Справа № 466/316/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Зими І.Є.

за участю секретаря Вітрук В.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів , -

у с т а н о в и в:

15.01.2021р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів, стягуваних з нього на користь відповідачки на утримання : сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Свої вимоги мотивує тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 2001 року, в якому у них народилось четверо дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Шлюб між ними розірвано 20.09.2019р. за рішенням суду.

30.10.2018р. Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено заочне рішення про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання спільних дітей, у твердій грошовій сумі, в розмірі по 12 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 03.09.2018, до досягнення дітьми повноліття.

Позивач зазначає, що на даний час сплата аліментів у вищевказаному розмірі для нього є непосильною, оскільки суттєво погіршився його матеріальний стан. Зокрема, він не має стабільної заробітної плати, адже з 15.01.2020р. припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця. На даний час проживає в Польщі, проте не працює через впровадження карантинних заходів. Відтак, просить суд зменшити розмір стягуваних аліментів, відповідно ст. 182 СК України, якою передбачено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно розрахунку позивача, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», на його думку такий розмір повинен становити: на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1197,50 грн.; на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1197,50 грн., на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 197,50 грн. та на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 960,50 грн. З врахуванням принципу справедливості та розумності , такий розмір аліментів буде доцільним та не буде суперечити чинному законодавству.

Ухвалою суду від 05.02.2021р. відкрито провадження у справі, розгляд призначено в спрощеному позовному провадженні.

10.02.2021р. представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не подано жодних доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану, а відтак немає підстав для зменшення розміру аліментів. Згідно інформації відповідачки, позивач з 2017 року постійно проживає та працює на території Республіки Польща, однак не надає жодних доказів, що підтверджують наявність чи відсутність доходів. Окрім того в позивача наявна заборгованість по аліментах, яка станом на 23.10.2020р. становить 324 000 грн. При цьому зазначає, що на даний час вона не працює та знаходиться на обліку в центрі зайнятості, її матеріальне становище є досить скрутним, дохід практично відсутній, тому зменшення розміру аліментів призведе до неможливості утримувати дітей належним чином.

Крім того у відзиві, відповідачка просила суд зобов`язати позивача ОСОБА_3 надати відповідь на запитання по суті, що були поставлені в порядку ст. 93 ЦПК України представником відповідача. Ухвалою суду від 01.04.2021р. вказане клопотання задоволено.

01.04.2021р. представник позивача адвокат Баюш Л.В. подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що на час прийняття рішення про стягнення аліментів суд виходив з того, що позивач був ФОПом і отримував дохід від підприємницької діяльності, відтак це було основною підставою обґрунтування вимоги відповідача щодо стягнення з нього аліментів у значному розмірі. Проте на даний час позивач остаточно припинив підприємницьку діяльність, втративши статус фізичної особи-підприємця, тому доходи у нього відсутні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, зіславшись на обставини та факти, викладені в заяві.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2001 року, який розірвано 20.09.2019р. за рішенням Шевченківського районного суду м. Львова.

У шлюбі в подружжя народилось четверо дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

30.10.2018р. Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання чотирьох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 12000,00 грн. щомісячно, починаючи з 03 вересня 2018 року, до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Як роз`яснено у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до п. 17 вказаної Постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як на підставу своїх вимог, позивач покликається на погіршення свого матеріального становища, в силу того що він не працює та не отримує дохід.

Згідно представлених суду відповідей позивача за запитання відповідача в порядку ст. 93 ЦПК України, ОСОБА_3 зазначив, що на даний час не працює у зв`язку із запровадженням жорстких карантинних обмежень в Республіці Польща, не має постійного місця роботи і стабільного доходу. Його матеріальний стан значно погіршився, він припинив свою підприємницьку діяльність. Також вказав , що сімейний стан не змінився, інших дітей у нього немає, стан здоров`я також не змінився. На решта запитань, що стосується місця його проживання, період перебування за кордоном та про отримання доходів за період з 03.09.2018р. по 10.03.2021р., позивач відмовився відповідати на підставі ст. 63 Конституції України .

В підтвердження погіршення матеріального стану, позивач надав лише довідку про припинення підприємницької діяльності на території України 15.01.2020р. (а.с. 13).

Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 15.05.2018 по справі № 234/6207/17, провадження № 61-7802св18 зазначив що : «Відповідач не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він не працює та на його утриманні перебуває непрацездатна матір не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Тому доводи касаційної скарги в частині визначення розміру аліментів не заслуговують на увагу».

Також, як встановлено судом, з моменту винесення рішення Шевченківським районним судом м. Львова від 30.10.2018р., позивачі ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів, що станом на 23.10.2020р. становить 324 000 грн. Даний факт стверджується розрахунком державного виконавця (а.с.44-45).

Згідно наказу-розпорядження № 1026/06 від 02.12.2020р. (а.с.47), відповідач ОСОБА_4 08.12.2020р. звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників і наданий час перебуває на обліку як безробітна в центрі зайнятості, що вбачається з довідки від 04.03.2021р. (а.с.48).

Також суд враховує те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2019 року у справі № 466/997/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, встановлених рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2018 року, за безпідставністю позовних вимог. Рішення суду набрало законної сили.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При зверненні з позовом про зменшення розміру аліментів у справі 466/997/19, позивач покликався на аналогічні за змістом обставини, що і в даній справі. Судом при ухваленні вказаного рішення встановлено, що позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я, на утриманні інших дітей чи осіб немає, будь-яких інших належних та допустимих доказів (крім відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків) про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей не надав, матеріальний, сімейний та стан здоров`я відповідача ОСОБА_4 не змінився, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів.

З моменту ухвалення судом вказаного рішення, яке набрало законної сили, а також рішення суду про стягнення аліментів від 30.10.2018р., вказані вище обставини не змінилися, як і сімейний стан та стан здоров`я відповідача .

Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 80, 81, 141, 259, 263, 265, ЦПК України, ст.ст. 185, 192 Сімейного кодексу України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, встановлених рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2018 року - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 21 травня 2021 року.

Суддя І. Є. Зима