ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що як встановлено органом досудового розслідування і підтверджено ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року по кримінальному провадженню № 201/1131/18 (провадження № 1-кп/201/333/2018): « ОСОБА_2 17 травня 2002 року прибула за місцем проживання своєї знайомої ОСОБА_1 , а саме в квартиру АДРЕСА_1 , обравши об`єктом злочинного зазіхання майно ОСОБА_1 , а саме грошові кошти у розмірі 2 200 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України, станом на 17.05.2002 року, становило 11721,60 грн., з метою сплати за комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_2 , розташованої за вказаною адресою. ОСОБА_2 , діючи умисно з корисною зацікавленістю, користуючись тим, що ОСОБА_1 довіряє їй, як давній знайомій, і надала їй допомогу по сплаті заборгованості за квартиру та подальшого переоформлення квартири АДРЕСА_3 , у якій ОСОБА_2 постійно мешкала, але квартира їй фактично на той час не належала, таким чином, ОСОБА_2 шляхом зловживання довірою перетворила у свою власність грошові кошти потерпілої ОСОБА_1 , спричинивши їй тим самим збитки на суму 2 200 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України, станом на 17.05.2002 року, складало 11 721,60 грн., спричинивши тим самим майнові збитки у великих розмірах. Умисні дії ОСОБА_2 , виражені у заволодінні грошовими коштами ОСОБА_1 у великих розмірах, шляхом зловживання довірою, кваліфікуються за ч. 3 ст. 190 КК України». Судом було враховано, що з 17 травня 2002 року, а саме з моменту скоєння ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, пройшло повних 15 років, тобто по даному кримінальному провадженню закінчився строк давності, та було вирішено питання про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.

Позивачка вважає, що відповідачка спричинила їй моральні страждання, які вона оцінила в 300000 грн. ОСОБА_2 не віддавала позивачці грошові кошти на протязі 9 років, віддала борг лише 11 листопада 2011 року, а тому ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачки 12658,68 грн. за прострочення виконання зобов`язання, відповідно п. 3 договору позики, укладеного між сторонами.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2020 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто на її користь з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 12658,68 грн. за прострочення виконання зобов`язання та моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти у розмірі 12658,68 грн. за прострочення виконання зобов`язання є доведеними. При цьому, вирішуючи питання про стягнення з відповідачки моральної шкоди, суд врахувавши принципи розумності та справедливості вважав за можливе стягнути 3000,00 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що за прострочення невиконання зобов`язання відповідно до договору, на її користь підлягає стягненню 12659,68 грн., та за 15 років вона втратила здоров`я та душевний спокій, а тому підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 300000 грн.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти у розмірі 12658,68 грн. за прострочення виконання зобов`язання є доведеними. При цьому, вирішуючи питання про стягнення з відповідачки моральної шкоди, суд врахувавши принципи розумності та справедливості вважав за можливе стягнути 3000,00 грн..

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 17 травня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, за умовами якого остання надала, а ОСОБА_2 отримала грошові кошти у сумі 2 000,00 доларів США та 200,00 доларів США за договором позики, укладеним між цими ж сторонами у простій письмовій формі у вигляді розписки від 17 травня 2002 року.

За умовами вказаного договору позики ОСОБА_2 зобов`язалась повернути ОСОБА_1 позичені грошові кошти до 10 вересня 2002 року, у разі прострочення виконання зобов`язання зобов`язалась також сплатити 1% від суми задатку за кожний день прострочення.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов`язується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В порушення зазначених норм закону відповідачка свої зобов`язання не виконала та грошові кошти повернула позивачу через 9 років після зазначеного у договорі строку.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підтвердження своїх вимог, позивачкою надано розрахунок суми грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідачки за порушення зобов`язання 12658, 68 грн., який відповідачкою спростований не був, а також вказана сума зазначена у позовній заяві, а тому суд першої інстанції, у відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, розглянув справу в межах позовних вимог та обгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів за порушення зобов`язання.

Що стосується рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Врахувавши те, що неправомірними діями відповідачки позивачці завдано моральної шкоди, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення моральної шкоди в сумі 3000,00 грн.

Доводи апелянта в скарзі про те, що за прострочення невиконання зобов`язання відповідно до договору завдатку, на її користь підлягає стягненню 12659,68 грн., - колегія суддів вважає безпідставними, так як суд першої інстанції задовольнив вказані позовні вимоги саме в їх межах.

Твердження апелянта про те, що за 15 років вона втратила здоров`я та душевний спокій, колегія суддів також вважає необґрунтованими, так як вказані доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Інші твердження колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко