Справа № 177/1733/19
Провадження № 2/177/26/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 січня 2021 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

секретаря судового засідання Короновської Д. І.,

за участі:

представника позивача Масальської Ю.О.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ та в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також до Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року, TOB «Дніпропетровськгаз збут» надає фізичній особі-споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за його місцем проживання. Відповідно до договору про постачання природного газу побутовим споживачем постачальник (заявник) зобов`язується постачати природний газ споживачеві (боржнику), в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідачу, в період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року було поставлено природного газу на загальну суму 17402,16 грн., при цьому відповідачем послуги з газопостачання були сплачені частково в сумі 7315,212 грн., в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.10.2019 року складає 10086,95 грн., яка боржником не сплачена.

Також, зазначає, що зважаючи на існування у відповідача заборгованості позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, 24.10.2016 судом видано судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природний газ за період з 01.07.2015 по 01.08.2016, у зв`язку з чим вважає, що позовна давність переривається, відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України.

Тому, оскільки відповідач своєчасно не оплачувала спожитий природний газ, у зв`язку з чим за період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року виникла заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 10086,95 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача, а також просить стягнути інфляційні витрати в розмірі 4102,59 грн., 3% річних в розмірі 1149,41 грн, та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позивних вимог, посилаючись на наданий нею відзив на позовну заяву, в якому просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволені позовних вимог (а.с. 36-437).

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також до Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року, TOB «Дніпропетровськгаз збут» надає фізичній особі-споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за його місцем проживання. Відповідно до договору про постачання природного газу побутовим споживачем постачальник (заявник) зобов`язується постачати природний газ споживачеві (боржнику), в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Так, відповідач є споживачем природного газу, який постачає ТОВ «Дніпропетровськаз збут» за адресою: вул. Матросова, 62, с. Золота Поляна, Криворізький район, Дніпропетровська область, про що свідчить інформація про зареєстрованих осіб (а.с. 7) та не заперечувала відповідач в судовому засіданні.

Відповідачу в період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року за вищевказаною адресою було поставлено природного газу на загальну суму 17402,16 грн., при цьому за вказаний період відповідачем частково сплачено заборгованість в розмірі 7 315,21 грн., в результаті чого, станом на 01.10.2019 року утворилася заборгованість в розмірі 10086,95 грн., що підтверджується розрахунком суми заборгованості (а.с. 8-9), до теперішнього часу заборгованість не погашена.

06.11.2015 року набрали чинності Правила постачання природного газу, затверджені Постановою НКРЕКП № 2496, які регулюють відносини між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Відповідно до п. 2 розділу 3 Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору (а.с 17-20).

Згідно п. 4 розділу 3 Правил постачання природного газу, для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднання та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог Правил.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.8-9) за спожитий природний газ, відповідач сплачуючи рахунок позивача за поставлений природний газ відкрито споживала природний газ до 31.03.2016 року (дата відключення газопостачання) (а.с. 16), що підтверджує її згоду приєднатися до умов договору.

Згідно ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 ст. 627 ЦК України закріплює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості з індексом інфляції та 3% річних (а.с. 10) заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.10.2019 року склала 10086,95 грн., інфляційні витрати склали 4102,59 грн, 3% річних 1149,41 грн.

Проте, відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами зазначає, що позивачем при зверненні до суду пропущений строк позовної давності, який обчислюється з останньої оплати нею послуг за спожитий природний газ, яка була здійснена у березні 2016 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у цивільному процесі": сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 183/1617/16 (пункт 138).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення за певними вимогами, зокрема, і про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості (пункт 3 частини першої статті 161 ЦПК України ).

Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 160 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі, про що зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі N 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі N 903/509/17.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Отже, подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17.

Судом встановлено, що до звернення з вказаним позовом позивач подав до суду заяву про видачу судового наказу та 24.10.2016 року Криворізьким районним судом видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 10086,95 грн. за період з 01.07.2015 по 01.08.2016 (а.с. 104). Вказаний судовий наказ ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.04.2018 року скасовано (а.с. 106).

Отже, подання позивачем заяви про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності, відповідач в останнє здійснила оплату за спожитий природний газ у липні 2016 року, що вбачається з розрахунку суми заборгованості (а.с. 8-9), тобто позовна давність за вимогою про стягнення заборгованості минула у серпні 2019 року, а позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за спожитий природний газ 21 жовтня 2019 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суд погоджується з аргументами відповідача про те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141 ч.1, 247 ч.2, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 251-254, 626, 627,629, 692,714 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Повний текст судового рішення складено 12.01.2021.

Суддя: