ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/221/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Шаповалової К.В.,

за участю секретаря судових засідань Радченка А.О.

стягувача ОСОБА_1

представника стягувача Денисенка М.М.

представника ДВС Патлаченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5а скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

22 липня 2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк О.Б., заінтересована особа - ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/14734/21 між суддями від 23 липня 2021 року матеріали скарги передано в провадження судді Шаповалової К.В. Фактично справа була передана судді 26 липня 2021 року.

Ухвалою суду від 28 липня 2021 року справу прийнято до розгляду та призначено у судове засідання на 17 серпня 2021 року.

У судове засідання 17 серпня 2021 року учасники справи не з`явилися. Від скаржника 12 серпня 2021 року надійшла заява (вх. № 56196) про розгляд справи за його відсутності. Окрім того 17 серпня 2021 року надійшли заяви від заінтересованих осіб про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року відкладено розгляд скарги на 1 жовтня 2021 року.

У судове засідання 1 жовтня 2021 року з`явився стягувач, його представник та представник ДВС.

30 вересня 2021 року від Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на скаргу, в якому викладені заперечення щодо заявлених вимог та прохання у задоволенні скарги відмовити.

Також на виконання вимог ухвали суду від 28 липня 2021 року державним виконавцем надано суду копію матеріалів виконавчого провадження № 61008236.

1 жовтня 2021 року від представника стягувача надійшли письмові пояснення щодо поданої скарги, в яких викладені заперечення щодо вимог ОСОБА_2 та прохання у задоволенні вимог відмовити.

1 жовтня 2021 року у судове засідання з`явилась стягувач, її представник та державний виконавець. Стягувач та її представник підтримали викладені у письмових поясненнях заперечення щодо скарги, вказали, що ОСОБА_2 є боржником зі сплати аліментів, кошти своєчасно не сплачує, деякий час надавав кошти, але вони були у значно меншій сумі ніж визначено рішенням суду та й не мали призначення платежу, тому стягувачка подала заяву державному виконавцю про здійснення перерахунку аліментів. Крім того, вказали, що твердження ОСОБА_2 про необхідність спочатку відрахування податків та зборів із середньомісячної заробітної плати, а потім з тієї суми відраховувати аліменти на утримання дитини є хибним, та таким, що суперечить нормам законодавства України. Просили у задоволенні скарги відмовити повністю.

Державний виконавець у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на скаргу, вказав, що дії державного виконавця відповідають приписам чинного законодавства, не містять будь-яких порушень, а тому просив у задоволенні скарги відмовити.

У розгляді скарги було оголошено перерву до 25 жовтня 2021 року.

12 жовтня 2021 року від скаржника надійшла заява про можливість розгляду скарги у його відсутність. Стягувач, її представник та державний виконавець у судове засідання з`явились, підтримали надані раніше пояснення.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення стягувача та її представника, державного виконавця, вивчивши матеріали виконавчого провадження № 61008236, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Положеннями статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 ЗУ «Про виконавче провадження» зокрема визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази.

8 жовтня 2019 року Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ № 753/17815/19, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частина заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 9 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

15 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання судового наказу від 8 жовтня 2019 року, виданого 15 січня 2020 року.

20 січня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61008236 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись із скаргою на дії державного виконавця Сом С.О. зазначає, що державним виконавцем неправомірно було здійснено перерахунок аліментів, що підлягають стягненню з нього за період з 9 вересня 2019 року по 31 січня 2020 року, оскільки стягувач подала заяву державному виконавцю про те, що просить стягувати аліменти з лютого 2020 року, у зв`язку з тим, що батько дитини допомагав матеріально за цей час.

Дійсно в матеріалах виконавчого провадження № 61008236 міститься вказана заява стягувача ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27 травня 2021 року за період з вересня 2019 року по грудень 2019 року сума нарахованих аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 становить 16599,75 грн., а сума сплачених аліментів за вказаний період становить 4000 грн. Суд враховує пояснення державного виконавця, що у наданому розрахунку міститься описка щодо періоду нарахування аліментів за 2019 рік, а саме з 4 квітня 2019 року, враховуючи те, що в самому розрахунку зазначено, що аліменти стягуються з 9 вересня 2019 року та відповідна таблиця нарахування аліментів починається саме з вересня 2019 року.

Також суд приймає до уваги пояснення державного виконавця щодо наявності в матеріалах виконавчого провадження 2-х розрахунків заборгованості, в одному з яких зазначено, що у 2019 році аліменти не сплачувались боржником, а у другому сума сплачених аліментів становить 4000 грн та що вірним є саме другий розрахунок.

Стягувач ОСОБА_1 (попереднє прізвище ОСОБА_1 ) вказала, що дійсно писала заяву державному виконавцю про стягнення аліментів з лютого 2020 року, бо колишній чоловік обіцяв платити добровільно гроші. Проте, оскільки він не дотримався домовленостей, вона фактично відізвала свою заяву та просила державного виконавця здійснити перерахунок аліментів за той час.

Представник стягувача просив суд врахувати, що до скарги ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів того, що аліменти за період з вересня 2019 року по січень 2020 року він сплачував аліменти на утримання сина. Представник не заперечував, що деякі кошти Сом перераховував на рахунок колишньої дружини, проте це були зовсім незначні кошти та й не мали призначення платежу.

Як вбачається з виписок банківської карти, наданої стягувачем у судовому засіданні, дійсно у період з вересня 2019 по грудень 2019 року ОСОБА_2 перераховував на користь ОСОБА_1 кошти в загальному розмірі 4000 грн, які були враховані державним виконавцем при визначені суми заборгованості, при цьому такі перерахунки коштів не містили призначення платежу, а отже були визначені саме як сплачені аліменти державним виконавцем за повідомленням стягувача.

При цьому суд зазначає, що відповідно до розрахунку розміру аліментів, який визначався державним виконавцем виходячи із середнього заробітку працівника у відповідній місцевості, ј частина у 2019 році становила від 3923,50 грн до 4717,25 грн, а отже, враховуючи перерахунок боржником стягувачу коштів в розмірі 300-500 грн в місяць, державним виконавцем правомірно за заявою стягувача було здійснено перерахунок розміру аліментів.

Стосовно твердження скаржника про невірний розрахунок державним виконавцем розміру аліментів без відрахування податків та зборів, необхідно зазначити таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з пояснень державного виконавця, підтверджується матеріалами виконавчого провадження та не оспорюється боржником він є фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про ФОП внесено 16 лютого 2012 року, а за рішення ОСОБА_2 12 жовтня 2021 року внесено запис про припинення його діяльності як ФОП.

Отже, станом на день звернення зі скаргою боржник був зареєстрований як ФОП.

Розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146(з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому, він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімально гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За змістом частин третьої, четвертої статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувана; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Частиною восьмою вказаної статті передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувана і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підстав і відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Оскільки як зазначав скаржник та це підтверджується відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 до 12 жовтня 2021 року був зареєстрований як ФОП, який перебуває на спрощеній системі оподаткування за адресою: АДРЕСА_1 , розрахунки заборгованості зі сплати аліментів обґрунтовано здійснено державним виконавцем на підставі встановленого органом статистики розміру середньої заробітної плати для міста Києва.

Оскаржуючи розрахунок та перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, скаржник посилався на те, що при визначенні суми щомісячних платежів державним виконавцем не вирахувано суму податків та зборів, які підлягають сплаті із визначеного загального доходу платника.

Однак, такі твердження скаржника є помилковими, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 70 3акону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146також передбачено, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Разом з тим, наведений порядок визначення розміру аліментів, що сплачуються із доходу після утримання обов`язкових податків і зборів, передбачений у разі отримання платником доходів, однак ОСОБА_2 у спірному періоді був зареєстрований як ФОП на спрощеній системі оподаткування, а тому аліменти на утримання сина обчислено, виходячи із розміру середнього заробітку працівника у місті Києві.

У випадку, коли платник аліментів не працює або є ФОП на спрощеній системі оподаткування, розмір щомісячних платежів встановлюється за приписами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України, згідно яких не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у даній місцевості на суму податків, що зазвичай сплачуються із фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами частини першої статті 70 цього Закону.

Відповідний правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 659/988/18, провадження № 61-6205ск19.

Таким чином, враховуючи, викладене, з огляду на те, що боржник у спірний період був зареєстрований як ФОП із спрощеною системою оподаткування, державним виконавцем правомірно здійснено розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з розміру середнього заробітку працівника у місті Києві без вирахування сум податків та зборів.

Отже, встановлені судом обставини справи свідчать, що дії державного виконавця з нарахування заборгованості зі сплати аліментів узгоджуються із вимогами Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень та Сімейним кодексом України, оскаржуваний розрахунок заборгованості не спростовані, отже відсутні підстави для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись статтями 447, 451 ЦПК України, статтями 1, 4, 24,74 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни, заінтересована особа - ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 29 жовтня 2021 року.

Суддя: К.В. Шаповалова