ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/107/21 Справа № 186/2021/19 Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року

по справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат (інфляційне збільшення), 3% річних та процент за користування грошима.,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат (інфляційне збільшення), 3% річних та процент за користування грошима.

Заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат (інфляційне збільшення), 3% річних та процент за користування грошима відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року у справі №186/2021/19 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат (інфляційне збільшення), 3% річних та процент за користування грошима задовольнити.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 28 лютого 2019 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, вирішив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 352,40 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відрив від звичайних занять в сумі 65,42 гривень.

Судове рішення прийнято на підставі розписки ОСОБА_2 від 28 квітня 2016 року, в якій зазначена сума коштів отриманих ОСОБА_2 від ОСОБА_3 , а саме: 30 000,00 гривень.

29 листопада 2019 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області про заміну сторони виконавчого провадження, ухвалив: замінити стягувача ОСОБА_3 у виконавчому провадженні ВП № 58900372, щодо примусового виконання виконавчого листа № 186/1658/18, виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області 04 квітня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 30 352,40 гривень, на правонаступника - ОСОБА_1 .

На день звернення з даною позовною заявою, рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у справі № 186/1658/18 - не виконане.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.?

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що умови договору про заміну кредитора №б/н від 19 листопада не містять, що кредитор ОСОБА_3 відступає право вимоги чи уповноважує нового кредитора ОСОБА_1 на отримання від боржника ОСОБА_2 інфляційних втрат, 3% річних та процентів за користування грошима, договір про заміну кредитора (відступлення права вимоги) .

Проте колегія судів не згодна з даним висновком з огляду на таке.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

З урахуванням наведеного, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Крім того, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Зазначеними нормами законодавства не обмежуються права кредитора стягнення з боржника інфляційних витрат та 3% річних без обов`язкового зазначення про це у договорі про заміну кредитора.

Апелянтом до апеляційної скарги додано додаток до договору про заміну кредитора (відступлення права вимоги ) від 19 листопада 2019 року з якого вбачається, що ОСОБА_3 підтверджує передачу всього обсягу прав та обов`язків ОСОБА_1 .

Відповідно до п.п. 2.3. договору про заміну кредитора (відступлення права вимоги) визначено, що після підписання договору про заміну кредитора (відступлення права вимоги), за переданим правом вимоги «Новий кредитор» набуває всі права та обов`язки Кредитора, позивача, відповідно до норм ЦК України та ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що укладаючи договір про заміну кредитора (відступлення права вимоги) (ст.ст.512 513, 514, 516 ЦК України) до нового кредитора не перейшли усі права та обов`язки у тому числі і право на стягнення інфляційних втрат, 3% річних та процентів за користування грошима, оскільки ці вимоги передбачені договором від 19.11.2019 року.

Виходячи з розрахунку інфляційні виплати складають з травня 2016 року по листопад 2019 рік -10813,36 грн., 3% річних-3281,92 грн., проценти 17041,24 грн.,а всього 31136,52 грн..

Однак , позивач просив стягнути з засад виваженості та розумності, зменшивши суму з 31 136,52 грн. до 10 000 грн..

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального право, що є підставою для скасування рішення і винесення нового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року необхідно скасувати та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат (інфляційне збільшення), 3% річних та процент за користування грошима.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 1204,07,20 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат (інфляційне збільшення), 3% річних та процент за користування грошима - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10000,00 грн та судові витрати у розмірі 1204,07,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді М.Ю. Петешенкова

В.С.Городнича