ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1481/21 Справа № 212/7811/19 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 212/7811/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , Комунальний заклад «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 07 жовтня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради», третя особа: Державна служба України з лікарських засобів та контролю за наркотиками, про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 23 грудня 2016 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, який, на її думку, був викликаний виходом із ладу встановленого їй у 2011 році електрокардіостимулятора ЕКС-511, виробництва ТОВ «Боіточмаш».

27 грудня 2016 року лікарем хірургом відділення Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» Бровко О.В. позивачу було проведено хірургічну операцію та було встановлено новий електрокардіостимулятор ЕКС-552-SSI, виробництва ТОВ «Боіточмаш». Даний електрокардіостимулятор був придбаний сином позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 . Станом на час проведення хірургічної операції термін дії свідоцтва про державну реєстрацію вказаного електрокардіостимулятора ЕКС-552С-SSI від 25.06.2010 р. № 9458/2010 сплинув.

Позивач вважає, що їй було продано товар неналежної якості, який згодом було їй імплантовано у порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики.

На підставі наведеного вище позивач просила суд розірвати договір купівлі-продажу електрокардіостимулятора ЕКС-552С-SSI, який укладений 27 грудня 2016 року між нею та відповідачем ФОП ОСОБА_2 , стягнути з відповідача - ФОП ОСОБА_2 на користь позивача вартість електрокардіостимулятора ЕКС-552С-SSI у розмірі 29000 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої недоліками проданого товар - 50000 грн. Крім того позивач просила стягнути з Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» відшкодування моральної шкоди, завданої їй встановленням несертифікованого кардіостимулятора, у розмірі 50000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що електрокардіостимулятор ЕКС-552С-SSI є таким, що відповідає критеріям товару належної якості, оскільки суд не є органом, який вирішує питання відповідності товару критеріям належної якості.

Позивач зауважує на тому, що відповідно до листа Держлікслужби №5323-001.2/005.0/17-19 від 16.07.2019 року, Держлікслужба до 01.07.2015 року здійснювала ведення Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення. Строк дії свідоцтва про державну реєстрацію від 25.06.2010 року № 9458/2010 на медичні вироби «Електрокардіостимулятори, що імплантуються, мультипрограмовані, телеметричні» виробництва ТОВ «Біоточмаш» (Російська Федерація) вичерпаний 25.06.2015 року, отже реалізація електрокардіостимулятора ЕКС-552С-SSI, який не пройшов державної перевірки та сертифікації, заборонена.

Позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вона не є покупцем електрокардіостимулятора ЕКС-552С-SSI, оскільки вона фізично не мала можливості придбати електрокардіостимулятор, так як знаходилась у реанімації лікарні. При цьому позивач зауважує, що саме їй був імплантований не сертифікований, заборонений до використання електрокардіостимулятор, тому, відповідно до п. 22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», саме вона є споживачем.

Крім того позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні її позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на її користь моральної шкоди, оскільки діями відповідача ФОП ОСОБА_2 їй спричиненні моральні страждання, які полягають в тому, що вона реалізувала медичний виріб, який є несертифікованим, що є прямим порушенням п.11 Ліцензійних умов, а лікар-хірург Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» імплантував вказаний медичний виріб, чим поставив позивача у небезпечне становище наслідком чого є постійний страх за життя та здоров`я позивача. При цьому лікаря хірурга хірург Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ОСОБА_4 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за фактом встановлення позивачу несертифікованого електрокардіостимулятора.

Відзиви на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» у період з 23 грудня 2016 року по 04 січня 2017 року з приводу запаморочень, втрати свідомості та слабкості.

27 грудня 2016 року позивачу ОСОБА_1 лікарем-хірургом Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» - ОСОБА_4 , проведено хірургічну операцію та імплантовано електрокардіостимулятор ЕКС-552С-SSI № НОМЕР_1 виробництва ТОВ «Біоточмаш» (Російська Федерація).

Вказаний електрокардіостимулятор для його імплантації було придбано сином позивача ОСОБА_3 у ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується видатковою накладною № 3 від 27 грудня 2016 року (а.с.64), а також підтверджено допитаним особисто сином позиавача ОСОБА_3 . Вартість приладу склала 29000 гривень, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру від 27 грудня 2016 року.

Відповідно до наданого листа Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками (скорочено Держлікслужба) № 5323-001.2/005.0/17-19 від 16.07.2019 року ОСОБА_5 повідомлено, що Держлікслужба до 01.07.2015 року здійснювала ведення Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення. Строк дії свідоцтва про державну реєстрацію від 25.06.2010 року № 9458/2010 на медичні вироби «Електрокардіостимулятори, що імплантуються, мультипрограмовані, телеметричні» виробництва ТОВ «Біоточмаш» (Російська Федерація) вичерпаний 25.06.2015 року.

Звертаючись до суд з позовом про розірвання договору купівлі продажу, стягнення матеріальної та моральної шкоди позивач посилалась на те, що їй було продано товар неналежної якості, який згодом було їй імплантовано у порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу електрокардіостимулятора ЕКС-552С-SSI, стягнення суми грошових коштів в розмірі 29000 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 гривень, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення, оскільки позивач ОСОБА_1 не була стороною договору купівлі-продажу електрокардіостимулятора.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначні законом які істотно або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частинами першою і другою ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі № 183/262/17, провадження № 61-41932сво18, зроблено висновок, що ч. 1 і 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, оспорюваний договір купівлі - продажу електрокардіостимулятора ЕКС-552С-SSI від 27 грудня 2016 року був укладений між сином позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 , про що свідчить підпис ОСОБА_3 на видатковій накладній № 3 від 27.12.2016 року та що не заперечується сторонами по справі.

Наведене вище свідчить про те, що вимоги щодо розірвання вказаного договору купівлі-продажу та вимоги про стягнення моральної шкоди з причин продажу товару неналежної якості заявлені неналежним позивачем, оскільки позивач ОСОБА_1 не є покупцем за вказаним договором, тобто не є стороною оспорюваного договору.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача до відповідача ФОП ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до листа Держлікслужби №5323-001.2/005.0/17-19 від 16.07.2019 року, строк дії свідоцтва про державну реєстрацію від 25.06.2010 року № 9458/2010 на медичні вироби «Електрокардіостимулятори, що імплантуються, мультипрограмовані, телеметричні» виробництва ТОВ «Біоточмаш» (Російська Федерація) вичерпаний 25.06.2015 року, отже реалізація електрокардіостимулятора ЕКС-552С-SSI, який не пройшов державної перевірки та сертифікації, заборонена, оскільки в даному випадку правомірність продажу відповідачем ФОП ОСОБА_2 на має правового значення для вирішення спору, оскільки позовні вимоги заявлені неналежним позивачем, тобто особою, що не є стороною оспорюваного договору.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вона не є покупцем електрокардіостимулятора ЕКС-552С-SSI, оскільки вона фізично не мала можливості придбати електрокардіостимулятор, так як знаходилась у реанімації лікарні. При цьому позивач зауважує, що саме їй був імплантований не сертифікований, заборонений до використання електрокардіостимулятор, тому, відповідно до п. 22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», саме вона є споживачем оскільки, як встановлено матеріалами справи, та не заперечується сторонами по справі, оспорюваний договір купівлі - продажу електрокардіостимулятора ЕКС-552С-SSI від 27 грудня 2016 року був укладений між сином позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 , про що свідчить підпис ОСОБА_3 на видатковій накладній № 3 від 27.12.2016 року.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу електрокардіостимулятора ЕКС-552С-SSI, стягнення суми грошових коштів в розмірі 29000 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 гривень, оскільки в даному випадку позивач ОСОБА_1 не була стороною оспорюваного договору купівлі-продажу.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що сторона договору купівлі - продажу електрокардіостимулятора ЕКС-552С-SSI від 27 грудня 2016 року, яка вважає що її права порушені, не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача до Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» про стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 гривень, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправність, неправомірність дій та бездіяльність працівників та посадових осіб Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» під час проходження лікування та проведення операційного втручання.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Натомість позивачем по справі, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами протиправність, неправомірність дій та бездіяльність працівників та посадових осіб Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» під час проходження нею лікування, проведення операційного втручання та після оперативного втручання.

При цьому не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що лікар-хірург Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» імплантував їй несертифікований медичний виріб, чим поставив позивача у небезпечне становище наслідком чого є постійний страх за життя та здоров`я позивача та лікаря хірурга Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ОСОБА_4 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за фактом встановлення позивачу несертифікованого електрокардіостимулятора, оскільки доказів протиправності, неправомірності дій та бездіяльності працівників та посадових осіб Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради» під час проходження позивачем лікування, проведення операційного втручання та після оперативного втручання матеріали справи не містять. Також не місять матеріали справи й належних та допустимих доказів, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, притягнення лікаря-хірурга Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності за фактом встановлення позивачу несертифікованого електрокардіостимулятора.

Колегія судів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що електрокардіостимулятор питання ЕКС-552С-SSI є таким, що відповідає критеріям товару належної якості та суд не є органом, який вирішує питання відповідності товару критеріям належної якості, оскільки вирішення даного питання в рамках заявленого ОСОБА_1 позову є передчасним, так як позов пред`явлено неналежним позивачем, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на те, що імплантований позивачу ОСОБА_1 електрокардіостимулятор ЕКС-552С-SSI №10344 виробництва ТОВ «Біоточмаш» є таким, що відповідає критеріям товару належної якості.

За таких обставин, колегія суддів вважає з мотивувальні частини рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 жовтня 2020 року необхідно виключити посилання на те, що імплантований позивачу ОСОБА_1 електрокардіостимулятор ЕКС-552С-SSI № 10344 виробництва ТОВ «Біоточмаш» є таким, що відповідає критеріям товару належної якості, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виключити з мотивувальні частини рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 жовтня 2020 року посилання на те, що імплантований позивачу ОСОБА_1 електрокардіостимулятор ЕКС-552С-SSI № 10344 виробництва ТОВ «Біоточмаш» є таким, що відповідає критеріям товару належної якості.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: