05.10.2021 227/2508/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 жовтня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Голомідовій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованості в розмірі 15667,25 грн. та понесені позивачем судові витрати в розмірі 2270,00 гривень, в обґрунтування якої зазначив, що між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 29.07.2011 року було підписано договір № 16485/02-ДК про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетево-кредитною схемою, відповідно до умов якого позивачем було відкрито відповідачу кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 15000,00 грн., яку відповідач просив йому встановити відповідно до повідомлення про умови кредитування та заяви на встановлення кредиту від 16.10.2013 року. Строк дії кредитної лінії було встановлено на строк дії платіжної картки, в тому числі при випуску платіжної картки на новий строк. При цьому в п. 7.2.1 вказаного договору було обумовлено, що процентна ставка за кредитом складає 23 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, а п. 7.3 договору було встановлено, що клієнт щомісячно зобов`язується здійснювати часткове повернення кредиту. Представник позивача зазначає, що позивачем всі зобов`язання за кредитним договором було виконано належним чином, в той час як відповідач повернення кредитних коштів здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, в зв`язку з чим утворилася заборгованість в загальному розмірі 15667,25 грн., яка складається з: 11606,30 грн. - заборгованості за основним боргом; 966,67 грн. - процентів за користування кредитом; 13,00 грн. - комісії; 557,10 грн. - трьох процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 307,32 грн. - трьох проценті річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 848,79 грн. - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 1368,07 грн. - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не подавав. Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачем подано не було.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, за згодою позивача, є підстави для заочного розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем реєстрації відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № 16485/02-ДК про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою від 29 липня 2011 року, відповідно до умов якого клієнту, який є відповідачем у справі, було відкрито картковий рахунок, а також відновлювану кредитну лінію за наступних умов: отримання клієнтом заробітної плати шляхом її зарахування на картрахунок; наявності договору про надання послуг по зарахуванню заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством, на карткові рахунки, укладеного між банком та організацією.

27 вересня 2013 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до договору № 16485/02-ДК від 29 липня 2011 року про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою. Відповідно до пп. 1.1.3 процентна ставка на залишок коштів за рахунком складає 0,10 процентів річних. Процентна ставка на залишок коштів за послугою «Мобільні заощадження» складає 7,00 процентів річних.

З матеріалів справи також вбачається, що 16 жовтня 2013 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до відділення банку із заявою на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи з проханням встановити йому кредитну лінію в розмірі 15000,00 грн. У вказаній заяві є відмітка про те, що позичальник був ознайомлений з всіма умовами кредитування.

Згідно повідомлення про умови кредитування від 16 жовтня 2013 року ОСОБА_1 було повідомлено про наступні умови кредитування: сума, на яку може бути видано кредит - 15000,00 грн., плата за користування кредитом - 24,0% річних, плата за перевищення витратного ліміту по картрахунку (овердрафт) - 35,0% річних, форма повернення кредиту - шляхом внесення на картрахунок готівки або зарахування безготівкових надходжень, максимальний строк кредитування, який не перечить строку дії картки - 36 місяців.

Факт користування кредитними коштами відповідачем підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 , наданою представником позивача.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом 14.06.2021 року заборгованість за кредитним договором складає 15667,25 грн., яка складається з: 11606,30 грн. - заборгованості за основним боргом; 966,67 грн. - процентів за користування кредитом; 13,00 грн. - комісії; 557,10 грн. - трьох процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 307,32 грн. - трьох проценті річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 848,79 грн. - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 1368,07 грн. - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, з наведених в кредитному договорі умов вбачається, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору. Підпис позичальника, яким є відповідач, в кредитному договорі, свідчить про той факт, що він був ознайомлений з усіма його положеннями та не мав жодних заперечень стосовно будь-яких пунктів, зокрема, відповідач погодився із умовами кредитного договору щодо необхідності повного погашення кредиту у випадку звільнення з підприємства, з яким банком укладено договір, а також у випадку не продовження платіжної картки на новий строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Ч. 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 625, 626, 629 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі обумовленого сторонами строку щомісячного повернення грошових коштів, а й отже з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом.

З наведеного позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що до стягнення заявлено також суму процентів в розмірі 966,67 грн., вказану заборгованість нараховано за період з 03.01.2014 року по 18.04.2019 року. В той же час, зі змісту наданого розрахунку вбачається, що строк дії кредитної картки, яку було видано відповідачу, було встановлено до вересня 2016 року. (а.с. 18).

Суд вважає за необхідне зазначити, що нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору суд вважає неправомірним, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки судом встановлено, що строк дії договору (кінцевий строк повернення кредиту) сплинув 30.09.2016 року, іншого строку дії договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили, суд дійшов висновку про те, що нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» має враховуватися судами. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем безпідставно було нараховано проценти за користування кредитом після спливу строку дії кредитного договору.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 26.09.2016 року загальний розмір заборгованості за нарахованими процентами становив 2879,19 грн. і саме вказаний розмір процентів є таким, що підлягав стягненню з відповідача. В той же час, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем здійснювалося періодичне погашення заборгованості і станом на 18.04.2019 року сума залишку заборгованості по процентам становила 966,67 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 966,67 грн.

Позивачем зроблено розрахунок інфляційного збільшення заборгованості та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання. Суд вважає, що вказані суми також підлягають стягненню з відповідача, виходячи з наступного.

За змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнових прав та інтересів, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Відсотки, передбачені статтею 625 ЦК, за своєю природою є відшкодуванням кредиторові понесених втрат за несвоєчасне повернення коштів, а отже відрізняються від відсотків, що підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані відсотки за користування грошовими коштами, встановленими договором.

З огляду на зазначене, 3% річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК, підлягають застосуванню до порушеного грошовим зобов`язанням, складовою якого, зокрема, є також нараховані відсотки за користування кредитними коштами, терміни сплати яких передбачено договором.

Окрім того, позивачем серед складових заборгованості заявлено до стягнення також суму комісії в розмірі 13,00 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача комісії в розмірі 13,00 грн., суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, з огляду на наступне.

Оскільки, відповідно до умов кредитного договору від 29.07.2011 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за управління кредитом, і це є підставою для тлумачення таких положень на користь споживача.

У статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції на день розгляду справи у суді першої інстанції) передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановлюючи в кредитному договорі сплату комісії за надання кредитних ресурсів, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Тобто, комісія нарахована за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Таким чином, представником позивача не було обґрунтовано нарахування вказаної складової заборгованості, не наведено підстав для її нарахування. Окрім того, зі змісту заяви на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи, повідомлення про умови кредитування взагалі не вбачається будь-якого узгодженого розміру комісії між сторонами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором від 29.07.2011 (із змінами, внесеними додатковим договором № 1 від 27.09.2013 року, яка станом на 14.06.2021 року становить 15654,25 грн., яка складається з: 11606,30 грн. - заборгованості за основним боргом; 966,67 грн. - процентів за користування кредитом; 557,10 грн. - трьох процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 307,32 грн. - трьох проценті річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 848,79 грн. - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 1368,07 грн. - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 2268,12 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 611, 615, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 80, 81, 83, 280-282, 289 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () заборгованість за кредитним договором від 29.07.2011 (із змінами, внесеними додатковим договором № 1 від 27.09.2013 року) в загальному розмірі 15654 гривні 25 копійок, яка складається з: 11606,30 грн. - заборгованості за основним боргом; 966,67 грн. - процентів за користування кредитом; 557,10 грн. - трьох процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 307,32 грн. - трьох проценті річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 848,79 грн. - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 1368,07 грн. - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 2268 гривень 12 копійок.

Направити відповідачу копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст. 272 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони по справі:

Позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», адреса: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, 39-41, , код банку 335106, р/р № НОМЕР_2 в філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк»;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя В.В.Корнєєва

05.10.2021