Єдиний унікальний номер 235/1016/21
Номер провадження 22-ц/804/1766/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року

м. Бахмут

справа № 235/1016/21

провадження № 22-ц/804/1766/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Держпраці у Донецькій області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 235/1016/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Донецькій області,

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2021 року (суддя Бородавка К.П.), ухваленого в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 19 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що з 01 вересня 1990 року по 25 грудня 2015 року він працював на вугільних підприємствах. З 14 липня 2009 року по 25 грудня 2015 року працював у ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» звільнився згідно із статтею 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» надавала висновок про умови праці прохідника підземної дільниці ПР-5 відповідно до гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу. Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювань від 08 лютого 2017 року йому встановлено професійне захворювання та видано повідомлення по формі П-4 про професійне захворювання (отруєння) від 08 лютого 2017 № 42. 08 лютого 2017 року Центральною лікарсько-експертною комісією складено медичний висновок про наявність (відсутність) професійного характеру захворювань за №5/98, виданий клінікою професійних захворювань Інституту медицини праці Національної академії медичних наук України, відповідно до якого йому було встановлено вперше професійне захворювання.

14 лютого 2017 року головним управлінням Держпраці у Донецькій області отримано повідомлення про професійне захворювання (отруєння) від 08 лютого 2017 року №42, про що його повідомлено 07 квітня 2017 року Управлінням, але інформація про стан розслідування випадку професійного захворювання йому не надано, що є порушенням Порядку №1232. Йому було усно відмовлено і роз`яснено, що треба чекати звільнення тимчасово окупованої території для розслідування причин виникнення у нього професійного захворювання. У зв`язку з чим йому довелось звернутись з позовом до Головного управління служби з питань праці у Донецькій області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення, Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» про визнання дій (бездіяльності) незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме, зобов`язати Головне управління Держпраці у Донецькій області провести розслідування обставин і причин виникнення у нього професійного захворювання та за його результатами видати акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. Справа № 235/540/18 розглядалась Красноармійським міськрайонним судом До¬нецької області, який задовольнив позовні вимоги. Зокрема було визнано незаконною бездіяльність Головного управління Держпраці у Донецькій області та зобов`язано провести розслідування обставин і причин виникнення у нього професійного захворювання. В подальшому рішення було переглянуте в апеляційному та касаційному порядку та в цій частині залишено без змін.

14 лютого 2019 року на виконання судових рішень, йому був виданий головним управлінням Держпраці у Донецькій області акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. На підставі цього акту 18 березня 2019 року було видано довідку МСЕК серія АБ № 0035412 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги. Без вищевказаного акту отримати довідку МСЕК та відповідну страхову виплату він не мав змоги. 27 березня 2019 року він звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, відособленим підрозділом якого є Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, із заявою про призначення страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням. Однак йому було відмовлено, зазначена відмова була оскаржена до суду. За наслідками розгляду справи фонд соціального страхування України у Запорізькій області було зобов`язано переглянути його заяву. Після чого він вдруге звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, відособленим підрозділом якого є Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області з заявою про призначення страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням. За наслідками розгляду заяви йому було виплачено одноразову страхову виплату спочатку з дати видачі довідки МСЕК, згодом здійснено перерахунок з дати початку огляду 14 березня 2019 року.

Через незаконну відмову відповідача у проведенні розслідування причин виникнення у нього хронічного професійного захворювання та видачі акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, він зазнав душевних страждань та в подальшому був позбавлений в період з 08 лютого 2017 року по 17 березня 2019 року права на щомісячні страхові виплати. За весь час судових тяжб відповідачем йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, що було зафіксовано двома лікарями, на лікуванні яких він знаходився. Внаслідок незаконної відмови відповідача в проведенні розслідування обставин та причин виникнення у нього професійного захворювання, й видачі акту розслідування, а також внаслідок довготривалого судового процесу, який завдав йому додаткові душевні страждання, вимушений був систематично звертатися до лікарів через істотне погіршення стану його фізичного та психіатричного здоров`я, постійно відчував та продовжує відчувати тривогу та занепокоєння, має розлади сну, безсоння, погіршення апетиту. Внаслідок вчинення неправомірних дій він станом на сьогоднішній день змушений постійно приймати заспокійливі засоби, а також звертатися за наданням медичної допомоги до лікаря-терапевта та лікаря-психіатра зі скаргами на погане самопочуття, що завдає йому додаткові незручності та душевні переживання. За таких умов, він вбачає прямий причинний взаємозв`язок між неправомірною поведінкою відповідача та спричиненням йому моральної шкоди. Враховуючи глибину душевних страждань, а також істотне погіршення здоров`я, відчуття постійної тривоги, зниження якості життя, він оцінює розмір завданої йому моральної шкоди у 100 000 грн.

Просив суд стягнути з Головного управління Держпраці у Донецькій області на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково: стягнуто з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь ОСОБА_1 , судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 227 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що внаслідок незаконної бездіяльності відповідача, встановленої рішеннями судів, які набули законної сили, беручи до уваги стан здоров`я позивача, відображений у медичних висновках, складених лікарями-терапевтом та лікарем-психіатром, відчуття позивачем постійної тривоги, зниження якості його життя, позивачу завдано моральної шкоди, яку має бути стягнуто з відповідача. Визначаючи моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., суд виходив з характеру порушених прав позивача, глибини його душевних страждань, вимоги розумності, справедливості та достатності розміру відшкодування моральної шкоди для розумного задоволення потреб позивача, а не приведення його до збагачення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду відповідач Головне управління Держпраці в Донецькій області посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час первісного звернення позивача до Головного управління Держпраці в Донецькій області письмова інформація про прізвище, ім`я, по батькові та посаду представника (представників), які пропонуються до складу комісії з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання, на адресу Управління Держпраці не надходили, Управління Держпраці не мало законних підстав для утворення комісії з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання та проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання.

Листом від 07 квітня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено, що провести розслідування обставин та причин виникнення його профзахворювання на даний момент не є можливим, оскільки ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» знаходиться на території тимчасово не підконтрольній українській владі. Аналогічна інформація була викладена у листах від 12 червня 2017 року, 09 жовтня 2017 року. У листі від 27 листопада 2017 року рекомендовано звернутися до суду з метою розшуку підприємства.

24 травня 2017 року ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» листом відмовило позивачу у направленні представника свого підприємства для участі у розслідуванні випадку його професійного захворювання та (або) підписання акту проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання, у зв`язку з тим, що по відношенню до підприємства невідомими особами вчиненні протиправні дії, які мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 206 КК України.

Відповідно до п.79 Порядку № 1232 роботодавець зобов`язаний в установлений для проведення розслідування строк подати комісії з розслідування: відомості про професійні обов`язки працівника; документи і матеріали, які характеризують умови праці на робочому місці (дільниці, цеху); необхідні результати експертизи, лабораторних досліджень для проведення оцінки умов праці; матеріали, що підтверджують проведення інструктажів з охорони праці; копії документів, що підтверджують видачу працівникові засобів індивідуального захисту; приписи або інші документи, які раніше видані закладами державної санітарно-епідеміологічної служби і стосуються даного професійного захворювання; результати медичних оглядів працівника (працівників); інші матеріали. Проте, на той час на адресу Управління Держпраці від роботодавця не надходило інформації та документів, передбачених п.79 Порядку № 1232, що унеможливлювало утворення комісії з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання та проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання.

Управління Держпраці діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а позивачем належним чином не доведено факту заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди. Винною особою є роботодавець позивача, який не бажав виходити на контакт та не направив свого працівника для включення його до комісії з розслідування.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

22 червня 2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що вина відповідача була встановлена судами трьох інстанцій у справі де управління теж виступало в якості відповідача. В постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року по справі № 235/540/18 за позовом ОСОБА_1 до головного управління служби з питань праці у Донецькій області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення, Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» про визнання незаконними дій Головного управління Держпраці в Донецькій області щодо відмови в розслідуванні професійного захворювання, зобов`язання Головного управління Держпраці в Донецькій області провести розслідування за наявності наданих документів та інформації за відсутності представника ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» та надання акту розслідування хронічного захворювання,судом було встановлено, що суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку про неправомірну бездіяльність Головного управління Держпраці у Донецькій області щодо використання повноважень з утворення відповідної комісії з розслідування причин виникнення професійного захворювання у позивача, а також про наявність правових підстав для зобов`язання Головного управління Держпраці у Донецькій області провести розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 та за його результатами видати акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формую П-4.

До позовної заяви додані докази які в повній мірі доводять факт спричинення шкоди та причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) відповідача та шкодою спричиненою позивачу. Через тривалі судові тяжби та відмову відповідача від проведення розслідування та видачі акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання він зазнав душевні страждання та в подальшому був позбавлений в період з 08 лютого 2017 року по 17 березня 2019 року права на щомісячні страхові виплати. Він отримав моральну шкоду, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, що було зафіксовано лікарями. Отже вбачається прямий взаємозв`язок між неправомірною поведінкою відповідач та погіршенням його стану здоров`я. При оцінюванні розміру моральної шкоди він виходив з тривалості її заподіювання та наслідків, які він зазнав, що знайшли свій прояв в погіршенні психічного, психологічного та фізичного здоров`я.

Через тривалі судові тяжби та відмову страхової виплати, він був позбавлений тривалий період права на щомісячні страхові виплати і відповідно не отримував необхідного медичного лікування, напроти через тривалі судові тяжби змушений був лікувати змішані тривожні та депресивні розлади.

Посилається на правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18).

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2018 року у справі № 235/540/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення, ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» про визнання дій (бездіяльності) незаконною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволені частково: визнано незаконною бездіяльність Головного управління Держпраці у Донецькій області щодо відмови у розслідуванні професійного захворювання ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Держпраці у Донецькій області провести розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 та за його результатами видати Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 (а.с.21-25).

Постановою Донецького апеляційного суду від 21 січня 2019 року рішення Красноармійського міськрайонного суду донецької області від 21 червня 2018 року в частині визнання незаконною бездіяльності Головного управління Держпраці у Донецькій області та зобов`язання провести розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 і видачі акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формую П-4 залишено без змін. (а.с.26-30).

Постановою Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької від 12 червня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 24 січня 2019 року залишено без змін. (а.с.31-36).

Судом у цивільній справі № 235/540/18 встановлено, що позивач з 14 листопада 2009 року по 25 грудня 2015 року працював прохідником 4 та 5 розрядів з повним робочим днем у шахті в ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу»; повідомлення про професійне захворювання позивача надійшло до відповідача 14 лютого 2017 року; із зазначеного часу комісія з розслідування причини виникнення професійного захворювання не утворена, розслідування даного випадку не проведено. Відповідач листом від 07 квітня 2017 року повідомив позивача, що провести розслідування обставин та причин виникнення його профзахворювання на даний момент неможливо, оскільки ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» знаходиться на території, тимчасово не підконтрольній українській владі. Аналогічна інформація викладена у листах від 12 червня 2017 року, 09 жовтня 2017 року. Позивачу рекомендовано звернутися до суду з метою розшуку підприємства. Інформаційна довідка про умови праці працівника при підозрі у нього професійного захворювання (отруєння) затверджена начальником управління Держпраці у Донецькій області від 19 грудня 2016 року за вих. №4. ПрАТ «ДТЕК «Шахта «Комсомолець Донбасу» листом від 24 травня 2017 відмовило ОСОБА_1 у направленні представника свого підприємства для участі у роботі комісії з розслідування випадку його професійного захворювання та (або) підписання акту проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання. Місцезнаходженням ПрАТ «ДТЕК «Шахта «Комсомолець Донбасу» є АДРЕСА_1 . Враховуючи встановлені у справі обставини, зокрема, реєстрацію ПрАТ «ДТЕК «Шахта «Комсомолець Донбасу» на території, підконтрольній органам державної влади України, наявність у Головного управління Держпраці у Донецькій області медичного висновку центральної лікарської-експертної комісії про наявність професійного захворювання, довідки про умови праці робітника при підозрі в нього професійного захворювання, суди у цивільній справі № 235/540/18 дійшли висновку про неправомірну бездіяльність відповідача щодо використання повноважень з утворення відповідної комісії з розслідування причин виникнення професійного захворювання у позивача, а також про наявність правових підстав для зобов`язання Головного управління Держпраці у Донецькій області провести розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання у позивача та за його результатами видати акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4.

До звернення позивача до суду та винесення судових рішень у цивільній справі № 235/540/18 позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про розслідування причини його професійного захворювання та складання відповідного акту розслідування, відповідач листами від 07 квітня 2017 року, 12 квітня 2017 року, 09 жовтня 2017, 27 листопада 2017 року та 13 лютого 2018 року повідомляв позивача про неможливість створення комісії для проведення такого розслідування, оскільки підприємство роботодавець відмовляється направити свого представника для участі в комісії (а.с.16,17,18,19,20).

Листом від 23 травня 2019 року за № 03-05-798 Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції у Запорізькій області Фонду соціального страхування повідомило позивача, що питання про призначення страхових виплат буде вирішено відділенням після отримання усіх необхідних документів від Добропільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області (а.с.37).

Листом від 13 березня 2020 року за № 03-04-450 Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції фонду у Запорізькій області повідомило позивача про те, що його право на призначення страхової виплати виникло з моменту встановлення втрати професійної працездатності, тобто з 14 березня 2019 року (а.с.39).

Позивач, не погодившись з розміром нарахування та виплатою Бердянським відділенням Управління виконавчої дирекції фонду у Запорізькій області щомісячної страхової виплати з 14.03.2019, звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання дій відділення незаконними та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.06.2020 у справі №280/2403/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково (а.с.40-44). Вказане судове рішення постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року скасовано, в позові відмовлено (а.с.45-56).

Судом у цивільній справі № 280/2403/20 встановлено, що 14 лютого 2019 року на виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2018 року та постанови Донецького апеляційного суду від 24 січня 2019 року ОСОБА_1 був виданий Головним управлінням Держпраці у Донецькій області Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, в якому вказані діагноз та дата встановлення остаточного діагнозу. 18 березня 2019 року позивачу видано Довідку серії АБ № 0035412 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги.

Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК від 23 грудня 2019 року Серії 12ААБ №256474 та Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 23 грудня 2019 року Серії НОМЕР_1 позивачу встановлена третя групи інвалідності за професійним захворюванням безстроково, дата огляду 23 грудня 2019 року, 50% втрати професійної працездатності (а.с.57-58).

Відповідно до виписки з амбулаторної картки, заведеної лікарем-терапевтом ОСОБА_2 на ім`я позивача: - 20 лютого 2017 року у пацієнта відбувається загострення його хвороб, виникає сильна дратівливість, втрата апетиту, почуття безнадійності, порушення сну, безсоння, зниження життєвої енергії, тривога, відчуття відчаю. Погіршення стану пов`язує з його особливими особовими справами (пацієнт оформлює регрес відповідно його хронічним професійним захворюванням, не пройшла комісія і відмова у складенні і видачі Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання); - 28 січня 2019 року проходив амбулаторне лікування у психіатра, з`явилися скарги на сильну тривогу, дратівливість, безсоння, втрата інтересу до життя і сім`ї, зниження загальної активності, слабкість; - погіршення стану пов`язує з його сімейними обставинами (судові тяжби з Головним управлінням служби з питань праці у Донецькій області та Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення щодо проведення розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання у пацієнта); - 22 червня 2020 року амбулаторне лікування у психіатра (загострення психологічного стану, погіршення пов`язано з судовими тяжбами, пов`язаними з призначенням та обчисленням страхових виплат у зв`язку з втратою професійної працездатності) (а.с.59-61).

Відповідно до виписки з амбулаторної картки, заведеної лікарем-психіатром ОСОБА_3 на ім`я позивача: - 27 лютого 2017 року звертався в порядку самозвернення у зв`язку з перенесеним стресом, порушився сон, знизився настрій, з`явилась тривога, серцебиття, головні болі, припинив справлятися зі звичною роботою, знизилась самооцінка, песимістична оцінка навколишнього середовища. Стан змінився в лютому 2017 року після перенесеної психотравми (оформлення пацієнтом регресу відповідно його хронічним професійним захворюванням, не пройшла комісія і відмова у складенні і видачі Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання); - 20 лютого 2018 року звернувся до лікаря у зв`язку з погіршенням стану, знову порушився сон, погіршився настрій, з`явилась тривога, серцебиття, головний біль, припинив справлятись зі звичною працею, знизилась самооцінка, песимістична оцінка навколишнього; повідомив, що розпочинає судові тяжби щодо відмови головного управління Держпраці у Донецькій області у складенні Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та відповідно невиплати пацієнту одноразової та щомісячних страхових виплат, через що відчуває сильні хвилювання, почував себе пригніченим, порушився сон, з`явилась тривога, головний біль, дратівливість, душевні страждання, погіршився настрій, серцебиття, припинив справлятись зі звичною роботою, самостійно вийти з цього стану невзмозі, потребує допомоги; - 20 червня 2018 року та 29 січня 2019 року і 02 червня 2019 року звернувся на прийом самостійно у зв`язку з погіршенням стану, з`явилась тривога, серцебиття, головний біль, припинив справлятись зі звичною працею, знизилась самооцінка, песимістична оцінка навколишнього середовища, що тісно пов`язані з бездіяльністю державних органів та не виплатою пацієнту грошових коштів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з втратою працездатності; повідомив, що тривають судові тяжби щодо виплати регресу (а.с.73-77).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Головного управління Держпраці у Донецькій області задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 100 000,00 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконної бездіяльності відповідача, встановленої рішеннями судів, які набули законної сили, беручи до уваги стан здоров`я позивача, відображений у медичних висновках, складених лікарями-терапевтом та лікарем-психіатром, відчуття позивачем постійної тривоги, зниження якості його життя, позивачу завдано моральної шкоди, яку має бути стягнуто з відповідача. Визначаючи моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., суд виходив з характеру порушених прав позивача, глибини його душевних страждань, вимоги розумності, справедливості та достатності розміру відшкодування моральної шкоди для розумного задоволення потреб позивача, а не приведення його до збагачення.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до частини першої статі 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частина друга стаття 16 ЦК України).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи стаття 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що «згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується».

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частин четвертої - п`ятої статті 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2018 у справі № 235/540/18 визнано незаконною бездіяльність Головного управління Держпраці у Донецькій області щодо відмови у розслідуванні професійного захворювання ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Держпраці у Донецькій області провести розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 та за його результатами видати Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 (а.с.21). Вказане судове рішення в зазначеній частині залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 24 січня 2019 року та постановою Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року (а.с.26-36).

Отже, встановлено наявність неправомірних дій з боку відповідача, що підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 червня 2018 у справі № 235/540/18, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 24 січня 2019 року та постановою Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року, що в свою чергує дає підстави для вирішення питання про стягнення моральної шкоди.

Суд першої інстанції, встановивши наявність судових рішень, якими визнано незаконними бездіяльність Головного управління Держпраці у Донецькій області щодо відмови у розслідуванні професійного захворювання, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір компенсації моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , визначений судом у межах заявлених вимог залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховані вимоги розумності і справедливості; роз`яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів не встановила підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації.

Доводи апеляційної скарги, що винною особою є роботодавець, є не обґрунтованими, оскільки матеріали справи містять судові рішення, якими визнано незаконною бездіяльність Головного управління Держпраці у Донецькій області щодо відмови у розслідуванні професійного захворювання ОСОБА_1 .

Доводи викладені в відзиві на апеляційну скаргу, що судовими рішеннями встановлено бездіяльність Головного управління Держпраці у Донецькій області, є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги що позивачем не доведено факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат не майнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього і її заподіянні, є не обґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

З виписок амбулаторних карток вбачається, що період звернення до відповідача із заявами про розслідування причини його професійного захворювання та складання відповідного акту розслідування та під час оскарження неправомірних дій відповідача, позивач не одноразово звертався до лікаря-терапевта та лікаря-психіатра з скаргами на погіршення самопочуття.

Враховуючи зазначене колегія суддів апеляційного суду вважає, що між незаконною бездіяльністю відповідача та погіршенням стану здоров`я позивача є причинно-наслідковий зв`язок.

Обґрунтованими є доводи викладені в відзиві на апеляційну скаргу, що вбачається прямий взаємозв`язок між неправомірною поведінкою відповідача та погіршенням здоров`я позивач.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, його територіальні органи, а тому Головне управління Держпраці у Донецькій області звільняється від сплати судового збору.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищезазначене, судові витрати пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 7, 19, 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло