22-ц/804/2045/21
266/935/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року місто Маріуполь

справа № 266/935/19

провадження № 22-ц/804/2045/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Лопатіної М.Ю.,

секретар судового засідання Лазаренко Д.Т.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Курбанової Н.М. від 13 травня 2021 року, дата складання повного тексту рішення 17 травня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

20 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця») про стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що наказом №1210/ос від 15 червня 2016 року позивач прийнятий на роботу до ПАТ «Українська залізниця» на посаду помічника члена правління відділу забезпечення роботи членів правління та директорів.

08 серпня 2016 року за наказом №1609/ос позивач переведений на роботу на посаду директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця», з якої звільнений відповідно до наказу голови правління ПАТ «Укрзалізниця» «По особовому складу» №2367/ос від 12 грудня 2016 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України - припинення повноважень посадової особи.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року у справі №757/64183/16-ц позивач поновлений на роботі на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця», з підприємства на користь позивача стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу.

31 серпня 2017 року позивач з`явився до будівлі апарату управління ПАТ «Укрзалізниця» за адресою: вул. Тверська, 5, у м. Києві, де знаходилось робоче місце до незаконного звільнення, але він не був допущений до роботи.

Позивачу було відмовлено у можливості увійти до будівлі, зокрема до відділу кадрів. Середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідач добровільно також не сплатив. Ця сума була стягнута з відповідача Державною виконавчою службою у примусовому порядку. Поновлення на роботі відбулось також у примусовому порядку, майже через півроку після ухвалення судом рішення і лише після накладання державним виконавцем штрафів на в.о. голови правління ПАТ «Укрзалізниця» Кравцова Є.П. за невиконання судового рішення та направлення йому повторної вимоги і повідомлення про кримінальну відповідальність.

Позивач був змушений додатково звертатись до суду з позовами до ПАТ «Укрзалізниця», у тому числі про стягнення середнього заробітку у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, для отримання всієї суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

26 січня 2018 року ОСОБА_1 запросили до ПАТ «Укрзалізниця» та надали для ознайомлення наказ про поновлення на посаді за рішенням суду та разом з наказом надали нову посадову інструкцію, відповідно до якої посада директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» вже не була керівною, а посадові обов`язки директора полягали у консультуванні працівників філії «Дарницький вагоноремонтний завод» ПАТ «Укрзалізниця» та веденні на заводі методичної роботи.

До його незаконного звільнення у грудні 2016 року згідно з посадовою інструкцією і порядком розмежування компетенцій між директорами ПАТ «Укрзалізниця», затвердженими рішенням правління від 18 серпня 2016 року, директор з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» відносився до категорії керівників. Умовою зайняття посади була наявність стажу роботи на керівних посадах.

Наказ про поновлення на роботі від 26 січня 2018 року передбачав перенесення його робочого місця з будівлі апарату управління ПАТ «Укрзалізниця» на вул. Тверська, 5, у м. Києві на територію філії «Дарницький вагоноремонтний завод» за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 74.

Згідно з новою наданою під час поновлення на роботі посадовою інструкцією від 2018 року директора з правових питань і корпоративного управління позбавили керівних повноважень, які в нього були, а також позбавили доступу до конфіденційної інформації та комерційної таємниці підприємства. Таким чином ПАТ «Укрзалізниця» вигадало спосіб уникнути виконання рішення суду про поновлення його на посаді директора з правових питань і корпоративного управління шляхом штучного створення посади без повноважень і доступу до інформації, яка лише за формальною назвою та посадовим окладом відповідала раніше займаній посаді.

Для формального уникнення переведення його на іншу роботу в іншу місцевість і формального дотримання вимог трудового законодавства робоче місце хоча і було залишене у м. Києві, проте перенесене за 25 км від місця знаходження апарату управління підприємства - де знаходилось робоче місце директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» до його протиправного звільнення.

Видання наказу від 26 січня 2018 року про поновлення його на роботі не призвело до звільнення особи, яка була прийнята на роботу в період його вимушеного прогулу для виконання його функцій. Формальну назву посади цієї особи було змінено на директор з правових питань, а згодом на директор з правових питань і майнової політики та він продовжує виконувати функції, яких позивач був позбавлений новою посадовою інструкцією. Кваліфікація позивача, як спеціаліста значно вище, ніж нав`язана йому наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 26 січня 2018 року №127/ос посада юрисконсульта Дарницького вагоноремонтного заводу, яка є фактично іншою роботою від тієї, що він виконував до незаконного звільнення, і на яку його поновив суд.

Після цього наказом в.о. голови правління ПАТ «Укрзалізниця» Кравцова Є.П. № Ц- 67/407 від 02 лютого 2018 року позивача відрядили з виробничих питань з 06 лютого 2018 року до регіональної філії «Донецька залізниця» у м. Ліман Донецької області на 30 днів без попереднього авансування витрат на проживання та добових, без визначення конкретного завдання відрядження і будь-якої потреби. Позивач ОСОБА_1 відмовився від відрядження з письмовим поясненням неможливості на такий тривалий час залишити хвору дружину і немовля, яке потребує догляду, а також у зв`язку з відсутністю мети відрядження та авансування добових, витрат на проїзд і проживання. Особа, яка на час поновлення його на роботі виконувала роботу директора з правових питань ПАТ «Укрзалізниця» неодноразово в особистій бесіді наполягала на поданні позивачем заяви про звільнення за власним бажанням.

Згодом позивачу був припинений доступ до будівлі, в якій знаходиться апарат управління ПАТ «Укрзалізниця».

Якби йому запропонували таку роботу у встановленому законодавством порядку, він би на неї не погодився. Ця нова посада директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» з новою посадовою інструкцією від 2018 року не була запропонована, заяву на прийняття його на таку роботу позивач не подавав. Йому не надали можливості навіть відмовитись від цієї посади, а повідомили про цю роботу, як про факт, що виник, нібито, на виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Такими діями відповідач порушив вимоги трудового законодавства України, а саме ст. 32 КЗпП України, яка передбачає можливість зміни істотних умов праці працівника лише за його згодою з попередженням за 2 місяці і лише за умови змін в організації виробництва.

Позивач завжди дбав про свою репутацію, зокрема ділову, яка є бездоганною. Він має два дипломи про вищу юридичну освіту: Маріупольського гуманітарного інституту Донецького національного університету 30 червня 2001 року і Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка 07 квітня 2006 року з відзнакою. Має досвід безпосередньої роботи в іноземних юрисдикціях, зокрема супроводу ділових переговорів і захисту громадян України за кордоном. Співпрацює з посольствами та консульствами України за кордоном в якості представника і захисника громадян України; є адвокатом з 2008 року; є членом Асоціації правників України з 2004 року, членом Ради Донецького відділення АПУ, членом комітету з міжнародних зв`язків Національної асоціації адвокатів України.

За авторством позивача опубліковано багато статей в авторитетних юридичних і ділових виданнях на тему міжнародного транспортного сполучення та застосування в Україні норм міжнародного морського права. У рейтингу «Юридичної Газети» за результатами 2012-2013 років, позивач названий одним з 5 кращих юристів в практиці морського і транспортного права в Україні. Юридична фірма, яку очолює позивач, входить в ТОП-10 кращих юридичних компаній в галузі транспортного та митного права (рейтинг «Юридичної газети», 2016, 2017 роки).

У червні 2016 року на першу пропозицію роботи в ПАТ «Укрзалізниця» позивач відповів відмовою. В цей же час йому була запропонована за результатами раніше пройденого конкурсу посада головного юридичного експерта Європейського офісу підтримки реформ в Україні для співпраці з Міністерством інфраструктури України (RST Reformsupportteam). Потім керівництво ПАТ «Укрзалізниця» надавало йому багато обіцянок, пов`язаних з роботою в Укрзалізниці, зокрема: можливість прийняти участь у реформування великого державного підприємства і перетворенні його в успішну компанію західного зразка, очолити юридичну службу найбільшої в країні компанії, заробітну платню європейського рівня.

Погодившись на роботу в ПАТ «Укрзалізниця», він відмовився від посади в RST Reformsupportteam, а також, від стажування в Британській юридичній фірмі (м. Лондон), куди був запрошений з перспективою подальшого там працевлаштування.

Він був шокований повідомленням ПАТ «Укрзалізниця» про звільнення його з посади у грудні 2016 року без законних на те підстав, без пояснень та попередження. Судовий спір про поновлення позивача на посаді у зв`язку з протиправним звільненням та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу розглядався судами рік.

На території філії «Дарницький вагоноремонтний завод» йому виділили робоче місце в окремому від будівлі управління заводом флігелі без опалення і зручностей, це відбувалося у зимовий період, що погано вплинуло на його здоров`я.

Таке ставлення відповідача викликало в нього сильні негативні емоції. Дії відповідача призвели до погіршення стану його психологічного і фізичного здоров`я і постійно пригнічувало його. Щоб перервати постійні знущання, 16 квітня 2018 року позивач подав заяву про звільнення за власним бажання, у зв`язку з порушенням працедавцем законодавства про працю та норм галузевої угоди.

19 квітня 2018 року наказом №760/ос заява позивача задоволена, він звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Всупереч положенням ст. 38, 39, 44 КЗпП, відповідач не сплатив йому суму вихідної допомоги і досі. Питання про стягнення на його користь вихідної допомоги з АТ «Укрзалізниця» є предметом спору, який розглядається в Печерському районному суді міста Києва. АТ «Укрзалізниця» також звернулася до суду з позовом до нього про зміну формулювання власного наказу від 19 квітня 2018 року №760/ос про його звільнення.

Наявність неправомірних дій з боку ПАТ «Укрзалізниця», полягало в протиправному звільнені позивача з посади директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» 12 грудня 2016 року, а також невиконання своєчасно рішення суду про поновлення його на роботі. Підприємство досі не сплатило йому всю суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідач порушував трудове законодавство і його трудові права під час і після поновлення на роботі у січні 2018 року. В порушення вимог ст. 32 КЗпП України позивач переведений на іншу роботу, умови його праці були суттєво змінені без згоди на це і відповідного попередження.

Під час роботи на підприємстві у період з 26 січня до 19 квітня 2018 року відповідач систематично порушував трудові права позивача, трудове законодавство і норми галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками, не створював належних умов праці, чим також порушував ст. 43 Конституції України, не підвищував розмір заробітної плати, у той час як іншим директорам ПАТ «Укрзалізниця» заробітна плата була підвищена в 5 разів.

Вказане призвело до моральних та фізичних страждань позивача та страждань його родини, до порушення нормальних життєвих зв`язків та потребувало додаткових зусиль для організації нормального життя.

Позивач переживав своє звільнення у 2016 році, його не покидало відчуття обману та приниження внаслідок зневажливого ставлення з боку керівництва ПАТ «Укрзалізниця». Після звільнення у грудні 2016 року погіршилось його матеріальне становище, він був вимушений стати на облік до центру зайнятості. На його утриманні знаходяться дворічна, на час звільнення, донька та дружина, яка знаходилась тоді у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; він також фінансово допомагає матері пенсіонерці. Вони з родиною мешкали в орендованій квартирі, вартість якої йому до звільнення компенсувало ПАТ «Укрзалізниця», з якої вони були змушені з`їхати. Він знову і знову мав пояснювати обставини відносин з ПАТ «Укрзалізниця» у судах, згадувати протиправні дії щодо нього, а це кожен раз викликає в нього негативні емоції.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування заподіяної моральної шкоди 500 000,00 грн, та покласти судові витрати на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 5 000 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено тримісячний строк звернення до суду із позовом, який передбачено ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Судом першої інстанції встановлено, що позовні вимоги є обґрунтованими, проте право звернення до суду з позовом у позивача виникло з 18 квітня 2018 року, коли він подав заяву про звільнення з підстав порушення роботодавцем вимог трудового законодавства, які унеможливили його подальшу роботу на посаді директора з правових питань і корпоративного управління, після поновлення його на роботі. Звернувшись до суду з позовом 20 лютого 2019 року, позивач не навів поважних причин пропуску строку для звернення до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

01 липня 2021 року позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 мотивована тим, що правопорушення, яке пов`язане з не поновленням протиправно звільненого працівника на роботі має припинитися поновленням працівника на роботі і сплатою йому всіх належних сум, тобто це порушення трудових прав позивача має триваючий характер.

Позивач вважає, що тримісячний строк пред`явлення позову про відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправним звільненням і не поновленням працівника на роботі, має починати свій перебіг з дати скасування постанови Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 757/64183/16-ц, де позивач оскаржував постанову державного виконавця від 02 лютого 2018 року про закінчення виконавчого провадження щодо поновлення на роботі, тобто з 25 листопада 2020 року. Цією постановою апеляційного суду відповідачу повернуто статус боржника, а рішенню суду статус такого, що підлягає примусовому виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Оскільки позовна заява ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з АТ «Укрзалізниця» пред`явлена до суду 20 лютого 2019 року, строк позовної давності не можна вважати пропущеним щодо вищеописаного порушення трудових прав.

При звільненні 19 квітня 2018 року відповідач не сплатив позивачу вихідну допомогу, яку мав сплатити на підставі ст. 44 КЗпП України, у зв`язку зі звільненням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звертався до Печерського районного суду міста Києва з позовом, а АТ «Укрзалізниця», у свою чергу, подало позов до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстав звільнення, в задоволенні якого було відмовлено рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя від 01 липня 2019 року, яке набуло чинності у жовтні 2019 року. Позивач отримав вихідну допомогу, яка стягнута на його користь за рішенням суду, вже після подання позову про відшкодування моральної шкоди, отже, позивачем дотримано строк звернення до суду з позовом.

Доводи інших учасників справи

10 серпня 2021 року представником АТ «Українська залізниця» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено заподіяння йому моральної шкоди та не обґрунтовано розмір відшкодування у 500 000 грн.

Позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗПП України та не наведено поважних причин його пропуску.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 липня 2021 року визначений склад суду: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Барков В.М., Зайцева С.А.

Ухвалою апеляційного суду від 07 липня 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2021 року та частково задоволено клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, заявнику запропоновано сплатити судовий збір у сумі 3 000 грн.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 липня 2021 року визначений склад суду: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Мальцева Є.Є.

Ухвалою апеляційного суду від 27 липня 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 29 липня 2021 року у справі закінчено проведення підготовчих дій та призначено до розгляду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 вересня 2021 року визначений склад суду: Попова С.А. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Мальцева Є.Є.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 вересня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Мальцева Є.Є.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Лопатіна М.Ю.

Ухвалою апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Биліна Т.І.

Ухвалою апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Лопатіна М.Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з наказом ПАТ «Українська залізниця» № 1210/ос від 15 червня 2016 року ОСОБА_1 прийнято на посаду помічника члена правління відділу забезпечення діяльності членів правління та директорів Департаменту адміністративного забезпечення ПАТ «Укрзалізниця» (том 1, а.с. 33).

Згідно з наказом ПАТ «Українська залізниця» № 1609/ос від 08 серпня 2016 року ОСОБА_1 переведено на посаду директора з правових питань корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» (том 1, а.с. 34).

Відповідно до відповіді на запит від 03 вересня 2018 року ОСОБА_1 у 4 кварталі 2016 року отримав від філії «Центр сервісного забезпечення» ПАТ «Укрзалізниця»: заробітну плату 172 251,48 грн.; додаткове благо 300 690,24грн; у І кварталі 2017 року заробітну плату 15 463 грн; у 2 кварталі 2017 року від Київського міського центру зайнятості 18 057,65 грн, у 3 кварталі 2017 року 16 301,1 грн, у 4 кварталі 2017 року 25 487,71 грн, у 1 кварталі 2018 року -7 329,92 грн; у 1 кварталі 2018 року від філії «Центр сервісного забезпечення» ПАТ «Укрзалізниця»: заробітну плату 36 613,48 грн, у 2 кварталі 2018 року: від ТОВ «Юридична фірма «МБЛС»: заробітну плату 6 600,00 грн; від філії «Центр сервісного забезпечення» ПАТ «Укрзалізниця»: заробітну плату 24 584,83 грн (том 1, а.с. 45-46).

Позивач ОСОБА_1 звільнений з посади директора з правових питань корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до наказу голови правління ПАТ «Укрзалізниця» №2367/ос від 12 грудня 2016 року на підставі п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України та поновлений на посаді рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року, з підприємства стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача. Рішення набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року (том 1, а.с. 35, 36, 40-43).

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя № 266/4269/17 від 22 січня 2018 року задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 21 серпня 2017 року по 16 січня 2018 року в сумі 321 398, 30 грн (том 1, а.с. 51-56).

Згідно з наказом ПАТ «Українська залізниця» № 127/ос від 26 січня 2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця», визначено робоче місце ОСОБА_1 за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 74 (том 1, а.с. 62, 134).

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , виданою 04 жовтня 1999 року, 26 січня 2018 року на підставі наказу № 127/06 від 26 січня 2018 року позивача поновлено на попередній роботі. На підставі наказу № 760/0с від 19 квітня 2018 року позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та колективного договору (галузевої угоди), ч. 3 ст. 38 КЗпП України (том 1, а.с. 14-22, 90, 136).

Згідно з постановою заступника начальника відділу Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 04 вересня 2017 року відкрито виконавче провадження № 54612930 по виконанню виконавчого листа № 757/64183/16-ц, виданого 30 серпня 2017 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 суми в розмірі 70 110,91 грн (том 1, а.с. 47).

Згідно з постановою заступника начальника відділу Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 04 вересня 2017 року відкрито виконавче провадження № 54613005 по виконанню виконавчого листа № 757/64183/16-ц, виданого 30 серпня 2017 року Печерським районним судом міста Києва про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» (том 1, а.с. 48).

Згідно з постановою заступника начальника відділу Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 27 вересня 2017р. у виконавчому провадженні № 54613005 по виконанню виконавчого листа № 757/64183/16-ц, виданого 30 серпня 2017 року Печерським районним судом міста Києва про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду на боржника накладено штраф на користь держави у розмірі 3 400 грн (том 1, а.с. 49).

Згідно з вимогою заступника начальника відділу Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 27 вересня 2017 року у виконавчому провадженні № 54613005 по виконанню виконавчого листа № 757/64183/16-ц, виданого 30 серпня 2017 року Печерським районним судом м. Києва керівнику ПАТ «Укрзалізниця», направлено вимогу про виконання рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» та необхідність надати пояснення щодо невиконання рішення (том 1, а.с. 50).

Постановою Київського апеляційного суду № 757/64183/16-ц від 22 жовтня 2019 року скасовано постанову заступника начальника відділу Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 02 лютого 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 54613005 щодо примусового виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року у справі № 757/64183/16-ц ро поновлення на роботі (том 2, а.с. 114-121).

Відповідно до дипломів про вищу юридичну освіту Маріупольського гуманітарного інституту Донецького національного університету від 30.06.2001 року і Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка від 07 квітня 2006 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльності № 3056 від 29 жовтня 2008 року ОСОБА_1 має дві вищі освіти, є адвокатом (том 1, а.с. 11, 13).

Згідно з рейтингом «Юридичної газети» юридична фірма «МБЛС» входить в ТОП-10 кращих юридичних компаній в галузі транспортного та митного права за 2016, 2017 роки (том 1, а.с. 23-25).

У квітні 2016 року ОСОБА_1 запропоноване стажування в юридичній фірмі ТОВ «Лакс і КО» (том 1, а.с. 26-32).

14 грудня 2001 року затверджена галузева угода між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки (том 1, а.с. 37-39).

Згідно з заявою та рекомендованим повідомленням позивач 30 серпня 2017 року надіслав, а відповідач 31 серпня 2018 року отримав заяву ОСОБА_1 про поновлення його на роботі з копією рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року (том 1, а.с. 44).

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя № 266/2144/18 від 20 листопада 2018 року частково задоволено позов ОСОБА_1 , стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 17 січня 2018 року по 25 січня 2018 року включно у сумі 23 681 грн 98 коп. з утриманням з ПАТ «Українська залізниця» з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті та у відшкодування витрат з найму житла за період з січня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 77 995 грн 85 коп. (том 1, а.с. 57-61).

Посадовою інструкцією ОСОБА_1 від 2018 року директора з правових питань і корпоративного управління місце розташування робочого місця: філія «Дарницький вагоноремонтний завод»: м. Київ, вул. Алма-Атинська, буд. 74, визначено виконання трудових обов`язків позивача (том 1, а.с. 63-65).

Порядком розмежування компетенцій між директорами ПАТ «Укрзалізниця» від 18 серпня 2016 року, схваленим рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця», визначено компетенції та відповідальність директорів ПАТ «Укрзалізниця» (том 1, а.с. 68-70).

Відповідно до витягу з протоколу № Ц-57/6 ПАТ «Укрзалізниця» від 27 січня 2017 року внесено зміни до шатного розпису керівництва, а саме введено посаду директора з правових питань та вилучено посаду директора з правових питань і корпоративного управління (том 1, а.с. 243-245).

Відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 відряджено з виробничих питань на 30 днів, з виїздом 06 лютого 2018 року до регіональної філії «Донецька залізниця» (том 1, а.с. 75).

Згідно з заявою ОСОБА_1 від 06 лютого 2018 року останній просив в.о. голови правління ПАТ «Укрзалізниця» про скасування наказу про відрядження та не направляти у довготривалі відрядження до квітня 2018 року до повного одужання дружини, яка не може доглядати за дворічною дитиною через хворобу (том 1, а.с. 76).

Відповідно до листа директора з управління персоналом та соціальної політики ПАТ «Укрзалізниця» від 07 лютого 2018 року ОСОБА_1 попросили надати пояснення стосовно обставин, які перешкоджали виконанню наказу стосовно відрядження (том 1, а.с. 77).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 , виданим 27 листопада 2014 року, та свідоцтвом про народження дитини серія НОМЕР_3 , виданим 12 листопада 2015 року, ОСОБА_1 має на утриманні доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , яка перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 29 грудня 2015 року по 04 листопада 2018 року (том 1, а.с. 78-81, 113-114).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 16 квітня 2018 року останній просив в.о. голови правління ПАТ «Укрзалізниця» звільнити його з 19 квітня 2018 року з займаної посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та колективного договору (галузевої угоди), а саме: 26 січня 2018 - у день поновлення на роботі відбулась зміна істотних умов його праці без попередження його у встановлений діючим законодавством строк та без його згоди. Зокрема, були змінені посадові обов`язки і повноваження директора з правових питань і корпоративного управління, посада була позбавлена організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, які він мав на час його незаконного звільнення 12 грудня 2016 року. Фактично, згідно з наданою посадовою інструкцією від 2018 року без дати і наказом про поновлення на роботі від 26 січня 2018 року він був переведений на посаду юрисконсульта філії «Дарницький вагоноремонтний завод» з відповідним місцем знаходження. Йому був заборонений доступ до комерційної таємниці та конфіденційної інформації підприємства, згодом був заборонений доступ до будівлі апарату управління ПАТ «Укрзалізниця» (анульована перепустка); у зв`язку з поновленням його на роботі не було звільнено з роботи працівника, який виконує роботу директора з правових питань товариства; не виконуються умови галузевої угоди щодо створення умов для високопродуктивної та ефективної праці та щодо підвищення рівня заробітної плати (том 1, а.с. 89, 135).

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя № 757/25588/18-ц від 23 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Укрзалізниця» до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстав звільнення. Згідно з постановою Донецького апеляційного суду № 757/25588/18-ц від 10 жовтня 2019 року рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 01.07.2019 року про відмову у задоволенні позову ПАТ «Укрзалізниця» до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстав звільнення залишено без змін (том 1, а.с. 91-96, том 2, а.с. 109-113).

Згідно з довідкою № 02-07 від 15 березня 2019 року ОСОБА_1 працює у ТОВ «Юридична фірма «МБЛС» з 11 травня 2018 року на посаді директора і його посадовий оклад складає 4 500,00 грн (том 1, а.с. 111).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру ФОП про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит від 12 березня 2019 року ОСОБА_1 отримав у 2 кварталі 2018 року: від ТОВ «Юридична фірма «МБЛС»: заробітну плату 6 600,00 грн; від філії «Центр сервісного забезпечення» ПАТ «Укрзалізниця»: заробітну плату 24 584,83 грн. У 3 кварталі 2018 року: від ТОВ «Юридична фірма «МБЛС»: заробітну плату 12 000,00 грн; від філії «Центр сервісного забезпечення» ПАТ «Укрзалізниця»: заробітну плату 15 625,00 грн. У 4 кварталі 2018 року: від ТОВ «Юридична фірма «МБЛС»: заробітну плату 10 000,00 грн (том 1, а.с. 112).

Згідно з розрахунком заробітної плати за березень 2018 року ОСОБА_1 в тому числі нараховане відрядження за вик.р. - 24,75 години, сума -4 833,92 грн (том 1, а.с. 137).

Згідно з розрахунком заробітної плати за квітень 2018р. ОСОБА_1 в тому числі нараховане відрядження за вик.р. -80,00 годин, сума -15 624,80грн (том 1, а.с. 138).

Відповідно до довідки про стан дотримання законодавства про працю № КВ/01/58/Д від 04 травня 2018 року інспектор праці виявила порушення ч. 2 ст. 29 КЗпП, а саме до початку роботи за укладеним трудовим договором власником або уповноваженим ним органом не було ознайомлено працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до наказу від 26 січня 2018 року № 127/ос про поновлення на роботі за рішенням суду скасовано наказ № 2367/ос від 12 грудня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» та поновлено ОСОБА_1 на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця». 26 січня 2018 року ОСОБА_1 ознайомлено з посадовою інструкцією та не ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку (том 1, а.с. 139-141).

Згідно з платіжною відомістю № 2677 від 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено вихідну допомогу у сумі 76 321,26 грн. (том 2, а.с. 181-182).

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області № 757/9680/18-ц від 02 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, а саме одноразової вихідної допомоги, виплаченої при звільненні в грудні 2016 року, відмовлено.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва № 757/64183/16-ц від 10 липня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про визнання дій зловживанням процесуальними правами і повернення без розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Заяву АТ «Українська залізниця» про визнання виконавчого листа, виданого 18 грудня 2017 року Печерським районним судом міста Києва, для примусового виконання рішення суду від 30 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця», таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано виконавчий лист, виданий 18 грудня 2017 року Печерським районним судом міста Києва, для примусового виконання рішення суду від 30 серпня 2017 року про стягнення суми середнього заробітку у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця», таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Київського апеляційного суду № 757/64183/16-ц від 12 січня 2021 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення . Заяву АТ «Українська залізниця» про визнання виконавчого листа, виданого 18 грудня 2017 року Печерським районним судом міста Києва для примусового виконання рішення суду від 30 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця», таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано виконавчий лист № 757/64183/16, виданий 18 грудня 2017 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 551 451 грн таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 70 110 грн. 91 коп.

Згідно з копією виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва №757/64183/16-ц, виданого 01 березня 2021 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» 70 110 грн 91 коп.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області № 266/4269/17 від 10 липня 2020 року задоволено заяву АТ «Українська залізниця» про визнання частково таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист від 16 квітня 2018 року у справі №266/4269/17. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист Приморського районного суду міста Маріуполя від 16 квітня 2018 року № 266/4269/17 в частині стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 частини середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у розмірі 71 045, 94 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» безпідставно одержану суму у розмірі 71 045,94 гривень за виконавчим листом, виданим Приморським районним судом міста Маріуполя від 16 квітня 2018 року. Ухвала залишена без змін постановою Донецького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року.

13 квітня 2021 року АТ «Укрзалізниця» подано апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 у справі № 757/24345/18-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення суми вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача АТ «Українська залізниця» Коротуна О.М., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові ПленумуВерховного Суду України від 31 березня 1995року №4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) при визначенні розміру моральної шкоди слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тобто у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_1 , якого поновлено рішенням суду від 30 серпня 2017 року на роботі, стягнуто середній заробіток та наказом відповідача від 26 січня 2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» та на підставі наказу № 760/0с від 19 квітня 2018 року позивач звільнився за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та колективного договору (галузевої угоди), ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що такими неправомірними діями ПАТ «Укрзалізниця» порушено трудове законодавство і трудові права ОСОБА_1 , що завдало позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін.

Відмовити у задоволенні позову через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише у тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Таким чином, встановлені статями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16).

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц вказано, що «установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08 серпня 2018 року у справі № 757/19004/15-ц).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 зазначив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності, а також стимулюють учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків га поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача звільнено відповідно до наказу голови правління ПАТ «Укрзалізниця» «По особовому складу» №2367/ос від 12 грудня 2016 року, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України - припинення повноважень посадової особи. Позивач звернувся до суду з заявою про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку на початку 2017 року та на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року у справі №757/64183/16-ц поновлений на роботі на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця», з підприємства на його користь стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу. Виконавче провадження відкрите на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року закрите, як виконане. Правомірність дій державного виконавця при закритті виконавчого провадження підтверджується ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27.08.2019 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 02.08.2018 року про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити дії у виконавчому провадженні №54613005, яка набрала законної сили.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення моральної шкоди 20 лютого 2019 року, позивач пропустив встановлений законом строк у 3 місяці та поважних причин пропуску не навів.

При звільненні 19 квітня 2018 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України позивач зазначав ті порушення роботодавцем вимог трудового законодавства, які унеможливили його подальшу роботу на посаді директора з правових питань і корпоративного управління після поновлення його на роботі, та саме з часу написання заяви про звільнення із зазначених вище підстав у позивача виник тримісячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення моральної шкоди.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач знав про порушення своїх трудових прав на момент звільнення, але до суду у строки, передбачені законом не звернувся, поважних причин пропуску строку не навів.

Оскільки позивача вдруге звільнено з роботи 19 квітня 2018 року, а звернувся він до суду із даним позовом про стягнення моральної шкоди 20 лютого 2019 року, висновок суду першої інстанції про пропущення позивачем тримісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам закону.

Судом першої інстанції перевірялись та обговорювались причини пропуску позивачем тримісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, і суд дійшов обгрунтованого висновку про неможливість поновлення строку на звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, оскільки він пропущений не з поважних причин і стороною позивача не наведено достатніх і обґрунтованих підстав, не надано доказів щодо неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом про стягнення моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим, але він без поважних причин пропустив строк звернення до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги ОСОБА_1 вмотивовані положеннями ст. 237-1 КЗпП України, які безпосередньо регулюють обов`язок роботодавця відшкодувати працівникові моральну шкоду у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Даний спір виникає внаслідок порушення роботодавцем немайнових прав відновленого на посаді працівника ОСОБА_1 , тобто даний спір виникає з трудових правовідносин.

Зважаючи на наведене, заявлений позов працівника про відшкодування роботодавцем шкоди, завданої порушенням, а по суті перешкоджанням в реалізації трудових прав позивача, безпосередньо витікає з трудових правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, що тримісячний строк звернення до суду з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди по трудовому спору не пропущений, з посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 22лютого 2012 року № 1-5/2012, а також на триваючий характер порушень з боку відповідача не можна визнати обгрунтованими, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та дослідженими судом першої інстанції доказами.

Інші доводи апеляційної скарги є також необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення щодо скасування або зміни оскарженого рішення суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення.

Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апеляційної інстанції не надано.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 1 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

М.Ю. Лопатіна