Справа №621/517/21
Рішення

Іменем України

20 травня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Шахової В.В.,

за участі секретаря - Девятерикової А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Зміїв цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОУФІНГОУ" про визнання недійсним договору позики -

В С Т А Н О В И В :

24.02.2021 ОСОБА_1 звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОУФІНГОУ" про визнання недійсним договору позики, в якому просить визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту №/346553 від 09.12.2020, укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГОУФІНГОУ" та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 09.12.2020 позивач уклала договір про надання фінансового кредиту № /346553 з ТОВ «ГОУФІНГОУ», за яким ТОВ «ГОУФІНГОУ» надає позичальникові фінансовий кредит в розмірі 3000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. У відповідності до п. 1.2 - 1.3 цього Договору Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 07.01.2021. Строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. В даному випадку, кредитний договір за своїм змістом порушує принцип добросовісності, оскільки платіжні зобов`язання позичальника за кредитним договором щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими та річна відсоткова ставка складає 912,5%, тобто більш ніж у 9 разів більше ніж сума отриманого кредиту, при тому, що відповідно до даних НБУ на кінець грудня 2020 року середній розмір річної відсоткової ставки по кредитам населенню строком до 1 року складав 35,2%. Договір № /346553 від 09.12.2020, укладений з ТОВ «ГОУФІНГОУ», призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та підлягає визнанню недійсним з підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливості умов договору, оскільки всупереч принципу добросовісності має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Крім того, в даному випадку слід врахувати, що укладення оспорюваного договору було вчинено внаслідок впливу тяжкої обставини. Так, на момент укладення Договору № /346553 від 09.12.2020, позивач мала заборгованість на суму більше ніж 35 000,00 грн, яка утворилась на підставі кредитних договорів (Угода від 10.03.2020 до Кредитного договору № 833088-А від 10.03.2020 з ТОВ «СС ЛОУН»; Кредитний договір "99431-М" від 30.09.2020 з ТОВ «ЕКВІФІН УКР»; Договір про надання фінансового кредиту № /573352 від 21.10.2020 з ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА»; Договір про надання фінансового кредиту № 09759-11/2020 від 25.11.2020 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ»). Укладаючи договір № /346553 від 09.12.2020, позивач, будучи одинокою матір`ю та маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей, будучи безробітною та за відсутності інших реальних доходів, перебуваючи під психологічним тиском в зв`язку з погрозами по телефону щодо необхідності термінового повернення заборгованості, мала намір сплатити поточну заборгованість, яка утворилась на підставі вище вказаних договорів. Разом із тим, відповідач мав реальну можливість у відповідності Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» через бюро кредитних історій дізнатися про відомості, що складають кредитну історію позивачу, та наявність великої суми непогашеної заборгованості, проте, розуміючи, наскільки на невигідних для особи умовах вчиняється правочин, запропонував його укласти свідомо та умисно, з наміром отримати від цього вигоду. Таким чином, в даному випадку наявний причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та вчиненням правочину, тобто укладення угоди було направлено саме на усунення тяжкої обставини. Окрім того, позивач вказує на порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» щодо умов кредитного договору.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суд з даним позовом.

Ухвалою від 09.03.2021 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Учасники справи у судове засідання не з`явились.

Від представника позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки за наявними у справі матеріалами. На задоволенні позову наполягає.

Крім того, просив залучити до матеріалів справи оригінал в електронному вигляді кредитного звіту та інформації з реєстру запитів, що містяться в кредитній історії щодо ОСОБА_1 від ТОВ "Українське бюро кредитних історій".

Представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що кредитний договір між сторонами укладений в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». ОСОБА_1 на сайті https://www,gofіngo.com.ua/ здійснила заповнення заяви (форми) на отримання кредитних коштів, виразивши таким чином свій намір укласти договір з Відповідачем. В момент, коли ОСОБА_1 заповнила заяву з метою отримання кредитних коштів, вона автоматично прийняла пропозицію (оферту) ТОВ «ГОУФІНГОУ» та приєдналась до умов публічного договору, щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Саме з моменту заповнення заяви (форми) електронний договір вважається укладеним. Згідно п. 2.3 Договору оферти, сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Тобто, позивачем було підписано Договір про надання фінансового кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора, на підтвердження чого у Індивідуальній частині договору міститься код ідентифікатор Позивача - R11795, що і є безпосереднім підписом. Таким чином, договір був укладений відповідно до вимог ст. 10 ЗУ «Про електрону комерцію», в якій встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Позивач заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, прийняв пропозицію (оферту) та приєднався до умов публічного договору, щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів, підписавши договір за допомогою одноразового ідентифікатора. На сайті ТОВ «ГОУФІНГОУ» розміщена відкрита інформація для невизначеного кола осіб, будь-хто має можливість ознайомитися з умовами кредитування та перш ніж заповнювати заявку на отримання кредитних коштів, не лише ознайомитися з Публічною пропозицією (офертою) та самим Договором, отримати відповідну консультацію за допомогою онлайн-чату або за номерами телефони, що вказані на сайті Відповідача. Примірний договір та Публічна пропозиція (оферта) розміщені на сайті Відповідача містять абсолютно всі умови кредитування, зокрема інформацію про те, що за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - Фіксована. Відповідно до Розділу 1 укладеного Договору про надання фінансового кредиту № /346553 від 09.12.2020 Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Згідно п. 1.2 Індивідуальної частини Договору про надання фінансового кредиту, строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за Договором. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (пункт 2.3 Договору). Позивач отримала грошові кошти та була обізнана про необхідність повернення разом з відсотками, які передбачені умовами Договору. Позивач підтверджує, що не виконала умов Договору, та не провела сплату кредитних коштів у строк передбачений умовами Договору. Тобто, саме Позивачем було порушено умови укладеного Договору та саме до неї повинні застосовуватися наслідки такого порушення. Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що представник відповідача скористався правом подання відзиву на позов, в якому виклав свої заперечення проти позову, суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення у справі у даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 09.12.2020 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 було укладено індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № /346553 (а. с. 41 - 42).

