грн. та відсотків.

Відтак, саме з цієї дати - 02.2010 року у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором від 02.09.2008 року. Натомість банк звернувся до суду у грудні 2020 року, тобто зі спливом майже 10 років з дня порушення його майнового права.

Таким чином, позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про визнання відповідачем заборгованості та часткового погашення наданого кредиту, що свідчить про переривання перебігу позовної давності з огляду на таке.

Так, згідно виписки по рахунку, відповідачем зокрема 25.04.2019 року на картку № НОМЕР_2 було зараховано грошові кошти в сумі 700,00 грн. Призначення платежу: поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування.

Однак, такі дії на думку суду не свідчать про визнання всієї частини заборгованості за кредитним договором від 02.09.2008 року, про що прямо зазначає відповідач, а може лише свідчити про визнання певної частини за період квітень 2019 року в сумі лише 700,00 грн.

Також, згідно призначення платежу, мало місце поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування. З матеріалів справи не вбачається, що призначення вказаного поповнення картки на суму 700,00 грн є саме погашення заборгованості за тілом або ж відсотками за кредитним договором від 02.09.2008 року.

Отже, відсутні достатні та належні докази, що поповнюючи картку за № НОМЕР_2 відповідач визнавав борг та бажав його сплати саме за договором від 02.09.2008 року відповідно до якого відкрито іншу картку НОМЕР_1 , яка припинила свою дію у лютому 2010 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 01.05.2019 року відбулося автоматичне списання відсотків за використання кредитного ліміту в сумі 363,05 грн, що на думку суду також не може бути підставою для висновку про переривання строку позовної давності.

За усталеною судовою практикою, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини ( чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших ( невизнаних) частин платежу.

При цьому, вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону або довіреності. ( Постанова ВСУ від 09.11.2016 року у справі № 6-1457цс16)

За таких обставин, автоматичне списання відсотків за користування кредитними коштами не свідчить про вільне волевиявлення боржника на виконання та визнання свого обов`язку.

Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги ( пені, штрафи тощо).

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, у зв`язку з пропуском АТ КБ «ПриватБанк» строків звернення до суду та спливом позовної давності, позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 528, 530, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК, ст. ст. 7, 8, 10, 12, 18, 77, 81, 247, 259, 263-265, 274-281 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні цивільного позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 18554,75 грн. за кредитним договором №б/н від 02.09.2008 року - відмовити у повному обсязі. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; , рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_3 . Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Суддя І.В. Єдаменко