Провадження №2/359/1969/2021
Справа №359/2450/21
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 20 березня 2018 року на 25 км + 400 м автодороги «Бориспіль-Дніпро» за участю транспортного засобу марки «Mazda», модель СХ-7, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу марки «Renault», модель Master, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , сталась дорожньо-транспортна пригода. На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 перебував в транспортному засобі марки «Renault», модель Master, номерний знак НОМЕР_2 , та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому правої вертлюгової впадини зі зміщенням уламків та вивиху головки правої стегнової кістки. На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія транспортного засобу марки «Mazda», модель СХ-7, номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2736608 в ТДВ «СК «Альфа-Гарант». В той же час відповідальність водія транспортного засобу марки «Renault», модель Master, номерний знак НОМЕР_2 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5559753 в АТ «СГ «ТАС». Кримінальне провадження №0000729 від 21 березня 2018 року за фактом цієї дорожньо-транспортної пригоди на даний час триває. З огляду на це, позивач вважає за необхідне визнати відповідачів винними у вчиненні дорожньо-транспортній пригоди в рівних частинах. Тому ОСОБА_1 просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь матеріальну шкоду, пов`язану із стаціонарним лікуванням, в розмірі 14892 гривень, матеріальну шкоду у вигляді вартості сплаченого лікування в розмірі 41943 гривень 50 копійок, майнову шкоду у вигляді транспортування потерпілого у розмірі 5500 гривень, моральну шкоду в розмірі 50000 гривень, а також пеню, три відсотки річних від простроченої суми та інфляційне збільшення боргу у розмірі 64506 гривень 39 копійок.

В ході підготовчого провадження ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог, якою поросив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь вартість сплаченого лікування у розмірі 41943 гривень 50 копійок та вартість придбаного лікарського обладнання у розмірі 84330 гривень, що у загальному розмірі складає 126273 гривень 50 копійок (а.с.111-112).

ІІ. Ставлення учасників справи до позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 надав до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказав на те, що позивачем не приєднано до позовної заяви жодного доказу, який би свідчив про вину ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20 березня 2018 року. Натомість, як стверджує позивач, досудове слідство триває і кримінальне провадження не закрито. Тому твердження позивача про відповідальність ОСОБА_3 за завдану позивачу матеріальну шкоду є передчасним. Крім цього, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у АТ «СГ «ТАС». Позивач не отримував відмову страховика у виплаті страхового відшкодування, тому відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився та про своє ставлення до пред`явленого позову не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим відправленням, яке повернулось на адресу суду з довідкою ф.20 «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.137).

Представники ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та АТ «СГ «ТАС» у судове засідання також не з`явились та свої пояснення щодо позову або відзиву не надали. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.135,136).

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.47-48).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.133).

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 20 березня 2018 року близько 20 години 10 хвилин на 25 км+400 м автодороги «Бориспіль-Дніпро» відбулося зіткнення автомобіля марки «Mazda», модель СХ-7, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в напрямку м. Бориспіль та, наїхавши на нерівність дорожнього покриття, виїхав на зустрічну смугу руху, та фургона марки «Renault», модель Master, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в напрямку м. Дніпро. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир фургона марки «Renault», модель Master, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому правої вертлюгової впадини зі зміщенням уламків, вивиху головки правої стегнової кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №53д від 18 червня 2018 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Дана обставина підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 07 серпня 2018 року, винесеною старшим слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області Юрченко В.В. (а.с.78).

В період з 21 березня 2018 року по 01 квітня 2018 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні КЗ «ЧОЛ Черкаської обласної ради» внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм йому було проведено оперативне лікування металостеосинтез кісток тазу (а.с.9).

В подальшому з 02 квітня 2018 року по 16 листопада 2018 року ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні, згідно листів непрацездатності (а.с.22-24).

За вищевказаний період лікування ОСОБА_1 витратив грошові кошти на придбання медикаментів та проходження обстежень у розмірі 41943 гривень 50 копійок, а також на придбання лікарського обладнання, необхідного для проведення повторної операції у розмірі 84330 гривень (а.с.25-27,113-114).

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються главою 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України.

V. Норми права, якими суд керується при вирішенні спору.

а. норми матеріального права.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, при цьому збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч.2 та ч.5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень, які викладені в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВССУ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

б. норми процесуального права.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ст.78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що постановою старшого слідчого Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області Юрченка В.В. за наслідком розгляду матеріалів досудового розслідування, що внесені до ЄРДР за №0000729 від 21 березня 2018 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди, кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.78).

Таким чином, матеріали цивільної справи не містять доказів притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до кримінальної чи до адміністративної відповідальності.

Тобто дії відповідачів на час розгляду справи не визнані неправомірними, відтак відсутній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями та шкодою, заподіяною позивачу.

Враховуючи ту обставину, що вина а ні ОСОБА_2 , а ні ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було завдано шкоди здоров`ю позивача не встановлена. З цих підстав, суд вважає, що відсутні правові підстави для покладення на відповідачів відповідальності по відшкодуванню шкоди у розмірі 126273 гривень 50 копійок.

VІI. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з положенням ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України сторони несуть також витрати, пов`язані з правничою допомогою. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З квитанції від 17 березня 2021 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 2201 гривень 42 копійки. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого ним позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат, відсутні.

Крім цього, встановлено, що ОСОБА_3 поніс витрати на правову допомогу у розмірі 6000 гривень. Вказана обставина підтверджується договором про надання правової допомоги №010/21-ц від 03 червня 2021 року (а.с.63), додатковою угодою про визначення вартості послуг до договору №010/21-ц від 03 червня 2021 року (а.с.64), довідкою про оплату послуг згідно договору про надання правової допомоги (а.с.65), актом приймання-передачі наданих послуг від 29 червня 2021 року (а.с.66).

Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (Заява №33949/02) відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром.

За змістом ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Всупереч цьому, позивач та його представник не заявляли клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, а також не вказували про неспівмірність даних витрат з розглядом цієї справи.

Тому, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.22, ч.2 та ч.5 ст.1187, ст.1188 ЦК України, ст.76, ст.77, ст.78, ст.79, ст.80, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 та ч.2 ст.137, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлено, проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду 29 жовтня 2021 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський