печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року суддя Печерського районного суду м. Києва Підпалий В.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна шляхом визнання права власності на частку майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва із позовними вимогами до ОСОБА_2 , в яких просила:

- Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 25.03.2018 року по 14.07.2020 року;

- Визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно:

Нежилі приміщення з № 1 по № 9 (групи приміщень № 13) (в літ. А) - торгово-офісне приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , заг. пл. 67, 4 кв.м.;

Квартиру АДРЕСА_2 ;

- Поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/ 2 частини нежилих приміщень з № 1 по № 9 (групи приміщень № 13) (в літ. А) - торгово-офісне приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , заг. пл. 67, 4 кв.м.;

- Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/ 2 частини квартири АДРЕСА_2 .

Суддя, перевіривши матеріали позовної заяви з додатками, прийшов до наступного висновку.

Щодо вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ч. 1 ст. 293 ЦПК України, передбачено, що Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Нормами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: За подання до суду заяви у справах окремого провадження, фізичною особою, - справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як визначено у ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з 1 січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2270 грн. 00 коп.

Відповідно, 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становитиме 454, 00 грн.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За таких обставин, позивачу необхідно надати до суду документ про підтвердження сплати судового збору за вимогу щодо встановлення факту проживання однією сім`єю в сумі 454, 00 грн.

Щодо вимог позивача про визнання спільною сумісною власністю подружжя наступне майно:

- Нежилі приміщення з № 1 по № 9 (групи приміщень № 13) (в літ. А) - торгово-офісне приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , заг. пл. 67, 4 кв.м.;

- Квартиру АДРЕСА_2 ,

Суд зазначає наступне.

Так, згідно п. 1.1.3. ставок судового збору Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою-підприємцем сплачується - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270, 00 грн.

Отже, 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 908, 00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається, позивачем надано до суду два примірники квитанцій про сплату судового збору у розмірі 908, 00 грн. (№ 19237, № 19316). Тобто, позивачем сплачено судовий збір за вищевказані вимоги немайнового характеру.

За таких підстав, в даних вимогах недоліків не виявлено, а відтак усуненню не підлягають.

Щодо вимог позивача про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

А саме:

визнання за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/ 2 частини нежилих приміщень з № 1 по № 9 (групи приміщень № 13) (в літ. А) - торгово-офісне приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , заг. пл. 67, 4 кв.м.;

- визнаня за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/ 2 частини квартири АДРЕСА_2 .

Суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 176 ЦПК України, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Як вбачається, позивачем вказано, що відповідно до Договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 24.01.2019 року, згідно Висновку про вартість майна, складеного субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 17.01.2019 року, оціночна вартість нежилих приміщень становить 1 278 000,00 грн.

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 16.08.2019 року , а також висновку про вартість обєкту оцінки, складеного субєктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_4 13.08.2019 року, оціночна вартість квартири складає 700 000, 00 грн.

А відтак ціна даного позову становить 1978 000,00 грн.

Проте, суд не може погодитися із визначенням позивачем розміру ціни позову, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно - вартістю майна.

Разом з тим, виходячи зі змісту ст. 176 ЦПК України ціна позову повинна визначатися, виходячи із дійсної вартості зазначеного майна.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості.

Відповідно до п.3 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінетів Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року, ринкова вартість це вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна.

За статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2658-III від 12.07.2001 року незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання.

Механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей обчислення державного мита та інших обов`язкових платежів визначений постановою Кабінету Міністрів України «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року №358.

У відповідності до п.п. 1 п.1 вказаної вище Постанови, оціночною вартістю для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства є ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав.

Також, згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про проведення оцінки майна для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358, оцінка об`єкта для цілей оподаткування здійснюється суб`єктами оціночної діяльності, які відповідають вимогам, установленим Законом України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, у складі яких працює хоча б один оцінювач, який отримав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні хоча б за однією із спеціалізацій у межах напряму 1 Оцінка об`єктів у матеріальній формі і напряму 2 Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на об`єкти інтелектуальної власності.

Документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно зазначеної вище Постанови Кабінету Міністрів України № 358 від 21.08.2014 року строк дії звіту про оцінку нерухомого майна становить не більше шести місяців з дати оцінки.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так, в підтвердження вартості майна та ціни позову позивач додав до позову копію Договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 24.01.2019 року, в якому оціночна вартість нежилих приміщень становить 1 278 000,00 грн., а також копію договору купівлі-продажу квартири від 16.08.2019 року, в якому оціночна вартість квартири складає 700 000, 00 грн.

При цьому договори датовані 24.01.2019 року, 16.08.2019, а дата звернення позивача до суду з позовною заявою - 07.07.2021 року.

З огляду на наведене, приходжу до висновку що позовна заява хоча і містить ціну позову, однак, відсутні належні докази на підтвердження дійсної вартості спірного майна та відповідно дійсної ціни позову.

За викладених обставин, позивач має зазначити дійсну вартість майна на момент звернення до суду з заявленим позовом, надати докази на підтвердження дійсної вартості спірного майна (висновок (звіт) про оцінку майна) та сплатити судовий збір виходячи з ціни позову.

Разом з цим, відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір у розмірі - 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 2 ст. 6 Закну України «Про судовий збір» передбачено, що у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Як вбачається, позивачем надано до суду платіжний документ про сплату судового збору у розмірі 11 350, 00 грн ( №19158 від 05.07.2021 року).

Проте, дана квитанція є підтвердженням сплати судового збору тільки однієї вимоги майнового характеру, в той час як позивачем заявлено 2 (дві) вимоги майнового характеру (1. Визнання права власності ОСОБА_1 на 1/ 2 частини нежитлових приміщень; 2. Визнання права власності ОСОБА_1 на 1 / 2 частини квартири).

За таких обставин, позивачу необхідно надати суду підтвердження про сплату судового збору за вимогу майнового характеру (визнання права власності ОСОБА_1 на 1/ 2 частини квартири) у розмірі передбаченому Законом України «Про судовий збір), у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому для усунення недоліків позивачу необхідно:

- Надати до суду документ про підтвердження сплати судового збору у розмірі 454, 00 грн. (за вимогу встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу);

- Зазначити дійсну вартість майна на момент звернення до суду з заявленим позовом, н адати звіт про оцінку нерухомого майна (нежитлових приміщень, квартири), термін дії якого становить не більше шести місяців з дати оцінки;

- сплатити судовий збір виходячи з ціни позову та враховуючи ту обставину, що вимог майнового характеру є дві і відповідно судовий збір за кожну вимогу має бути оплачений у відповідності до Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання встановлених законом вимог щодо її форми та змісту, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач у встановлений строк виконає вимоги відповідно до ухвали суду, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до переконання, що вказана позовна заява підлягає залишенню без руху, а позивачу ОСОБА_1 необхідно надати строк для усунення зазначених вище недоліків.

На підставі наведеного, керуючись ст.185 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна шляхом визнання права власності на частку майна, - залишити без руху.

Роз`яснити позивачу, можливість усунути виявлені недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Підпалий