25.10.2021 Єдиний унікальний номер 205/1349/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/1349/2020
Номер провадження: 2/205/219/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за попереднім договором купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за попереднім договором купівлі-продажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.01.2018 року між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу (далі - Договір) 1/4 частини будівлі літ. А-2 в будівлях та спорудах, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу № 128/А від 10.12.2004 року. За домовленістю сторін, до укладання Договору відповідач сплатила готівкою позивачу в якості авансу 600 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 21 000 доларів США. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 17.01.2020 року позивачем було вручено ОСОБА_2 вимогу про повернення грошових коштів, які були сплачені за попереднім договором купівлі-продажу від 16.01.2018 року, оскільки основний договір у строк укладено не було, однак відповідачем кошти повернуті не були.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансу, який було сплачено за попереднім договором купівлі-продажу від 16.01.2018 року у розмірі 600 000 грн. 00 коп., та судові витрати по справі.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву, а також письмові пояснення, у яких просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилалась на те, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем по справі. Так, в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно отриманих коштів. У вказаній справі судом було накладено арешт на майно ОСОБА_3 , про що позивачу було відомо, як і відомо про смерть ОСОБА_3 . На теперішній час відповідач позбавлена можливості вступити до спадщини померлого ОСОБА_3 , у зв`язку із наявністю арешту на майно. Таким чином, спірна квартира будинку є спадковим майном, однак позивач позбавлена можливості вчиняти будь-які дії через обмеження з боку суду.

Позивач надала до суду відповідь на відзив, а також письмові пояснення, у яких зазначила, що оскільки, всупереч умовам попереднього договору основний договір у зазначений строк укладений не був, то відповідач повинна повернути суму авансу, який було сплачено позивачем. Крім того, із спадкової справи ОСОБА_3 вбачається, що відповідач є єдиним спадкоємцем за заповітом від 17.03.2015 року, а отже є такою, що прийняла спадщину. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити в повному обсязі, в обгрунтування таких вимог посилались на доводи, що викладені у вказаних заявах позивача по суті справи.

Відповідач у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставину неможливості нею, як спадкоємцем, прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 .

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 02.07.2020 року цивільну справу було прийнято до свого провадження, оскільки згідно рішення Вищої ради правосуддя № 1840/0/15-20 від 16.06.2020 року ОСОБА_5 було звільнено з посади судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі розпорядженням керівника апарату суду за № 71 від 26.06.2020 року, вищевказана цивільна справа передана на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Ухвалою від 05.03.2021 року було витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Людмили Григорівни належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та інформацію, хто саме є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що будівля літ. А-2 в будівлях та спорудах, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належало ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу № 128/А від 10.12.2004 року, що був посвідчений у нотаріальному порядку приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І. Б. за реєстровим № 3220.

Судом також встановлено, що 16.01.2018 року між ОСОБА_1 (визначена у такому договорі як Покупець) та ОСОБА_3 (визначений у такому договорі як Продавець) було укладено попередній договір купівлі-продажу 1/4 частини будівлі літ. А-2 в будівлях та спорудах, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-12).

Оглядом вказаного договору судом встановлено, що від імені ОСОБА_3 вказаний попередній договір підписано відповідачем ОСОБА_2 , як представником, що діяла в момент такого підписання на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

За умовами вказаного попереднього договору Продавець зобов`язався у строк, що не перевищує один місяць з моменту набрання законної сили ухвали або рішення суду про зняття заборони на відчуження майна, але не пізніше 16.01.2020 року укласти основний договір купівлі -продажу вищенаведеного нерухомого майна у вигляді 1/4 частини будівлі літ. А-2 в будівлях та спорудах, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . (п. 1 попереднього Договору).

Також п. 2 попереднього Договору визначено, що продаж майна за основним договором повинно бути вчинено за 600 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 21 000 доларів США.

У п.3 попереднього Договору зазначено, що за домовленістю сторін, до укладання Договору, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором, покупець сплатив готівкою, а продавець в якості авансу 600 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 21 000 доларів США. Сума авансу підлягає заліку в вартість майна.

Обставина отримання Продавцем вказаних грошових коштів сторонами під час розгляду даної цивільної справи не оспорювалась.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 22).

Так само судом встановлено, а сторонами визнано, що до 16.01.2020 року основний договір купівлі -продажу нерухомого майна у вигляді 1/4 частини будівлі літ. А-2 в будівлях та спорудах, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . (п. 1 попереднього Договору) укладено не було.

Матеріалами справи підтверджено, що після смерті ОСОБА_3 єдиною особою, яка звернулась до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини є відповідач ОСОБА_2 .

Разом із цим, судом встановлено, що постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Л.Г. відповідачці ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було накладено арешт згідно ухвали Ленінського районного суду від 05.12.2019 року по цивільній справі № 205/6439/16 (а.с. 24).

Оскільки основний договір купівлі-продажу укладено не було, а відповідач у добровільному порядку не повертає позивачеві отриману Продавцем на виконання умов попереднього договору суму авансу, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відносини щодо укладення, виконання та припинення попереднього Договору регулюються статтею 635 Цивільного кодексу України, а саме частиною 1, якою визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно з частиною 3 статті 635 Цивільного кодексу України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В даному випадку, судом встановлено, що беручи на себе зобов`язання укласти основний договір не пізніше 16.01.2020 року, Продавець таке зобов`язання фактично не виконав у зв`язку із своєю смертю.

Суд відхиляє доводи позивача щодо того, що відповідач є фактично стороною за вказаним попереднім договором, а відтак має повернути вказану суму отриману в якості авансу грошових коштів.

Як зазначалось вище, відповідач підписав вказаний попередній договір як представник Продавця, про що є відповідне застереження за текстом такого договору. З огляду на зміст такого договору, та загальні засади цивільного законодавства, що врегульовують зобов`язальне право, сторонами вказаного попереднього договору є саме позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Суд вказує, що згідно вимог ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Таким чином, відповідач у вказаних зобов`язальних правовідносинах є лише представником, яка здійснювала відповідні юридично значимі дії від імені та в інтересах іншої особи - ОСОБА_3 , який і визначався відповідною стороною у такому попередньому договорі.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 754/13738/13-ц (провадження № 61-3911св19) зазначено, що правовідносини, що виникли між кредитором (позичальником) та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України (з урахуванням положень статті 1281 ЦК України). При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати зокрема такі обставини: 1) чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України; 2) коло спадкоємців, які прийняли спадщину; 3) при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); 4) при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що єдиною собою, яка претендує на отримання прав на спадкову масу після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , є відповідач по справі. Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л. Г. щодо майна померлого ОСОБА_3 , відповідач, як спадкоємець, претендує на отримання в спадщини у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У свою чергу позивач по справі є кредитором по відношенню до спадкоємців вказаної померлої особи.

При цьому суд враховує, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

Суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини) кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

В даному випадку, оглядом матеріалів вищевказаної спадкової судом встановлено, що будь-яких претензій від кредитора ОСОБА_1 такі матеріали не містять. Більш того, відповідачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що вказаним приватним нотаріусом винесено відповідну постанову.

Таким чином, позивача не можна вважати особою, яка пред`явила, як кредитор, вимогу спадкоємцям боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України.

Окрім цього, суд вказує, що цивільне законодавство серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначає справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити в порядку передбаченому законом задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

В даному випадку, на підтвердження вартості вказаного спадкового майна суду надано звіт про оцінку майна від 16.01.2008 року, згідно якого ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 478 683 грн. 00 коп.

Вказаний висновок суд не може розцінити як належний та достатній доказ, оскільки він стосується лише квартири АДРЕСА_3 , а не усього спадкового майна, та є виконаним у 2008 році, тобто майже 13 років потому, що з огляду на економічні процеси в країні, динаміку змін на ринку нерухомості тощо дозволяє зробити висновок про його неактуальність. Окрім цього, такий висновок є виконаним суб`єктом оціночної діяльності, а не відповідним судовим експертом, і як наслідок не містить застережень щодо того, що такий висновок подається до суду, а суб`єкт його складання попереджений про кримінальну відповідальність, що є обов`язковим згідно вимог ст. 106 ЦПК України.

Таким чином, з огляду на недоведеність суду обставини пред`явлення вимоги позивачем, як кредитором, до відповідача, як спадкодавця, у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, а також недоведеності актуальної вартості спадкового майна, суд вимушений відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі, як недоведених за допомогою надання суду достатніх, належних та допустимих доказів щодо обставин, наявність яких повинен встановити суд при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 527,530, 610, 612, 615, 625, 1052, 1054,1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1281, 1282, 1269, 1296, ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 253, 256, 258, 259, 263, 265,267, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ) про стягнення грошових коштів за попереднім договором купівлі-продажу, - відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати у вигляді судового збору віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан