ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/584/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С. за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 р. ОСОБА_1 а (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач, разом - сторони) про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 та стягнення аліментів на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. 26.04.2013 сторони уклали шлюб. Від шлюбу вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З квітня 2017 р. сторони проживають окремо, син проживає з позивачем. Рішенням суду від 06.11.2017 шлюб сторін розірвано. Відповідач з сином не спілкується, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не телефонує. Всі питання виховання та утримання дитини вирішуються позивачем самостійно. Позивач забезпечила дитині гідні умови проживання, піклується про здоров`я, фізичний та духовний розвиток, дбає про розширення світогляду, натомість відповідач не приймає участі у житті сина, не виявляє бажання спілкуватися з ним та брати участь у його вихованні. Повна відсутність відповідача у житті дитини та невиконання батьківських обов`язків є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Вимоги про стягнення аліментів обґрунтовані тим, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою від 13.01.2020 суд відкрив провадження у справі та призначивсправу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

05.01.2021 суд постановив ухвалу про направлення компетентному суду Російської Федерації судових доручень про вручення відповідачу ОСОБА_3 судових документів і про заслуховування його пояснень по суті позовних вимог в судовому засіданні та зупинив провадження у справі до виконання судових доручень (а.с. 41).

23.01.2021 суд направив судові доручення про вручення відповідачу ОСОБА_3 судових документів та про заслуховування його пояснень по суті позовних вимог (а.с. 46).

05.07.2021 від Центрального міжрегулонального управління міністерства юстиції (м.Київ) надійшли документи, складені в ході виконання доручення Дарницького районного суду м.Києва про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій відносно ОСОБА_3 , з яких вбачається, що в судовому засіданні, яке відбулось 30.04.2021 у Красноуфимському районному суді Свердловської області Російської Федерації, ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що не бачить обставин, які б сприяли позбавленню батьківських прав. Відповідач підтвердив, що не бачив сина близько 3 років, однак вказав на те, що у нього немає можливості зусрічатися з ним, через проживання в різних країнах.У свою чергу його колишня дружина не відповідає на повідомлення відповідача вже близько півтора років. У зв`язку з чим, він не може спілкуватися с дитиною навіть дистанційно. З приводу аліментів він не заперечує, та підтвердив що жодної фінансової допомоги не надавав, з його сторони були лише подарунки, які він іноді надсилав сину на день народження. Вказав, що можливості взяти участь в судовому засіданні він не має, та наймати адвоката не буде. Не заперечував проти розгляду справи у його відсутність.

11.11.2020 від органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 .

05.01.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 27.07.2021.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування, інші учасники справи в судове засіданні не з`явилися.

Заслухавши сторону позивача, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого в них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

З пояснень сторін вбачається, що у квітні 2017 р. шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинилися, вони стали проживати роздільно, при цьому дитина залишилась з позивачем.

06.11.2017 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення про розірвання шлюбу (а.с. 6).

Зі змісту протоколу від 30.04.2021 вбачається, що відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів у заявленому позивачем розмірі.

Позивач з дитиною мешкають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ссилається на той факт, що після припинення шлюбно-сімейних відносин відповідач не зустрічається з сином, та не допомагає їй фінансово.

З пояснень відповідача вбачається, що він хотів би спілкуватися з дитиною, однак не має можливості, у зв`язку з тим, що проживає в іншій країні.

Зі слів матері, відповідач не приймає участі в матеріальному утриманні дитини з моменту розірвання шлюбу взагалі.

Вказану обставину відповідач не заперечує, проте вказав, що має бажання спілкуватися зі своїм сином.

Відповідно до положень статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 164 Сімейного Кодексу України визначає підстави, при існуванні яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, серед яких законодавець передбачив таку підставу як ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи зі змісту статті 164 Сімейного Кодексу України в сукупності з іншими нормами сімейного законодавства позбавлення батьківських прав з наведеної підстави є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

05.10.2020 Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, ухвалила висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина взявши до уваги доводи ОСОБА_1 , про те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, він не спілкуються з сином, жодного разу не відвідав садок, а також батько не надає будь-якої фінансової допомоги.

Вказаний висновок суд не приймає до уваги і не може покласти в обґрунтування рішення, оскільки переконливих даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, судом не отримано, а сам по собі факт його непроживання разом із дитиною та відсутність фінансової підтримки не можуть слугувати достатніми підставами для позбавлення його батьківських прав.

Суд погоджується з доводами позивача, що на відповідача має бути покладений обов`язок сплачувати аліменти та заперечення відповідачем вимог позову, щодо позбавлення батьківських прав дає підстави для висновку, що дитина йому не байдужа, а його намір брати участь у вихованні дитини є щирим.

Однак визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є те, що основним завданням суду у даній справі є не покарання батька за ухилення від виконання батьківських обов`язків, а захист інтересів дитини.

Так, відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувати вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 153 цього Кодексу передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р.

Стаття 18 Декларації проголошує, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Хант проти України» зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

У низці інших своїх рішень (зокрема у справах «Хокканен проти Фінляндії», «Фуска проти Румунії») Європейський суд з прав людини наголосив, що при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, та забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

З огляду на встановлені обставини та відсутність будь-яких негативних чи компрометуючих даних про особу відповідача, суд дійшов до переконання, що позбавлення відповідача батьківських прав не відповідає інтересам малолітнього сина сторін, усвідомлення яким негативної інформації про батька може в майбутньому стати фактором, що травмує його психіку, і негативно вплинути на розвиток його як особистості.

Зважаючи на вищенаведене, суд відмовляє у позові у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю вимоги.

Вирішуючи вимогу про стягнення аліментів суд ураховує, що відповідач визнав позов в цій частини, що відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України є підставою про задоволення позову.

Правовими підставами для задоволення позову в частині стягнення аліментів є відповідні положення сімейного законодавства.

Так, за приписами статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 Сімейного кодексу України).

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень частини 2 зазначеної норми ррозмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За нормою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову.

Отже ураховуючи, що відповідач безумовно визнав позов про стягнення аліментів, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вбачає підстави для стягнення з відповідача судового збору в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись статями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Красноуфімськ Сердловської обл., громадянин Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень щомісячно, починаючи з 12 грудня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення межах суми платежу за один місяць.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Красноуфімськ Сердловської обл., громадянин Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) в дохід держави судовий збір в сумі 908 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: