Справа № 629/684/21
Провадження № 2/629/667/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2021 року м. Лозова

Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді -Мицик С.А., за участю секретаря судового засідання - Заводяної О.Ю., представника позивача- ОСОБА_1 , представника відповідача Заварзи С.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

20.09.2018 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.06.2012 між КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про постачання теплової енергії №79, відповідно до якого здійснювалось постачання теплової енергії до нежитлового приміщення аптеки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 24.01.2017 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 . Позивач свої зобов`язання за Договором виконав повністю, за період з червня 2013 року по квітень 2018 року,- поставив відповідачу потрібний обсяг теплової енергії. Відповідачка свої зобов`язання по оплаті спожитої теплової енергії не виконала в повному обсязі, оплату не здійснювала взагалі, внаслідок чого станом на вересень 2018 року заборгованість склала 80919,29 грн. Згідно ст. 629 ЦК України відповідачу за період з 01.06.2013 по 01.09.2018 здійснено індексацію боргу та нараховані 3% річних. В зв`язку з цим просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 115769,12 грн., з якої: сума основного боргу 80919,29 грн., сума інфляційних витрат 29262,55 грн., сума 3% річних 5587,28 грн., та судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.02.2019 позовні вимоги КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області заборгованість за теплопостачання у розмірі 80919 гривень 29 копійок; три відсотка річних у розмірі 5585 гривень 28 копійок, індекс інфляції в сумі 29262 гривні 55 копійок та судовий збір у розмірі 1762 гривні 00 копійок.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.03.2021 заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.02.2019 - задоволено. Скасовано заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.02.2019 року у цивільній справі №629/5204/18 за позовом КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с. 122-125) просив відмовити в задоволенні позову КП «Теплоенерго» в частині стягнення оплати, трьох відсотків річних та суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період з червня 2013 року по серпень 2015 року включно з підстав пропущення строку позовної давності та відмовити в частині стягнення оплати, трьох відсотків річних та суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період з вересня 2015 року по вересень 2018 року у зв`язку з невиконанням позивачем умов договору про постачання теплової енергії №79 від 29.06.2012. В обґрунтування заперечень посилається на те, що КП «Теплоенерго» є енергопостачальною організацією. У відповідності до додатку №3 «Умови припинення подачі теплової енергії» до договору №79 від 29.06.2012 про постачання теплової енергії, енергопостачальна організація припиняє постачання теплової енергії споживачу у разі письмового звернення споживача про припинення теплопостачання при наявності технічної можливості, а також відсутності протягом 10 днів оплати теплової енергії, у встановлений договором термін. 08.09.2016 відповідно до умов договору, відповідачка звернулася до позивача із заявою про відключення від теплової мережі приміщення аптеки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем. Позивач, порушуючи положення додатку №3 до договору від 29.06.2012, при наявності заборгованості за спожиту теплову енергію, належним чином на заяву не відреагував, обмежившись формальною відпискою. До розрахунку вартості послуг, наданих відповідачу за період з червня 2013 року по вересень 2018 року позивачем надані документи, що підтверджують установлення КП «Теплоенерго» тарифів на теплову енергію на період з травня 2015 року по вересень 2018 року. Разом з цим, таких документів за період з червня 2013 року по квітень 2015 року позивачем не надано, що ставить під сумнів об`єктивність розрахунку вартості послуг, наданих відповідачу, а відтак і розрахунок суми боргу. Крім того, звертає увагу, що позивачем заявлені вимоги за період з 01.06.2013 по 01.09.2018, тобто за п`ять років і три місяці. Позивачем пропущено строк звернення до суду з заявленими позовними вимогами.

Представник позивача у відповіді на відзив на позовну заяву(а.с. 135-138) зазначив, що розташування нежитлового приміщення відповідача, а саме: в багатоквартирному житловому будинку, і система теплопостачання нежитлового приміщення відповідача централізована, єдина з системою опалення будинку, окремого теплового вводу немає. Тому в даному випадку діють норми, які регулюють відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоповерхових житлових будинках та передбачені нормативними документами в редакції, чинній в період заявлених позовних вимог: п.п. 25-27 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 та Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, який затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4. Саме, керуючись положеннями вказаних нормативних актів, було надано відмову на заяву ФОП ОСОБА_2 від 08.09.2016. Підтвердженням відсутності технічної можливості проведення відключення приміщення відповідача від системи централізованого теплопостачання є відсутність окремого теплового вводу в приміщенні відповідача, про що було зазначено в позовній заяві. Крім того, відповідач, звертаючись у 2016 році до позивача, була обізнана щодо порядку здійснення такого відключення. Підтвердженням цього є документи, копії яких зберігаються в абонентному відділі підприємства, та які стосуються нежитлового приміщення відповідача. На підтвердження обґрунтованості розрахунків вартості послуг за період з 01.06.2013 року по 30.04.2015 року надаються роздруківки та копії наступних документів: постанови НКРРКП України від 30.09.2011 року № 162; рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 26.06.2012 року №450; постанови НКРКП від 31.12.2013 року № 419; від 31.03.2014 року № 206; від 16.05.2014 року № 540; від 13.06.2014 року № 688; від 28.11.2014 року № 533; від 27.02.2015 року № 348; від 31.03.2015 року № 1033. Зазначила, що звернення до суду з позовом про захист порушених майнових прав та інтересів позивача незалежно від спливу позовної давності гарантується ч. 2 статті 267 ЦПК України. Підставою для звернення в даному випадку було систематичне невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про постачання теплової енергії № 79 від 29.06.2012 в частині здійснення оплати вартості спожитої теплової енергії.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові та у відповіді на відзив на позовну заяву.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що між КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області(далі- енергопостачальна організація) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (споживач) було укладено договір про постачання теплової енергії №79 від 29.06.2012(далі-Договір), відповідно до якого позивач здійснював постачання теплової енергії до нежитлового приміщення відповідача аптеки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-9). Відповідно до п. 2.1. Договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно додатків 1а, 1б до цього Договору у вигляді гарячої води або водяної пари на такі потреби: опалення та вентиляцію; гаряче водопостачання; технологічні потреби. Пунктом 3.2.2 Договору передбачено, що споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором. У разі відмови споживача від послуг, що надає енергопостачальна організація протягом опалювального періоду він повинен сплачувати платежі за заявлене/затверджене в Договорі теплове навантаження до кінця опалювального періоду. Щомісячно до 20-го числа наступного місяця виконувати звірку розрахунків з підписанням акту. Згідно п.4.1.4 енергопостачальна організація має право обмежувати або повністю припиняти постачання теплової енергії споживачу після попередження, надісланого не пізніше ніж за три робочих дні, в разі заборгованості за спожиту теплову енергію в порядку, встановленому законодавством. Уразі несвоєчасного(з порушенням термінів визначених цим договором) внесення споживачем плати за надані послуги нараховувати пеню у розмірі визначеному законодавством. Пунктом 6.5. Договору передбачено, що для споживачів, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначається розрахунковим методом згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячних фактичних температур навколишнього повітря і теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації, та втрат тепла в мережах споживача. Відповідно до п. 7 Договору за невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань за Договором винна сторона відшкодовує іншій завдані збитки без зарахування неустойки. Відшкодування збитків та сплата неустойки не звільняє від виконання зобов`язань по договору, крім випадку письмової відмови сторони. П.8.1 Договору передбачено, що розбіжності та спори між сторонами, пов`язані з виконанням та розірванням цього договору вирішуються шляхом проведення переговорів, обміном листами(телеграмами, факсами), укладанням додаткових угод. Договір набирає чинності з 29.06.2012 і діє до 07.06.2013 та відповідно до ч.3 ст. 631 ЦК України дія цього Договору застосовується до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 08.06.2012 (п.10.1. Договору). Відповідно до п.10.2 Договору споживач, що займає приміщення в житловому будинку або будинку, де є інші споживачі теплової енергії, має право на розірвання договору з попередженням за 2 місяці лише за умови технічної можливості відключення від системи теплопостачання без порушення прав інших споживачів та виконання технічних умов; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення господарським судом; ліквідації енергопостачальної організації або споживача. П.10.4 Договору передбачено, що Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Згідно розрахунку вартості послуг, наданих ФОП ОСОБА_2 -за період з червня 2013 року по вересень 2018 року загальний розмір відпущеної теплової енергії складає 49.657 Гкал на суму 80919,29 грн. (а.с. 13-14).

Загальна сума боргу ФОП ОСОБА_2 перед КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області становить 115769,12 грн. та складається з суми основного боргу 80919,29 грн., суми на яку збільшуєся сума основного боргу в наслідок інфляції 29262,55 грн., 3% річних 5587,28 грн., що підтверджується розрахунком суми боргу ( а.с. 15-17).

Згідно розрахунку спожитої теплової енергії ФОП ОСОБА_2 за період з 01.06.2013 року по 01.06.2018 року спожито 49,657 Гкал (а.с.18).

Згідно розрахунку спожитої теплової енергії ФОП ОСОБА_2 за період з вересня 2015 року по вересень 2018 року відпущено тепла 29,787 Гкал, заборгованість в сумі 56476,21 грн. (а.с.164).

Відповідно до розрахунку суми боргу ФОП ОСОБА_2 перед КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області за період з вересня 2015 року по вересень 2018 року становить 68474,63 грн. та складається з суми основного боргу 56476,21 грн., суми на яку збільшеться сума основного боргу в наслідок інфляції 9404,88 грн., 3% річних 2593,54 грн., що підтверджується розрахунком суми боргу ( а.с. 165-166).

Розрахунок суми заборгованості щомісячних нарахувань відповідає тарифам, встановленим: Постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України № 162 від 30.09.2011 року, рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 26.06.2012 № 450, Постановами Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг № 419 від 31.12.2013, № 206 від 31.03.2014, № 540 від 16.05.2014, № 688 від 13.06.2014, № 533 від 28.11.2014, № 348 від 27.02.2015, № 1033 від 31.03.2015, №1437 від 30.04.2015 року, № 2690 від 29.10.2015 року, № 54 від 28.01.2016 року, 3782 від 05.05.2016 року, № 1210 від 30.06.2016 року, № 1757 від 29.09.2016 року, № 2126 від 02.02.2016 року, № 2439 від 29.12.2016 року та №151 від 01.02.2017 року, для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області (а.с. 19-27, 142-151).

Рішенням XLVI сесії № 1265 Лозівської міської ради Харківської області від 23.01.2006 переведено квартиру АДРЕСА_2 , що належить ТОВ «Аптека № 224», у нежиле приміщення. Зобов`язано ТОВ «Аптека № 224»: укласти договори про надання комунальних послуг безпосередньо з відповідними службами; оформити право власності на об`єкт нерухомого майна <-> присвоєно вищезазначеному приміщенню адресу: АДРЕСА_1 нежитлове приміщення АДРЕСА_3 (а.с. 139).

Згідно копії відповіді управління житлово-комунального господарства та будівництва Лозівської міської ради Харківської області від 20.03.2006 вих. № 38 на запит ТОВ «Аптека № 224»(м. Лозова, м-н 2, буд. 30, нежитлове приміщення № 2, кв.71),- звернення про надання дозволу на встановлення автономного опалення в квартирі розглянуто на засіданні комісії, та комісія не заперечує щодо отримання технічних вимог від Лозівської філії «Харківгаз», підприємства теплових мереж про можливість відключення від центрального опалення, житлово-експлуатаційного підприємства, пожежної частини про можливість установки опалювального обладнання, виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства. Документи надати в управління ЖКГБ міської ради для розгляду на засіданні комісії та виконкому, на отримання дозволу щодо виконання проектних і будівельних робіт(а.с.140).

З копії заяви ФОП ОСОБА_2 на адресу КП «Теплові мережі» від 20.07.2009 вбачається, що 01.07.2009 між ТОВ «Аптека № 224» та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про переведення боргу ТОВ перед КП «Теплові мережі» в сумі 4524,20 грн. Оскільки ТОВ «Аптека № 224» з 25.07.2008 припинило свою діяльність, а фактичним санатором підприємства, користувачем його майна була та є ФОП ОСОБА_2 , остання просила переоформити договір надання послуг постачання теплової енергії на ФОП ОСОБА_2 (а.с. 141).

ОСОБА_2 08.09.2016 зверталась з заявою до КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області про відключення від теплової мережі приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (аптека), посилаючись на п.1.3(умови припинення подачі теплової енергії), п. 10.2 (термін дії договору) Договору про постачання теплової енергії № 79 від 01.07.2009, та у зв`язку із скрутним становищем підприємства, проте листом КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області від 19.09.2016 вих. 931 останній було повідомлено, що КП «Теплоенерго» не дає згоди на відключення абонентів та зазначено про необхідність звернутися до «Постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення, гарячого водопостачання» (а.с.104-105, 126-127).

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (зокрема, у пунктах 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, яка передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України (далі - ГК України) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою(ч.9 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини дев`ятої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Такий правовий висновок щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору зроблений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 5 червня 2019 року у справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18 (провадження № 14-460цс19).

Отже, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.03.2006 здійснено державну реєстрацію підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 ; вид діяльності код КВЕД 86.90 Інша діяльність у сфері охорони здоров`я, <->, код КВЕД 47.73 Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах(основний); код КВЕД 47.74 Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах; <->, <->. 24.01.2017 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності(а.с. 10-12).

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сайту Міністерства юстиції України ФОП ОСОБА_2 24.01.2017 року припинила підприємницьку діяльність; номер запису 5002320; підстава-власне рішення.

Отже, позивач, звертаючись до цивільного суду, помилково визначив належність спору до цивільної юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 205/3802/18; провадження № 61-21262св19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спір виник з приводу умов та порядку оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором № 79 від 29.06.2012, укладеним між КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області та ФОП ОСОБА_2 , предметом якого є постачання теплової енергії до нежитлового приміщення аптеки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язання, за яким у відповідача з втратою статусу фізичної особи-підприємця не припинилися, тому суд дійшов висновку про належність спору до юрисдикції господарського суду.

Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, відносяться до господарської юрисдикції, справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, вирішення вищевказаного спору належить до юрисдикції господарського суду, тобто до юрисдикції Господарського суду Харківської області (юридична адреса: майдан Свободи, 5/1, Харків, Харківська область, 61000).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд вважає, що дана заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, в зв`язку із чим закриває провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»).

Оскільки вказаного клопотання матеріали справи не містять, вирішення питання про повернення судового збору є передчасним.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,- закрити.

Роз`яснити позивачу право звернутися з відповідним позовом до суду господарської юрисдикції.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя С.А. Мицик