Відповідно до п. 1.1. умов договору Товариство надало клієнту - ОСОБА_1 фінансовий кредит в розмірі 3000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надано строком на 30 днів, тобто до 07.01.2021 (п. 1.2 договору). Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором.

Пунктом 1.3 передбачено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована.

Згідно з п. 1.5. невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства.

Відповідно до п. 1.7 договору клієнт підтверджує, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».

Пунктом 2.1. передбачено, що сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 4.1. договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору відповідно до чинного законодавства України та договору.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2 цього договору та /або і Додатку до цього договору, проценти передбачені п.1.3 продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору.

Згідно п. 6.1. договору цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно п. 6.4. підписанням цього договору клієнт дає свою згоду на те, щоб Графік розрахунків розміщувався в особистому кабінеті клієнта, зареєстрованому на веб-сторінці Товариства.

Підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства, що вбачається з п.6.8. договору.

Розділом 7 визначені реквізити та підписи сторін, а саме: підписом директора ТОВ «ГОУФІНГОУ» ОСОБА_2 є GFG123, а електронним підписом фізичної особи - ОСОБА_1 - R11795 (а. с. 41 - 42).

Пунктом 1.4. Публічної пропозиції (договір оферти) ТОВ «ГОУФІНГОУ» на укладення договору про надання фінансового кредиту, передбачено, що клієнт, виконуючи дії передбачені даною офертою, зокрема шляхом подання заявки на сайті Товариства за зазначеною адресою, виражає свій намір отримати фінансовий кредит та акцептує пропозицію (оферту) Товариства, приєднуючись до договору в цілому в відповідності до вимог статті 634 ЦК України (а. с. 38).

Розділом 2 (Порядок укладення договору та надання фінансового кредиту) Публічної пропозиції визначено, що клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на Сайті Товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення (п. 2.1.)

Електронними підписами підписано додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту № /346553 від 09.12.2020, в якому визначено графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту (а. с. 41 - 42).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В п. 5 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи це положення закону правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Тобто, позивачу до укладення договору була надана уся споживча інформація.

Крім того, позивач підтвердила ознайомлення з усіма істотними умовами Договору позики з моменту підтвердження електронним и одноразовим ідентифікатором в особистому кабінеті, доступ до якого здійснив з використанням унікального логіну та пароля Особистого кабінету.

Отже, підписанням оферти одноразовим ідентифікатором позичальник засвідчив, що погоджується з усіма без виключення умовами оферти.

Таким чином, судом встановлено, що грошові кошти у розмірі 3000 грн. надавалися ОСОБА_1 на строк 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 912,5% річних від суми кредиту, в розрахунку 2,5 % на добу.

Тобто, за 30 днів користування кредитом ОСОБА_1 мала сплатити проценти у розмірі 2250,00 грн, що не перевищує суму кредиту.

Разом із тим, матеріали справи містять заявку від 06.01.2021 та 06.02.2021 на продовження строку дії договору (пролонгацію кредиту) Додаткова угода № 2 до договору № /346553 від 09.12.2020 (а. с. 43, 44).

Зазначені вище заявки мають реквізити та підписи сторін, а саме: підпис директора ТОВ «ГОУФІНГОУ» ОСОБА_2 та електронний підпис фізичної особи - ОСОБА_1 - R44485, R17876 (а. с. 41 - 42).

Таким чином, твердження позивачки про те, що кредитний договір за своїм змістом є несправедливим, оскільки платіжні зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими та річна відсоткова ставка складає 912,5%, не знайшли свого підтвердження. Оскільки кредитний договір укладено на строк 30 календарних днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту на добу, договір був неодноразово продовжений.

При добросовісному виконанні зобов`язання позивачкою не настали б негативні наслідки, пов`язані з простроченням боржника.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві».

Відтак, суд вважає, що укладення Договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі позивача та позивачем було вчинено чітку сукупність дій, спрямовану на отримання позики за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи.

Щодо посилань позивачки про вчинення правочину під впливом тяжкої обставини суд зазначає наступне.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18).

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Підставами визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Тобто для визнання правочину недійсним, на підставі частини першої статті 233 ЦК України, необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів - відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України.

Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин.

За кредитним договором № 1-1 від 28.12.2020 ОСОБА_1 отримала грошові кошти у сумі 3000 грн. на строк 30 календарних днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору. Вказані умови влаштовували позивачку на час підписання договору. Сума процентів за 30 днів не перевищує суму кредиту, отже, цей правочин не може вчинятися на вкрай невигідних умовах з огляду на те, що діючи добросовісно, та виконуючи в строк зобов`язання, позивачка не мала би наслідком постійного збільшення плати за користування кредитом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивача ОСОБА_1 щодо визнання кредитного договору недійсним на підставі ст. 233 ЦК України не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір позики укладений під впливом тяжкої для неї обставини, на вкрай невигідних для неї умовах. Позивач, який оспорює правочин, мав довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах, а відповідно, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги відмову в задоволенні позову позивача, звільненому від сплати судового збору у порядку ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 89, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 202, 203, 215,509, 628, 629, 638, 1046, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОУФІНГОУ" про визнання недійсним договору позики- відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів безпосередньо до Харківського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 20 травня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ГОУФІНГОУ", адреса місця знаходження, 04071, м. Київ, вул. Хорива, 1А, .

Суддя: