ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/606/20 Номер провадження 22-ц/814/217/21Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Карпушина Г.Л., Панченка О.О.

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про стягнення середньої заробітної плати за час невикористаної відпустки

за апеляційною скарго ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2020 року

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», в якому просив стягнути на його користь недоплачену при звільненні 29 жвтня 2015 року з роботи ПАТ «Полтаваобленерго» (на даний час - АТ «Полтаваобленерго») суму грошових коштів у розмірі 50 484,79 грн. за невикористані 32 дні відпустки.

Позов мотивовано тим, що 29 жовтня 2015 року він був звільнений Публічним акціонерним товариством «Полтаваобленерго» з посади директора з правових питань ПАТ «Полтаваобленерго». При звільненні йому була виплачена компенсація за невикористану відпустку (32 дні) у розмірі 23 505,00 грн. Проте, позивач вважає, що йому повинна бути виплачена компенсація за невикористану відпустку (32 дні) у розмірі 73 989,79 грн. Вказує, що розрахунковий період мав становити з лютого 2014 січень 2015 (перебування на лікарняному не враховується: з 19.02.2015 по 26.06.2015; з 26.06.2015 по 03.07.2015, з 26.08.2015 по 09.09.2015). Позивавч вважає, що у розрахунок його середньої заробітної плати повинен був враховуватись коефіцієнт підвищення його заробітної плати, який становив 149% згідно з рішенням Правління ПАТ «Полтаваобленерго» від 22.01.2015, яким йому був встановлений оклад 39 000,00 грн. Таким чином, з урахуванням виплаченої суми компенсації, позивач просив достягнути з відповідача різницю - 50 484,79 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про стягнення середньої заробітної плати за час невикористаної відпустки відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було доведено що у розрахунковому періоді відбулося корегування заробітної плати позива та його посадовий оклад було підвищено.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій посилається на необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити його позов повністю.

Зазначає, що у січні 2015 року на підприємстві ПАТ «Полтаваобленерго» відбулося підвищення заробітної плати з 26 088 грн., до 39 000 грн., тому коефіцієнт підвищення склав 149 %. Відтак, з урахуванням правил п. 10 Порядку КМУ № 100 «Про обчислення середньої заробітної плати» рівень виплат роботодавця за невикористану відпустку позивачу з урахуванням коефіцієнта становить 73 989,79 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що розрахунковим періодом для проведення відповідних виплат є лютий 2014 січень 2015 року, оскільки з 19 лютого по 26 червня та у липні, серпні та вересні 2015 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні та не отримував заробітну плату, тому цей період до розрахунку не включається. Вважає, що середня заробітна плата, яка обчислюється працівникові, не може бути меншою від останньої нарахованої і виплаченої йому місячної суми з урахуванням підвищення окладу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом № 342-к від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_1 був звільнений з посади директора з правових питань ПАТ «Полтаваобленерго».

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2015 року № 553/2444/15-ц встановлено, що з 19.02.2015 по 26.06.2015 ОСОБА_1 був відсутній на роботі у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року № 760/29108/17-ц встановлено, що з 19.02.2015 по 26.06.2016, з 26.06.2015 по 03.07.2015, з 26.08.2015 по 09.09.2015 ОСОБА_1 перебував на лікарняному.

Відмовляючи в задоволенні позвоних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів про підвищення окладу позивачу в розрахунковому періоді, матеріали справи не містять, окрім встановлення ОСОБА_1 розміру заробітної плати у розмірі 10 066,77 грн. з врахуванням місячного посадового окладу, доплат, надбавок, премії та виплат, які підлягають оплаті на користь працівника згідно законодавства, колективного договору та інших внутрішніх наказів, положень товариства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки (частина 1 статті 24 Закону України «Про відпустки»)

Відповідно до абзацу 1, 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно абзацу 4 пункту 3 вказаного Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно з абзацом 1 пункту 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Встановлено, що позивач був звільнений з посади директора з правових питань АТ «Полтаваобленерго» 29 жовтня 2015 року, тому враховуючи, вищезазначений Порядок № 100, нарахування компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, тобто з жовтня 2014 року по вересень 2015 року.

Посилання ОСОБА_1 на приписи абзацу 6 п. 5 Порядку № 100, як на підставу виключення з розрахункового періоду час перебування на лікарняному, є помилковими, оскільки вказаний пункт передбачає виключення з розрахункового періоду час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково. До таких поважних причин належать: перебування у відпустках без збереження заробітної плати відповідно до статей 25, 26 Закону України «Про відпустки»; час простою не з вини працівника; робота з не залежних від працівників причин у режимі неповного робочого тижня, зокрема, коли наказом по підприємству працівників відділу, цеху тощо було переведено на роботу на умовах неповного робочого тижня у зв`язку з неможливістю забезпечити їх роботою впродовж нормальної тривалості робочого тижня; період відпустки по догляду за дитиною до 3 років або за наявності медичного висновку до 6 років.

В період перебування позивача на лікарняному за ним збереглася заробітна плата та виплачено допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, яка відповідно до абзацу 4 пункту 3 вказаного Порядку № 100, включається до розрахунку при обчисленні середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані відпустки, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про те що розрахунковим періодом є з жовтень 2014 вересень 2015 року.

З долученої до позовної заяви копії витягу з протоколу № 135 засідання Правління ПАТ «Полтаваобленерго» від 22 січня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 , директору з правової роботи, встановлено розмір заробітної плати до нарахування у січні 2015 року, яка з урахуванням місячного посадового окладу, доплат, надбавок та виплат, які підлягають оплаті на користь працівника згідно законодавства, колективного договору та інших внутрішніх наказів, положень Товариства з 01.01.2015р. по 31.01.01.2015 р. - 39000 грн.

Згідно довідки виданої ПАТ «Полтаваобленерго» ОСОБА_1 , за грудень 2014 року нарахована заробітна плата в розмірі 64 334 грн. 20 коп.

Відповідно до протоколу № 145 засідання Правління ПАТ «Полтаваобленерго» від 30 червня 2015 року директору з правової роботи ОСОБА_1 , визначено розмір заробітної плати у сумі 10 066,77 грн, з урахуванням місячного посадового окладу, доплат, надбавок, премій та виплат, які підлягають оплаті на користь працівника згідно законодавства, колективного договору та інших внутрішніх наказів.

Враховуючи вищезазначене, доводи апелянта про те, середня заробітна плата позивача не може бути меншою за оклад у розмірі 39000 грн., який йому встановлено з січня 2015 року, є помилковими, так як з наданих позивачем доказів вбачається, що розмір заробітної плати у розмір 39000 грн. позивачу було встановлено з урахуванням місячного посадового окладу, доплат, надбавок та інших виплат, які підлягають оплаті на користь працівника з 01.01.2015р. по 31.01.01.2015 р.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 , на постійній основі було підвищено заробітну плату до 39000 грн. та було проведено коригування заробітної плати, можливість застосування коефіцієнту на її підвищення у розмірі 149 %, матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2020 - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, апелянт на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно компенсувати за рахунок Держави.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції слід компенсувати за рахунок Держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.01.2021 року

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді Г.Л. Карпушин

О.О.Панченко