Провадження № 22-ц/812/931/2020
У Х В А Л А

19 травня 2021 року м. Миколаїв

справа № 480/2365/16ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів Коломієць В.В., Шаманської Н.О.

заслухавши суддю-доповідача Данилову О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 2 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити певні дії, про стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 2 жовтня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк».

22 березня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу на рішення з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Підставою поновлення строку апелянт зазначав те, що отримав копію оскаржуваного рішення нарочно 3 березня 2021 року, посилаючись на відмітку представника банку на першому аркуші копії судового рішення.

Установивши факт отримання банком копії оскаржуваного рішення 23 жовтня 2020 року, апеляційний суд ухвалою від 21 квітня 2021 року визнав причину пропуску строку на апеляційне оскарження неповажною та відповідно до вимог частини 3 статті 357 ЦПК надав апелянту строк для зазначення інших підстав.

5 травня 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» надав повторне клопотання про поновлення строку, посилаючись на відсутність достатніх доказів отримання відповідачем 23 жовтня 2020 року саме оскаржуваного рішення, а також направлення цієї копії за іншою адресою, ніж зазначав банк як адресу для листування.

Інших підстав для поновлення строку заявник не зазначив.

При вирішенні питання за наслідками розгляду клопотання апелянта, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 354 ЦПК апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частина 2 зазначеної норми встановлює, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

За правилами частини 3 статті 357 ЦПК у разі, якщо підстави, вказані апелянтом у заяві про поновлення строку, визнані судом неповажними, апеляційна скарга залишається без руху, а заявнику пропонується протягом десяти днів з дня вручення ухвали вказати інші підстави для поновлення строку.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підстави пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними лише якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

У контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника (постанова Верховного Суду (КАС) від 9 листопада 2020 року у справі №420/1813/19).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що цивільна справа перебувала в провадженні суду першої інстанції з жовтня 2016 року.

Сторони (їх представники) приймали активну участь у розгляді справі. Представник банку, як відповідач, надавав заперечення на позов, клопотання, знайомився зі справою та вчиняв інші процесуальні дії.

Про розгляд справи у судовому засіданні 2 жовтня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомлений належним чином 11 вересня 2020 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення з відміткою про отримання (а.с.205 том 2).

В судове засідання представник банку не з`явився, справу розглянуто у відсутності сторін.

Рішення Миколаївським районним судом Миколаївської області від 2 жовтня 2020 року надіслано до Єдиного державного реєстру судових рішень 13 жовтня 2020 року, а наступного дня зареєстровано та 15 жовтня 2020 року оприлюднено.

Супровідним листом від 19 жовтня 2020 року за вих.480/236516ц/25067/2020 від 19 жовтня 2020 року копію судового рішення направлено АТ КБ «ПриватБанк» на адресу, вказану ним як адресу знаходження юридичної особи (а.с.219 том 2, а.с.185, 247 том 2).

На підтвердження факту отримання відповідачем копії судового рішення від 2 жовтня 2020 року матеріали справи містять сформований список №324 рекомендованих листів від 20 жовтня 2020 року зі штампом поштового відділення від 21 жовтня того ж року (а.с.19 том 3); список №1104 згрупованих поштових відправлень, який повністю відповідає списку, складеному судом (а.с.20 том 3); відомості з сайту «Укрпошти» про вручення відправлення адресату 23 жовтня 2020 року (а.с.22 том 3).

Встановивши ці обставини, апеляційний суд ухвалою від 21 квітня 2020 року визнав недоведеним посилання апелянта на отримання копії рішення (вперше) 3 березня 2021 року, а причини пропуску строку на оскарження признав неповажними.

Підстави пропуску строку, зазначені АТ КБ «ПриватБанк» у повторному клопотанні від 5 травня 2021 року (а.с.27-29 том 3), таких висновків апеляційного суду не спростовують.

Так, суд не може погодитись з твердженням банку про те, що наявні у справі докази направлення та отримання копії судового рішення не доводять факт отримання саме цього рішення, оскільки, окрім заперечення факту отримання, банк не надав суду будь-яких доказів того, що поштове відправлення зі штрих-кодом 423 є іншим документом.

Доказів того, що це рекомендоване відправлення банком не отримано, суду не надано.

Перевірити факт вручення адресату інших відправлень за списками на адресу АТ КБ «ПриватБанк» суд позбавлений можливості через сплив шестимісячного строку збереження на сайті «Укрпошта» відповідної інформації.

Опис змісту рекомендованих відправлень не здійснюється.

Відмітка представника банку про дату отримання копії рішення 3 березня 2021 року (а.с.11 том 3), на що посилається апелянт, також не може бути достатнім доказом, який спростовує отримання цієї копії у жовтні 2020 року.

Не спростовують висновків суду і посилання апелянта на те, що зазначені списки та інформація з сайту «Укрпошта» долучені до матеріалів справи після надходження справи до апеляційного суду, оскільки ці документи отримані для перевірки доводів заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Не може вважатись переконливим і посилання банку, як на причину пропуску строку, на те, що копію судового рішення було направлено відповідачу на неналежну адресу (м.Дніпро. вул.Набережна Перемоги, 50).

Саме цю адресу банк зазначав як юридичну адресу установи протягом всього розгляду справи в суді першої інстанції (а.с 185-186,247-248 том1, а.с.2 том 2). За цією адресою отримував судові повідомлення (а.с 161,175,204, 242,243 том 1; а.с. 205 том 2). Про зміну адреси суд не повідомляв.

В апеляційній скарзі адресою для листування АТ КБ «ПриватБанк» також зазначив - вул.Набережна Перемоги,50 м.Дніпро (а.с.1 том 3).

Крім того, при вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційний суд враховує основоположний принцип права на суд, закріплений статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та практику Європейського Суду з прав людини щодо його застосування.

Відповідно до сталої практики Європейського Суду вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України» та інш.).

При цьому Європейський Суд у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що у випадках, коли строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та з підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити складову принципу верховенства права - принцип юридичної визначеності (res judicata) та остаточності рішення. Таке втручання можливо виправдати лише обставинами істотного і непереборного характеру, зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Устименко проти України», остаточне рішення від 29 січня 2016 року, пункти 46,47; справа «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, справа «Салов проти України» від 6 вересня 2005 року пункт 93, справа «Сутяжник» проти Росії» від 23 червня 2009 року пункт 38 та інш.).

Застосовуючи основні принципі Європейської конвенції та враховуючи конкретні обставини справи, а саме належне та своєчасне направлення банку копію судового рішення від 2 жовтня 2020 року, відсутність доказів його неотримання відповідачем, а також невчинення банком протягом тривалого часу (більш п`яти місяців) жодних дій, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, апеляційний суд не встановив обставин, які не залежили би від волі та поведінки апелянта та стали істотною та непереборною перешкодою у дотриманні строку на оскарження, передбаченого законом.

Підстав вважати причини пропуску строку на оскарження судового рішення поважними апеляційний суд не вбачає.

Згідно із частиною 4 статті 357 ЦПК , якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому статті 358 цього Кодексу.

Керуючись частиною 4 статті 357 та пунктом 4 частини 1 статті 358 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 2 жовтня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О. Данилова

Судді: В.В. Коломієць

Н.О. Шаманська

………………

ухвалу складено 19 травня 2021 року