ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Херсон

справа № 766/25684/19

провадження № 22-ц/819/1637/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарСавицька А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 09 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України про визнання незаконними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України про визнання незаконними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з 25 вересня 2018 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем та займала посаду головного фахівця сектору ДКК Херсонської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків з питань підготовки та дипломування моряків.

10 грудня 2019 року її ознайомлено з наказом про відрядження строком на 3 доби з 11 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року до м. Києва, зі змісту якого вбачалось, що вона повинна була прибути 12 грудня 2019 року до Інспекції.

12 грудня 2019 року, перебуваючи у м. Києві, вона звернулась до лікаря у зв`язку із поганим самопочуттям та відвідала Інспекцію.

В цей же день їй надали для ознайомлення наказ про внесення змін до наказу від 10 грудня 2019 року № 83 «Про відрядження», яким змінено строк відрядження з 13 грудня на 12 грудня, та наказ № 176/к від 12 грудня 2019 року про звільнення її з посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпПУ за систематичне порушення обов`язків, покладених трудовим договором.

Посилаючись на те, що звільнення є незаконним, оскільки відбулось під час її тимчасової непрацездатності та перебування у відрядженні, будь-яких порушень трудової дисципліни вона не допускала, посадові обов`язки виконувала належним чином, а наказ про звільнення не містить змісту вчиненого нею проступку, витрати на відрядження відшкодовано не було позивач, збільшивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 12 грудня 2019 року № 176/к та поновити її на посаді головного фахівця сектору ДКК Херсонської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків з 13 грудня 2019 року; визнати незаконним та скасувати наказ Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України № 87/в від 12.12.2019 року про внесення змін до наказу Інспекції від 10.12.2019 року № 83/в «Про відрядження»; стягнути з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України на її користь недоотримані витрати та заробітну плату за час відрядження у сумі 2 643,66 грн, а також середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.12.2019 року по 25.01.2021 року в розмірі 127 716,39 гривень, та моральну шкоду в розмірі 15 000 гривень, завдану неправомірними діями відповідача, що призвело до погіршення стану її здоров`я та зміни способу життя.

Рішенням суду від 09 квітня 2021 року позов задоволено частково та постановлено:

Визнати незаконним та скасувати наказ Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 12 грудня 2019 року № 176/к.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного фахівця сектору ДКК Херсонської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків з 13 грудня 2019 року.

Визнати незаконним та скасувати наказ Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України № 87/в від 12.12.2019 року про внесення змін до наказу Інспекції від 10.12.2019 року № 83/в «Про відрядження».

Стягнути з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України на користь ОСОБА_1 недоотримані витрати та заробітну плату за час відрядження у сумі 2 643,66 гривень, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.12.2019 року по 09.04.2021 року в сумі 152 153,10 гривень без урахування податків і обов`язкових платежів, моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень.

В решті позову відмовлено.

Судом допущено негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

В апеляційній скарзі Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і постановите нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та помилково дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, не надавши належної правової оцінки її доводам щодо наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку, його систематичності, а також щодо дотримання визначених у пункті 3 частини 1 статті 40 КЗпП України умов під час прийняття рішення про звільнення позивача.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 її доводи не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що звільнення позивачки та внесені роботодавцем зміни до наказу про відрядження відбулися з порушенням норм трудового законодавства, тому її порушені права підлягають відновленню у обраний нею спосіб.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 25.09.2018 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду головного фахівця сектору ДКК Херсонської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків.

Згідно із наказом Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » №138/к від 08.10.2019 року позивачці оголошено догану за порушення трудової дисципліни відповідно до частини першої статті147 КЗпП України. При ознайомлені з наказом ОСОБА_1 зауважила, що вона з ним незгодна, так як прийом документів та формування особової справи кандидатів було сформовано в АС другим фахівцем сектору ДКК. В наказі зазначено, що ОСОБА_1 не були виконані посадові та функціональні обов`язки відповідно до посадової інструкції, що призвело до порушень при формуванні двох особових справ кандидатів на присвоєння звання суднового механіка третього розряду.

Згідно із наказом Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » №158/к від 11.11.2019 року ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни відповідно до частини першої статті147 КЗпП України.

Підставою для застосування до позивачки заходу дисциплінарного стягнення відповідач зазначив службові записки регіонального директора філій (Херсонської, Ізмаїльської) ОСОБА_2 №16-288/01 від 01.11.2019року, №16-291/01 від 07.11.2019 року; завідувача сектору ДКК Херсонської регіональної філії Інспекції підготовки та дипломування моряків ОСОБА_3 №16-288/01/01 від 01.11.2019 року; заступника начальника Інспекції Цаприки О.А. від 11.11.2019 №2698с, а також акт (відмови від пояснень ОСОБА_1 ) від 06.11.2019 року (а. с. 29).

Наказом №176/к від 12.12.2019 року позивачку звільнено з займаної посади відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України у зв`язку з систематичним невиконанням вимоги пункту 5.5 Порядку роботи державних кваліфікованих комісій, її посадової інструкції, також у зв`язку з тим, що подібні порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 неодноразово вчиняла і раніше, за що відповідно до наказів Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 08.10.2019 року №138/к та від 11.11.2019 року №158/к до неї застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Підставою для звільнення (видачі наказу) роботодавець зазначив службову записку заступника начальника Інспекції Цаприки А.О, завідувача сектору ДКК Херсонської регіональної філії Інспекції Гопанчука Є.М. (а. с. 19).

Службові записки та акт про відмову позивачки надавати пояснення в матеріалах справи відсутні, відповідачем суду не надавалися та їх зміст невідомий.

ОСОБА_1 заперечує той факт, що відповідач пропонував їй надати письмові пояснення з приводу допущених порушень та стверджує, що їй невідомо, за які порушення трудової дисципліни до неї застосовано друге дисциплінарне стягнення та звільнення.

Наказу про звільнення передував наказ, виданий відповідачем 10 грудня 2019 року, №83/в про відрядження у зв`язку з виробничою необхідністю, відповідно до якого ОСОБА_1 відряджено строком на три доби з 11 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року до м. Києва. Цим наказом ОСОБА_1 зобов`язано прибути 12 грудня 2019 року на 11годину за адресою: м.Київ, вул.Оленівська, 25, тобто за адресою Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків Міністерства інфраструктури України, а після повернення відзвітувати про витрачені на відрядження кошти згідно з чинним законодавством.

12 грудня 2019 року наказом Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків №87/в до зазначеного наказу Інспекції від 10.12.2019 року №83/в внесено зміни, а саме: у пункті 1 слова та цифри «по 13 грудня» замінено відповідно словами та цифрами «по 12 грудня».

Мета відрядження у наказах не зазначена.

З 12.12.2019 року по 14.12.2019 року та з 16.12.2019 року по 20.12.2019 року позивачка в установленому законом порядку із видачею їй медичними закладами лікарняних листків була визнана тимчасово непрацездатною, про що повідомила відповідача, направивши 17.12.2019 року на його адресу відповідну заяву, оскільки на особисте її повідомлення про тимчасову непрацездатність у день звільнення відповідач не реагував.

На відрядження позивачка витратила кошти: на оплату за оренду житлового приміщення в м. Києві з 11.12.2019 року по 13.12.2019 року по 450,00 гривень/день, а всього 900,00 гривень,

З наданого позивачем проїзного документу БД №836302, вбачається, що вона прибула до м. Херсона 14.12.2019 о 22.21 годині.

Відповідно до розрахункового листка за грудень 2019 року ОСОБА_1 нараховано до виплати за два дні відрядження (11-12 грудня) 953грн34 коп.(а. с. 33).

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Згідно з вимогами статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

При цьому, згідно з частиною першою статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Враховуючи, що факти порушення позивачкою обов`язків, покладених на неї трудовим договором, в жовтні-грудні 2019 року відповідач належними та достатніми доказами не підтвердив, а розірвання трудового договору у спірних правовідносинах відбулося в період її тимчасової непрацездатності, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що звільнення ОСОБА_1 здійснено відповідачем без законної підстави та вона повинна бути поновлена на попередній роботі з виплатою їй середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якого визначено судом з дотриманням правил, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Згідно із статтею121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада).

Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №59 від 13.03.1998 року, службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства, об`єднання, установи, організації на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи.

На працівника, який перебуває у відрядженні, поширюється режим робочого часу того підприємства, до якого він відряджений.

Якщо працівник спеціально відряджений для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то компенсація за роботу в ці дні виплачується відповідно до чинного законодавства.

За відрядженим працівником зберігається місце роботи (посада) та середній заробіток за час відрядження, в тому числі й за час перебування в дорозі.

Середній заробіток за час перебування працівника у відрядженні зберігається на всі робочі дні тижня за графіком, установленим за місцем постійної роботи.

Направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, назви підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження.

Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98.

Визначення кількості днів відрядження для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця постійної роботи, що зараховуються як два дні.

У разі тимчасової непрацездатності відрядженого працівника йому на загальних підставах відшкодовуються витрати на найм житлового приміщення (крім випадків, коли відряджений працівник перебуває на стаціонарному лікуванні) і виплачуються добові протягом усього часу, поки він не може за станом здоров`я приступити до виконання покладеного на нього службового доручення або повернутися до місця свого постійного проживання, але на строк не більше двох місяців.

Тимчасова непрацездатність відрядженого працівника, а також неможливість за станом здоров`я повернутися до місця постійного проживання повинні бути засвідчені в установленому порядку.

За період тимчасової непрацездатності відрядженому працівникові на загальних підставах виплачується допомога з тимчасової непрацездатності. Дні тимчасової непрацездатності не включаються до строку відрядження.

Оскільки відповідачем наведені положення норм матеріального права при визначенні розміру витрат позивачки у відрядженні та розміру оплати праці за час відрядження в повній мірі не дотримані, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_1 в цій частині та стягнув на її користь 2 643грн 66 коп., розрахунок яких відповідачем не спростований.

Відповідно до частини першої статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Допустивши порушення закону при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_1 з роботи, відповідач порушив її законні права на працю та забезпечення своєї життєдіяльності, в результаті чого позивачка втратила нормальні життєві зв`язки та витрачала додаткові зусилля для організації свого життя, тому висновок суду про наявне у неї право на відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд врахував характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вимоги розумності і справедливості.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, значна частина доводів апеляційної скарги містить посилання на завдання та основні засади цивільного судочинства, зокрема щодо змагальності сторін, рівності їх процесуальних прав та стандартів доказування, однак які саме надані сторонами докази суд не дослідив та які саме обставини, які мають значення для справи, не врахував внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки скаржник не зазначив, в той час, як усі викладені ним мотиви щодо необґрунтованості заявлених ОСОБА_1 вимог та щодо незаконності і необґрунтованості рішення суду носять характер пояснень без підтвердження належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

22 січня 2020 року суд першої інстанції постановив ухвалу про відкриття провадження у цій справі та повідомив відповідача про наявне в нього право протягом 15 днів із дня вручення копії цієї ухвали подати відзив на позовну заяву (заперечення проти позову) відповідно до статті 178 ЦПК України із посиланням на відповідні докази.

05.03.2020 року від Інспекціі з питань підготовки та дипломування моряків надійшов до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідно до якого заявлені позивачкою вимоги відповідач не визнав, стверджував про те, що вона систематично не виконувала покладені на неї посадовою інструкцією обов`язки секретаря Державної кваліфікаційної комісії, що призвело до порушення формування особових справ моряків у вигляді неправильного розрахунку їх загального стажу плавання моряка.

При цьому викладена у відзиві інформація носила загальний характер, без наведення конкретних фактів та надання службових записок посадових осіб, на підставі яких суд мав можливість дослідити обставини, на які посилається відповідач, але які заперечує позивач, щодо допущених ОСОБА_1 порушень під час розгляду документів моряків та формування їх особових справ, а також встановити період (час), коли ці порушення мали місце, адже звільнення на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливо застосувати лише до працівника, який систематично не виконує без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, після застосування до нього заходів дисциплінарного чи громадського стягнення.

Не долучені відповідні докази і до апеляційної скарги, яка не містить також посилання на дослідження судом апеляційної інстанції нових доказів із обґрунтуванням неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від скаржника (відповідача).

Доводи відповідача про те, що листок непрацездатності, оформлений ТОВ «Медичний центр «Медікап» (м.Київ) 12.12.2019 року без дотримання Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджену наказом Міністерства охорони здоров`я України №455 від 13.11.2001 року, тому не може підтверджувати її тимчасову непрацездатність у наведений період, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до пункту 8.3 наведеної Інструкції за порушення порядку видачі та заповнення документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, відповідальність згідно з законодавством України несуть лікарі, а не особи, які перебували у стані тимчасової непрацездатності.

Крім того, зазначені порушення не свідчать про недійсніть цих листків непрацездатності працівника.

Інших доводів по суті вирішеного судом спору апеляційна скарга не містить.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків залишити без- задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 квітня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги без посередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова