ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/7627/20
Провадження № 22-ц/4820/1159/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/7627/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2021 року (суддя Палінчак О.М.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду знаходиться справа № 686/2806/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом знесення самочинного збудованого нерухомого майна, в процесі розгляду якої стали відомі обставини про вчинення ОСОБА_3 правопорушень, якими порушено його права та інтереси.

Вказує, що ОСОБА_3 є власником індивідуального (садибного) житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23.02.2015, індексний номер: 34023486.

Підставою оформлення вказаного свідоцтва була декларація готовності до експлуатації індивідуального (садибного) житлового будинку, зареєстрована Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області 29.10.2014 за № ХМ95.

Відповідно до п. 9 декларації готовності прийняття в експлуатацію будинку відбулось згідно проектної документації - будівельного паспорту на реконструкцію № 527 від 22.05.2014, однак, згідно з відповіддю Управління архітектури та містобудування департаменту архітектури містобудування та земельних ресурсів м. Хмельницького на реконструкцію індивідуального (садибного) житлового будинку АДРЕСА_1 видавався будівельний паспорт № 527 22.09.2014 на підставі заяви ОСОБА_3 від 12.09.2014 № 5921-14.

Вказує, що на момент реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 05.06.2014 за № ХМ25 не існувало підстави виконання будівельних робіт (будівельного паспорту), тому таке повідомлення містить недостовірні дані і є недійсним. Крім того, в повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 05.06.2014 за № ХМ25 взагалі вказується будівельний паспорт № 38 від 27.10.2013, якого не існує.

Вважає, що будівельний паспорт № 527 від 22.09.2014 оформлений з порушенням норм чинного законодавства, а тому виготовляючи дозвільні документи на реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 надав недостовірні дані, здійснивши фактично фальсифікацію документів, на підставі яких було оформлено оспорюване свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.02.2015 індексний номер: 34023486.

На думку позивача, оформивши неправомірно право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 в цивільній справі № 686/2806/19 заявив вимогу про знесення належного йому нерухомого майна, чим порушено його права та інтереси.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов. При цьому, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що при поданні позову ним повністю доведено факт підробки документів, на підставі яких відповідачу було видане свідоцтво про право власності на житловий будинок. Вказує, що суд першої інстанції при розгляді даної справи обмежився лише перерахуванням норм закону та загальним посиланням про відсутність підстав для задоволення позову. Зазначає, що висновки суду про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю є протиправними і такими, що суперечать Конституції України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». На думку апелянта, суд не надав належної оцінки доказам по справі, наслідком чого стало ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 . Вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним, вмотивованим і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

Від позивача ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням за кордоном у службовому відрядженні. Враховуючи, що вимогами цивільного процесуального законодавства встановлені строки розгляду справи в апеляційній інстанції 60 днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження і клопотання позивача про відкладення розгляду справи надійшло поза межами цього строку, відсутність доказів в підтвердження неможливості його участі в судовому засіданні, реалізацію позивачем права на викладення своїх аргументів у апеляційній скарзі, колегія суддів поважності причин неявки в судове засідання не встановила, і, відповідно, підстав для відкладення розгляду справи та вважала за можливе слухати справу за відсутності позивача. При цьому, колегія суддів виходила з того, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, не відкладаючи розгляду справи, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасника справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до частини 1, 2 статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виникненню права власності у ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 , виходячи з національної системи регулювання підстав та порядку набуття такого права на реконструйоване нерухоме майно, слугувала та передувала активна участь в такому процесі держави в особі відповідних органів архітектурно-будівельного контролю, які спочатку надали дозвіл на реконструкцію, процес якої вони були уповноважені контролювати, а потім зареєстрували декларацію готовності до експлуатації житлового будинку. В зв`язку з чим, враховуючи, що право власності на житлове приміщення було набуте відповідачем в результаті проведення державними органами законодавчо встановлених процедур, то відповідальність за вказані процедури не може покладатися на відповідача, який розраховував на їх належність та легітимність.

При цьому, також зазначив, що свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва, є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує у його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє. У даному випадку позивачем ОСОБА_2 оскаржується свідоцтво про право власності на нерухоме майно, однак правові підстави набуття ОСОБА_3 не є нівельованими, що унеможливлює задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.02.2015 індексний номер 34023486 відповідач ОСОБА_3 є власником індивідуального (садибного) житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Підставою видачі зазначеного свідоцтва є декларація готовності до експлуатації індивідуального (садибного) житлового будинку, яка зареєстрована Інспекцією Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області 29.10.2014 за № ХМ95 (а.с. 6-11).

ОСОБА_2 , звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва від 23.02.2015 про право власності на нерухоме майно - житловий будинок по АДРЕСА_1 , посилається на порушення вимог чинного законодавства при оформленні дозвільних документів на будівництво, відповідно, і декларації готовності до експлуатації індивідуального (садибного) житлового будинку, та, як наслідок, неправомірне отримання відповідачем правовстановлюючого документу на право власності.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша, друга статті 2 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

За змістом вказаних норм права, суд повинен встановити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується.

Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Залежно від встановленого, суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Разом з тим, позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами порушення його прав, свобод чи інтересів оспорюваним свідоцтвом на час його видачі.

Доводи апеляційної скарги про порушення його прав та інтересів також не містять обґрунтування негативного впливу спірного свідоцтва про право власності на нерухоме майно на конкретні, індивідуально-виражені права чи інтереси позивача та свідчать лише про його незгоду з порядком набуття відповідачем у власність житлового будинку.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що право власності на житловий будинок було набуте відповідачем в результаті проведення державними органами законодавчо встановлених процедур, та відповідальність за вказані процедури не може покладатися на відповідача, а свідоцтво є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі, є передчасними. Оскільки з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності видачі свідоцтва, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності видачі правовстановлюючого документа, який оскаржується.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення змінюється, але при цьому результат розгляду справи залишається незмінним, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай