Постанова

Іменем України

19 травня 2021 року

м. Київ

справа 372/4727/15-ц

провадження № 61-4595св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 березня 2021 року у складі судді Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № K2U0AN04180141, умови якого відповідачем порушуються і станом на 16 жовтня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 26 923,86 дол. США, що є еквівалентом 583 978,43 грн.

ОСОБА_2 відповідно до договору поруки від 08 листопада 2007 року поручилась за належне виконання зобов`язань позичальником за вказаним кредитним договором.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неналежне виконання відповідачами зобов`язань за укладеними договорами та наявність значної кредитної заборгованості, просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 923,86 дол. США, що є еквівалентом 583 978,43 грн

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області

від 05 січня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № K2U0AN04180141 у розмірі 26 923,86 дол. США, що відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 16 жовтня 2015 року складає 583 978,43 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30 листопада 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 січня 2016 року залишено без задоволення.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15 січня

2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 січня 2016 року залишено без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 березня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 січня 2016 року у зазначеній вище справі відмовлено з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга подана з пропуском строку, передбаченого пунктом 13 частини першої Перехідних положень ЦПК України. Зазначені в апеляційній скарзі причини пропуску строку визнані апеляційним судом в ухвалі від 15 лютого 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху неповажними, у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 не зазначено інших підстав поважності пропуску процесуального строку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2021 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржене судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_2 зазначає підставами касаційного оскарження судового рішення те, що вказана ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права, без з`ясування всіх обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі й витребувано цивільну справу № 372/4727/15-ц з Обухівського районного суду Київської області.

Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.

У квітні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 травня 2021 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд безпідставно відхилив її клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду від 05 січня 2016 року, мотивуючи це тим, що відповідно до вимог статей 287, 294 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення), апеляційна скарга на рішення суду подана поза межами десяти днів з дня постановления ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суд апеляційної інстанції помилково, на її думку, відмовив їй у відкритті апеляційного провадження, не звернув уваги на положення статті 58 Конституції України, а також вимоги статті 3 ЦПК України та частини четвертої статті 287 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подачі апеляційної скарги), якою встановлено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У такому випадку строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд не врахував, що апеляційна скарга подана нею 15 грудня 2020 року, тобто в строк, який почав відраховуватися з 30 листопада 2020 року.

Апеляційний суд звузив її права на доступ до правосуддя та справедливий перегляд незаконного рішення. При цьому таке застосування норм процесуального права є вибірковим, оскільки суд апеляційної інстанції, застосовуючи пункт 13 частини першої Перехідних положень ЦПК України до поданих нею матеріалів, не звернув увагу на застосування норм права судом першої інстанції при розгляді заяви про перегляд заочного рішення та прийняття незаконної відмови.

Суд апеляційної інстанції, обмежуючи належне їй право апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги), не звернув уваги на те, що за нормами статті 58 Конституції України та частини четвертої статті 3 ЦПК України закон в частині обмеження її прав не має зворотної дії в часі.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною четвертою статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

У пункті 13 частини першої Перехідних положень ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення), апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30 листопада 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 січня 2016 року залишено без задоволення.

Зазначена ухвала суду постановлена за правилами ЦПК України, який діє з 15 грудня 2017 року.

Не погоджуючись із заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 січня 2016 року, ОСОБА_2 15 грудня 2020 року подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на те, що про вказане заочне рішення суду їй стало відомо в листопаді 2020 року, у зв`язку з накладенням арешту на її зарплатну банківську картку, про час та місце розгляду справи належним чином не повідомлялась, тому не була присутня в судовому засіданні, просила скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вважала, що районним судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Судом установлено, що 05 січня 2016 року ухвалено оскаржуване заочне рішення. 30 листопада 2020 року постановлено ухвалу суду про залишення без задоволення заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення. 30 листопада 2020 року ОСОБА_2 отримала копію повного тексту ухвали суду згідно з розпискою, що міститься в матеріалах справи (а. с. 80), апеляційну скаргу подано 15 грудня 2020 року, тобто з пропуском десятиденного строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

Так, заявнику необхідно було подати оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі та заяву (клопотання) про поновлення строку на апеляційне оскарження, вказавши поважні підстави для поновлення строку.

25 лютого 2021 року на адресу суду надійшла, зокрема, заява про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду від 05 січня 2016 року, в якій заявник посилалась на те, що про заочне рішення суду від 05 січня 2016 року їй стало відомо 18 листопада 2020 року за обставин накладення арешту на її банківську картку у зв`язку з відкриттям 10 листопада 2020 року виконавчого провадження, тобто інших поважних підстав для поновлення строку ОСОБА_2 не зазначила.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що наведені ОСОБА_2 причини пропуску строку апеляційного оскарження є неповажними.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується та вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Цивільний процесуальний закон не містить вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються судом у кожному конкретному випадку з огляду на доводи заяви та надані докази.

Суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним заявником обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (справа «Пономарьов проти України», рішення від 03 квітня 2008 року).

Дійшовши висновку про те, що наведені ОСОБА_2 причини пропуску строку апеляційного оскарження є неповажними, суд апеляційної інстанції не надав їм належну правову оцінку, оскільки районний суд, залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, керувався статтею 287 ЦПК України у редакції 2017 року, проте не роз`яснив стороні конкретні строки та порядок оскарження заочного рішення суду у справі.

Також апеляційний суд не встановив, чи є значним пропущений ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав, установлених статтею 358 ЦПК України, для відмови у відкритті апеляційного провадження.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати і направити справу до апеляційного суду.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

За таких обставин ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, постановлена з порушенням норм процесуального права, що в силу частини четвертої статті 406 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 01 березня 2021 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець