Справа № 538/615/20
Провадження №2-др/549/1/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

у складі : головуючого судді Глущенко Н.М.

за участю секретаря Міщенко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт.Чорнухи розглянувши заяву ОСОБА_1 , про винесення додаткового рішення у справі №538/615/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Жабківська сільська рада Лохвицького району Полтавської області про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

установив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Жабківська сільська рада Лохвицького району Полтавської області про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

12 серпня 2020 року на розгляд до Чорнухинського районного суду Полтавської області надійшла зазначена справа з Лохвицького районного суду Полтавської області на підставі ухвали Лохвицького районного суду Полтавської області від 05.08.2020 після задоволення відводу і неможливості утворення нового складу суду.

Автоматизованою системою документообігу суду головуючим у справі суддею визначено суддю Глущенко Н.М.

Рішенням Чорнухинського районного суду від 18 березня 2021 року позовні вимоги було задоволено, скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 на зерносховище загальною площею 2305,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за індексом 47346990 від 13.06.2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнано недійсним з моменту його укладення договір купівлі продажу зерносховища, загальною площею 2305,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 укладений 22 листопада 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексом 49819022 від 22.11.2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнано недійсним з моменту його укладення договір купівлі продажу зерносховища, загальною площею 2305,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 укладений 17 січня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексом 50696558 від 17.01.2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на користь позивача судовий збір в сумі в сумі 2822 грн. 40 коп.

20 квітня 2021 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення на його користь із відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

У судове засіданні учасники судового процесу не з`явилися про день час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Неявка сторін не перешкоджає розгляду зазначеного питання.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши питання про постановлення додаткового рішення, вивчивши матеріали цивільної справи №538/615/20 приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власною ініціативою ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано договір № 9 про надання правової (правничої) допомоги від 26.03.2020 р., укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Ярошенко С.М., відповідно до умов якого, адвокат бере на себе зобов`язання щодо надання клієнту юридичної допомоги для захисту прав, свобод і законних інтересів в будь яких справах, участь у яких приймає клієнт (а.с.2). До заяви про стягнення судових витрат позивачем ОСОБА_1 додано договір про надання правової (правничої) допомоги від 26 березня 2020 року, акт №1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 09.04.2021 та квитанції про сплату позивачем ОСОБА_1 адвокату Ярошенко С.М. 10000,00 грн (а.с.4-5). Відповідно до акту здачі-прийняття (надання послуг) адвокатом Ярошенко С.М. позивачу ОСОБА_1 витрачено: дві години 30 хвилин на опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, аналіз судової практики, формування правової позиції - на суму 3000,00 грн; одна година на зібрання доказів на суму 1200,00 грн; одна година підготовка заяви про забезпечення позову, сума 1200,00 грн; підготовка позовної заяви, сума 4600,00 грн.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зробила висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (частина 9 цієї статті).

В порушення даної норми закону позивачем не надано доказів направлення відповідачам заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, договору про надання правової (правничої) допомоги №9, акт №1 здачі-прийняття (надання послуг) від 09.04.2021 р. та копії квитанції про сплату позивачем ОСОБА_1 адвокату Ярошенко С.М. 10000,00 грн, позбавивши відповідачів можливості дослідити вказані докази, та у разі необхідності підготувати клопотання та заперечення, передбачені відповідними процесуальними нормами.

Частиною 1 статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Враховуючи вищезазначене, суд не бере до уваги подану позивачем заяву про стягнення судових витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на правничу допомогу, договір про надання правової (правничої) допомоги №9, акт №1 здачі-прийняття (надання послуг) від 09.04.2021 р. та квитанції про сплату позивачем ОСОБА_1 адвокату Ярошенко С.М. 10000,00грн.

Крім того, суд зазначає, що частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно до ч. 4 ст. 127 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

При цьому слід враховувати, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій.

Як на підставу поважності причин пропуску вказаного процесуального строку ОСОБА_1 посилається на те, що він через вимушену ізоляцію через COVID-19 не мав змоги вчасно сплатити послуги на правничу допомогу.

Суд вважає, що наведені підстави неможливо вважати поважними та такими, що перешкоджали позивачу звернутися до суду з відповідною заявою та надати доказ на підтвердження витрат на правову допомогу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення процесуальних строків слід враховувати: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Як зазначається у п. 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Дійсно, згідно з Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 87/2020 від 13.03.2020, а також постановами Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» № 211 від 11.03.2020 та «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020 з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин, строк дії якого був продовжений постановою Кабінету Міністрів України № 405 від 21.04.2021 до 30.06.2021.

Однак на обгрунтування свого клопотання про поновлення строку для подання доказів понесених витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 не додає жодних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин.

Також позивач не зазначив, яким саме чином встановлені карантинні обмеження перешкоджали йому подати у передбачений законом строк заяву про стягнення судових витрат (строки домашньої самоізоляції тощо), а також не зазначив докази, які б підтверджували ту обставину, що пропуск позивачем строку для подання відповідної заяви зумовлений саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, а тому суд вважає клопотання позивача про поновлення строку на подання заяви про стягнення судових витрат таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Також, не вчасна сплата позивачем ОСОБА_1 за послуги на правничу допомогу не є підставою для поновлення строку для подання доказів понесених судових витрат.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем причини пропуску процесуального строку, встановленого законом, не є поважними, підстави для його поновлення судом не встановлені, У свою чергу заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 126, 127, 141 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку для подання доказів понесених судових витрат - відмовити.

Заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Чорнухинський районний суд Полтавської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.М.Глущенко