ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6958/21 Справа № 205/7747/19 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

Позов мотивовано тим, що 25 грудня 2018 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю позивача та третьої особи ОСОБА_2 . Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року вищевказану постанову суду змінено в частині накладеного адміністративного стягнення.

У результаті ДТП позивачу завдано майнову шкоду, яка виразилась у пошкодженні її автомобіля «Daewoo Matiz», у зв`язку з чим позивач звернулась до ПрАТ «СК «Уніка», яке повідомило, що належним страховиком ОСОБА_2 є відповідач ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія (далі ПрАТ «УТСК»)». Відповідач оцінив майнову шкоду та провело оплату на суму 9 908,98 грн.

На замовлення позивача, яка не погодилась з сумою страхової виплати, проведено звіт про оцінку вартості майнової шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу № 23/01/2019 від 27 березня 2019 року, відповідно до якого вартість майнової шкоди становить 21 192,12 грн.

19 серпня 2019 року позивач звернулась до відповідача з листом, в якому просила доплатити 11 283,14 грн. в рахунок відшкодування за майнову шкоду, спричинену внаслідок ДТП. Однак, лист був залишено без розгляду, а вимогу не задоволено.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди суму 11 783,14 грн., яка складається зі 10 283,14 грн. майнової шкоди, 500 грн. витрат на проведення огляду автомобіля оцінювачем ОСОБА_3 , 1 000 грн. витрати на проведення оцінки майнової шкоди № 23/01/2019 від 27 березня 2019 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що розмір завданої позивачу шкоди був оцінений страховиком, та позивачу виплачене страхове відшкодування на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач не скористався своїм правом та не заявив клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру заподіяної шкоди, не спростував належними та допустимими доказами визначеного страховиком розміру страхового відшкодування, а отже не довів, що розмір страхового відшкодування страховою компанією визначений неправильно, а тому позовні вимоги є недоведеними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 25 грудня 2018 року сталася ДТП за участю автомобіля, який знаходився під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Daewoo Matiz», ДНЗ НОМЕР_1 , власником якого є позивач (а.с.10).

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців (а.с.12). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року вищевказану постанову суду змінено в частині накладеного адміністративного стягнення. В іншій частині залишено без змін (а.с.14-15).

Внаслідок ДТП автомобіль ОСОБА_1 було пошкоджено, позивачу завдано майнову шкоду.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована відповідачем ПрАТ «УТСК», поліс № АМ/3537979 від 07 квітня 2018 року, із страховою сумою 100 000 грн. та франшизою 1 000 грн. (а.с.18).

05 березня 2019 року оцінювачем ОСОБА_4 у присутності власника пошкодженого транспортного засобу «Daewoo Matiz», ДНЗ НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було проведено огляд вказаного пошкодженого транспортного засобу, про що складено протокол технічного огляду колісного транспортного засобу, який узгоджений та підписаний позивачем.

На підставі даного протоколу огляду ОСОБА_4 складено звіт № SOS_-90301-175487 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 14 березня 2019 року (а.с.64-93), відповідно до якого вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Daewoo Matiz», ДНЗ НОМЕР_1 , без врахування ПДВ на роботи, з урахуванням ПДВ на запчастини та матеріали становить 12 187,33 грн.

Згідно з розрахунком суми страхового відшкодування (а.с.61) та страхового акту № 156-19, складеного відповідачем, сума страхового відшкодування склала 9 958,77 грн. (12 187,33 грн. 1 000 грн. (франшиза за полісом № АМ/3537979) 1 633,08 грн. (сума, розрахована відповідно до коефіцієнту фізичного зносу, встановленого у звіті № SOS_-90301-175487)). Відповідно до платіжних доручень № 21497 від 21 березня 2019 року (а.с.62) та 21514 від 22 березня 2019 року (а.с.63) страхове відшкодування в сумі 9 958,77 перераховано ОСОБА_1 .

Не погодившись з сумою страхового відшкодування позивач замовила звіт про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 23/01/19, який проведено 27 березня 2019 року оцінщиком ОСОБА_3 . Відповідно до зазначеного звіту вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «Daewoo Matiz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 21 192,12 грн. (а.с.21-37).

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера № 230119 позивачем сплачено ФОП ОСОБА_3 11 січня 2019 року 500 грн. за огляд автомобіля «Daewoo Matiz», НОМЕР_1 , та 28 березня 2019 року 1 000 грн. за оцінку матеріального збитку«Daewoo Matiz», НОМЕР_1 (а.с. 38).

Як вбачається з позову, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь загальну суму 11 783,14 грн., яка складається з: майнової шкоди, розрахованої згідно зі звітом від 27 березня 2019 року в розмірі 21 192,12 грн., за вирахуванням виплаченої частини 9 908,98 грн. та розміру франшизи 1 000 грн., що дорівнює 10 283,14 грн., а також 500 грн. витрат на проведення огляду автомобіля оцінювачем ОСОБА_3 , 1 000 грн. витрат на проведення оцінки майнової шкоди.

Позивач зазначає, що 21 серпня 2019 року до відповідача електронною поштою направлено лист з проханням доплатити суму майнової шкоди, розрахованої відповідно до звіту № 23/01/19 від 27 березня 2019 року, що складає 11 283,14 грн. Однак, відповідач відповіді на зазначене звернення позивачу не надав, страхове відшкодування не доплатив.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що розмір завданої позивачу шкоди був оцінений страховиком, та позивачу виплачене страхове відшкодування на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а інші вимоги є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092).

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно з абзацом 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності Звіту № SOS_-90301-175487 від 14 березня 2019 року, оскільки даний звіт є недопустимим та недостатнім доказом, а тому не може бути підставою для прийняття рішення по справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки саме цей звіт відповідає нормам чинного законодавства, а тому саме він був прийнятий судом першої інстанції.

Оскільки ПрАТ «УТСК» виконало свої зобов`язання, забезпечивши у встановленому законом порядку і у встановлений термін проведення огляду, підготовку відповідного звіту, провівши розрахунок страхового відшкодування відповідно до положень чинного законодавства та виплативши його. Претензій чи зауважень до проведеного огляду пошкодженого автомобіля позивач не пред`являла, протокол складено в присутності власника транспортного засобу, що підтверджено її власноручним підписом, районний суд прийшов до обґрунтованого висновок у про відмову у задоволенні позову.

Крім того, у відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Проте як вбачається з матеріалів справи позивачка вимог щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою до винного в ДТП ОСОБА_2 не пред`являла та питання про зміну позову не ставила.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко