Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/219/21

20 травня 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Битківського Л.М.,

з участю секретаря Остапишин І.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом у будинку позивача

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1 (тепер Богородчанської ОТГ Івано-Франківського району).

Заявлені вимоги у позовній заяві обґрунтовані тим, що позивач являється власником згаданого вище домоволодіння у якому окрім нього та дітей зареєстрована відповідачка, з якою шлюб розірвано, і, яка не користується житлом більше року, оскільки створила іншу сім`ю та проживає у селищі Богородчани. Відповідачка втратила статус члена сім`ї, в подальшому надавати їй житло він наміру немає.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлений позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлений позов не визнала. Вказала, що не бажає зніматись з реєстрації за вказаною адресою, оскільки вважає, що житловий будинок по АДРЕСА_2 належить до майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, адже з 2003 року вона проживала у домоволодінні за вказаною адресою, у 2008 році за її участі була здійснена перебудова літньої кухні у новий житловий будинок. Не заперечувала того факту, що з 2019 року в с.Підгір`я з позивачем не проживала, а створила іншу сім`ю і живе у селищі Богородчани у найманому житлі. На даний час іншого постійного житла немає. Тому просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази, подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів серед іншого можуть бути припинення правовідношення.

Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у будинку по АДРЕСА_2 , який, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.05.2015 року, належить на праві власності ОСОБА_3 , що успадкував його від своєї матері ОСОБА_6 .

Право власності за позивачем, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстроване у встановленому законом порядку. Жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування того, що майно належить до спільної сумісної власності колишнього подружжя суду не подано.

Допитані як свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили, що відповідачка в селі Підгір`я проживала з часу одруження з позивачем у господарстві його батьків. У лютому 2019 року відповідачка виїхала у Республіу Польща на роботу, а коли повернулась, стало відомо, що створила іншу сім`ю і забравши свої речі, з будинку позивача вибралась. Таким чином це домоволодіння як постійне житло не використовує більше року.

Згідно акту, складеного старостою с.Підгір`я ОСОБА_7 у присутності сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , відповідачка зареєстрована у житловому будинку однак фактично у ньому не проживає.

Даючи оцінку цим правовідносинам, суд виходить з того, що право відповідача на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до рішення Богородчанського районного суду від 10.06.2020 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 розірвано за позовом дружини. Відповідно до змісту судового рішення ОСОБА_10 припинила шлюбні стосунки із позивачем з 2018 року. Відтак вона втратила статус члена сім`ї позивача.

Та обставина, що відповідачка не проживає у домоволодінні в АДРЕСА_2 більше року, визнана самою відповідачкою.

Відповідно до встановлених даних вона самостійно вибралась із цього житлового будинку у 2019 році і з того часу там постійно не проживає, а позивач не погоджується забезпечувати її житлом у власному будинку у майбутньому.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Оскільки відповідачка, як колишній член сім`ї, яка самостійно змінила місце свого постійного проживання і не використовувала його як власне житло більше року втратила право користуватись чужим майном, то заявлений позивачем позов є обґрунтований і підлягає задоволенню.

Судові витрати по справі слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Частина 2 ст.141 ЦПК України визначає, що судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються:1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови у позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Адвокатом Брайляк Е.Я. долучено до матеріалів справи квитанцію №123 від 09 лютого 2021 про прийняття коштів у сумі 4000 грн в якості оплати за правову допомогу. При цьому у розрахунку судових витрат зазначено, що ці кошти загалом отримані за надання послуг по підготовці матеріалів для позову та складання позовної заяви, а також представлення інтересів позивача адвокатом у суді.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем та адвокатом 04 лютого 2021 року укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 20.05.2021 року стороною та представником узгоджено обсяг та вартість наданих послуг.

Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Заявлена до відшкодування сума витрат на правову допомогу відповідає вказаним критеріям.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) такою, що втратила право на користування житловим будинком, що належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 908 грн понесених витрат на сплату судового збору та 4000 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги

Повний текст рішення виготовлено 21 травня 2021 року.

Суддя Битківський Л.М.