МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2021 р. Справа №370/1807/20

Макарівський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Тандира О.В.,

із секретарем судового засідання Прокопчук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Макарів Київської області справу за позовом

ОСОБА_1 до Суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

та за зустрічним позовом

Суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину - заяви від 17.12.2014 року про зарахування однорідних зустрічних вимог, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до Суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - СПД ОСОБА_2 , відповідач-1), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , відповідач-2), в якому вказав, що 17.12.2014 року Загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КАМІЛЛА» (далі - ТОВ «ТД «КАМІЛЛА») було прийнято рішення, оформлене протоколом № 02-12/2014, про задоволення заяви одного з учасників товариства ОСОБА_3 , про вихід зі складу учасників товариства та передачу його частки в статутному капіталі, що становить 40 % у розмірі 8000000,00 грн., на користь ОСОБА_1 .

Внаслідок вказаного рішення 17.12.2014 року між ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , було укладено Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА», посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрований в реєстрі за№ 1491 (далі - Договір купівлі-продажу частки).

При цьому, цього ж дня, а саме 17.12.2014 року ОСОБА_3 , письмово просить у ОСОБА_1 , зарахувати зустрічні однорідні вимоги, які вони мають один перед одним, тобто буквально - врахувати передану частку в статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» у якості часткової виплати заборгованості, яка виникла у ОСОБА_3 , перед ОСОБА_1 .

Зокрема, в заві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.12.2014 року (надалі - Заява) ОСОБА_3 , зазначає, що має непогашену заборгованість перед ОСОБА_1 , в розмірі 21435721,92 грн., та те, що ОСОБА_1 , має перед ОСОБА_3 , заборгованість за Договором в розмірі 8000000,00 грн., і просить ОСОБА_1 , зарахувати однорідні зустрічні вимоги внаслідок чого, загальна заборгованість ОСОБА_3 , перед ОСОБА_1 , зменшується зокрема на 8 000 000,00 грн., а заборгованість ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 , у вказаному розмірі за Договором купівлі-продажу частки вважається погашеною.

У свою чергу, ОСОБА_3 , в Заяві вказує, що «З моменту підписання цієї заяви вважаю, що зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» таким, що виконано та припинено у повному обсязі, заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 немає».

При цьому, 17.12.2014 року ОСОБА_1 , залік однорідних вимог прийнято, про що свідчить його підпис на Заяві.

В подальшому, ОСОБА_3 , відступлено неіснуючий борг за Договором купівлі-продажу частки своєму адвокату ОСОБА_2 , який надалі звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за придбання частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» (справа № 370/1226/15).

Тобто, 05.05.2015 року між ОСОБА_3 , та ФОП ОСОБА_2 , було укладено, нотаріально посвідчений Договір про відступлення права вимоги за вказаним Договором купівлі-продажу частки у ТОВ «ТД «КАМІЛЛА», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Задніпряним О.М., зареєстрований у реєстрі за № 330 (далі - Договір відступлення). Отже, відбулась заміна первісного кредитора ОСОБА_3 , на нового кредитора ФОП ОСОБА_2 .

Однак, підписуючи Договір відступлення прав вимоги за Договором з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не повідомив останнього про існування Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

При цьому, факт належності підписів на Заяві саме ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , підтверджується доводами, наведеними у висновку експерта за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 17.01.2018 року № 34/37-38/18-23 та висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 24.05.2018 року № 6144-6146/18-32. Таким чином, позивач стверджує, що при складенні та підписанні Заяви участь брали виключно ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 .

Крім того, свідками в межах кримінального провадження №0000588 від 22.01.2018 року було надано пояснення щодо факту існування заборгованості ОСОБА_3 , перед ОСОБА_1 , що є підтвердженням доцільності складенні Заяви та відповідності її обставинам, які виникли на момент укладення Договору і така Заява цілком логічно кореспондує характеру правовідносин, які виникли між ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 .

У свою чергу, ОСОБА_1 , отримав можливість надати для розгляду суду копії Заяви, висновків експертиз та результати допиту свідків лише з 27.09.2019 року, що зумовлено наданням копії такого документу з матеріалів кримінального провадження № 0000588 від 22.01.2018 року, виділеного з кримінального провадження № 0001017 від 23.02.2017 року.

При цьому, уповноваженому представнику ОСОБА_1 , (учасника вказаного кримінального провадження, визнаного потерпілим у вказаному кримінальному провадженні) надано право на розголошення відомостей досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні на підставі відповідного дозволу.

Таким чином, ОСОБА_1 , раніше не міг мати можливості для надання істотно важливого доказу, з урахуванням якого очевидним стає незаконність та недійсність Договору відступлення у зв`язку із відсутністю фактично зобов`язання, право вимоги за яким відступлено згідно такого договору.

Отже, безпосередньо на момент укладення договору відступлення прав вимоги по Договору купівлі-продажу частки, укладено між ОСОБА_3 , та ФОП ОСОБА_2 , заборгованості ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 , за Договором купівлі-продажу частки не існувало.

Позивач, посилаючись на ст.ст. 513, 514, 517, 519 ЦК України вказує, що ОСОБА_3 , фактично не мав права укладати Договір відступлення права вимоги, а внаслідок його укладення, ОСОБА_3 , було порушено вимоги вищевказаних статей ЦК України, в той час як безпосередньо на ОСОБА_3 , має бути покладено відповідальність за недійсність переданої вимоги.

Позивач вказує, що у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-459цс17 зазначено, що згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору».

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.122019 року у справі №668/7544/15-ц зазначено, що первісний кредитор у зобов 'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

При цьому, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, є обов`язковими для суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, позивач, посилаючись на ст. 203 ЦК України та інші зазначені вище норми ЦК України, просив суд визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА», укладений 05 травня 2015 року між ОСОБА_3 , та ФОП ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Задніпряним О.М., зареєстрований у реєстрі за № 330.

СПД ОСОБА_2 , в свою чергу заявив зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в якому вказав, що дійсно, 17.12.2014 року ОСОБА_1 , придбав у ОСОБА_3 , 40% частки статутного капіталу у ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» за 8000000 грн., на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ТД Камілла від 17.12.2014 року №1491 (Договір купівлі-продажу частки).

Згідно п. 6 Договору купівлі-продажу частки ОСОБА_1 , зобов`язувався сплатити кошти протягом 60 днів. ОСОБА_1 , 40% частки одразу за собою зареєстрував, однак грошові кошти у визначений договором строк не сплатив.

В подальшому, 05.05.2015 року між ОСОБА_3 , та ФОП ОСОБА_2 , був укладений нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» №1491 від 17.12.2014 року та про зміну первісного кредитора на нового за №330 (Договір відступлення).

Дружина ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 , надала свою згоду ОСОБА_3 , на укладення Договір купівлі-продажу частки та на укладення Договір відступлення, що підтверджується її нотаріальною заявою від 05.05.2015 року №329.

У травні 2015 року ФОП ОСОБА_2 , на правах нового кредитора звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2015 року №370/1226/15 відмовлено ОСОБА_5 , у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17.12.2014 року №1491. Відмовлено ОСОБА_1 , у визнанні недійсним договору відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» №1491 від 17.12.2014 року. Остаточним рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року №370/1226/15-ц присуджено стягнути з ОСОБА_1 , на користь ФОП ОСОБА_2 , грошові кошти: 7980000 грн., за не виконання умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17.12.2014 року №1491 та умов договору відступлення права вимоги; 4192000 грн., в якості збитків, заподіяних інфляцією; 3% річних від простроченої суми, що становить 370189,39 грн.

В частині відмови у зустрічних позовів ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановами Верховного Суду від 25.04.2018 року та від 20.08.2018 року №370/1226/15-ц рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року №370/1226/15-ц було залишене без змін.

В подальшому у липні 2020 року боржник ОСОБА_1 , в рамках справи №370/1226/15 звернувся до Макарівського районного суду Київської області з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, який ухвалою від 30.07.2020 року №370/1226/15, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року №370/1226/15, визнав виконавчі листи від 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ФОП ОСОБА_2 , грошових коштів у сумі 12542189,39 грн., такими, що не підлягають виконанню оскільки встановлено наявність заяви від 17.12.2014 року про зарахування однорідних зустрічних грошових вимог (Заява), згідно якої заборгованість ОСОБА_3 , перед ОСОБА_1 , зменшується, зокрема, на 8000000,00 грн., а заборгованість ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 , у вказаному розмірі за Договором купівлі-продажу частки вважається погашеною.

При цьому, ОСОБА_3 , в Заяві вказує, що «З моменту підписання цієї заяви вважаю, що зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» таким, що виконано та припинено у повному обсязі, заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 немає».

СПД ОСОБА_2 , вказану Заяву вважає правочином, та вважає, що вона підлягає визнанню судом недійсною з наступних підстав.

По-перше у ОСОБА_3 , не було вільного волевиявлення на укладення та підписання оскаржуваної Заяви. Спірну заяву від 17.12.2014 року ОСОБА_3 , не підписував, про її існування нічого не знав, що підтверджується його поясненнями від 23.09.2020р. наданих в рамках справи №370/1226/15.

По-друге, викладені обставини в оскаржуваній Заяві про існування у ОСОБА_3 , боргу перед ОСОБА_1 , в розмірі 21435721,92 грн., є неправдивими, не відповідають дійсності та жодними доказами не підтверджуються, а тому відповідно до ст. 234 ЦК України ця Заява є фіктивною.

По-третє, Заява суперечить ст. 602 ЦК України, відповідно до якої не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності. З оскаржуваної заяви вбачається, що ОСОБА_3 , начебто брав у ОСОБА_1 , в борг грошові кошти в період з листопада 2008 року по квітень 2013 року. В той же час відсутнє судове рішення про стягнення з ОСОБА_3 , грошових коштів, яким би були підтверджено дійсні грошові вимоги до ОСОБА_3 . Виходячи з положень ст. 602 ЦК України та враховуючи трьох річний строк позовної давності зарахування вимог могло відбутися починаючи лише з 17.12.2011 по 17.12.2014 рік, тобто в межах позовної давності. Відповідно зарахування на всі інші суми в період з 2008 по 16.12.2011 року є незаконним, оскільки їх зарахування проведено після спливу позовної давності. Виходячи з відомостей в оскаржуваній заяві від 17.12.14р., в період з 17.12.2011р. по 06.03.2013р. сума зарахування складає лише 2566 536 грн. Інші періоди знаходяться поза строками позовної давності, а отже не могли бути предметом зустрічного зарахування.

По-четверте, зарахування проведено щодо неоднорідних вимог. Так з оскаржуваної Заяви вбачається, що ОСОБА_3 , в рахунок погашення частини боргу передає корпоративні права, а саме частку у статутному капіталі ТОВ «ТД`КАМІЛЛА», а не грошові кошти у певній валюті. Таким чином зустрічні вимоги не є однорідними, зарахування таких зустрічних вимог за відповідним одностороннім правочином - Заявою не відповідає ст. 601 ЦК України.

По-п`яте, Заяву вчинено після укладення Договору купівлі-продажу частки, до п. 6 якого передбачено лише здійснення розрахунку за товар у вигляді сплати коштів продавцю. Умовами вказаного договору не передбачено на виконання цього договору укладати новий правочин - заяву про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог. Тобто умови Договору купівлі-продажу частки чітко передбачають обов`язок покупця сплатити за придбаний товар певну грошову суму, а не вчинити зарахування однорідних зустрічних вимог.

Також, оскільки Договір купівлі-продажу частки вчинений у нотаріальній формі, то відповідно і всі додатки до договору, в тому числі і оскаржувана Заява, повинна була вчинятися у нотаріальній формі.

По-шосте, згідно з правовою позицією Верховного Суду КГС від 13.11.2019 року № 910/16135/18, не може відбуватися зарахування однорідних зустрічних вимог без наявності відповідного рішення суду, яким би було зафіксовано чіткі розміри грошових сум, які сторони винні одна одній по таким вимогам. Крім того ОСОБА_2 , вважає, що зарахування однорідних зустрічних вимог між фізичними особами не передбачено ЦК України, а це стосується лише господарських відносин, які регулюються ст. 203 ГК України.

По-сьоме, дружина ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 , не надавала ОСОБА_3 , своєї згоди на укладання та підписання оспорюваної Заяви, що є порушенням ст. 65 СК України. З огляду на те, що Заява по своїй суті є правочином та може вважатися додатком до нотаріально договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» відповідно нотаріальна згода дружини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на укладення ОСОБА_3 , оскаржуваної Заяви є обов`язковою, так як фактично цей правочин укладено в інтересах сім`ї.

По-восьме, спірна Заява протягом 5 років не була предметом розгляду в жодній судовій справі, що ставить під сумнів її справжню природу виникнення. ОСОБА_3 , сповістив ОСОБА_1 , про відступлення права вимоги ФОП ОСОБА_2 , отже, ОСОБА_1 , зобов`язаний був станом на той час сповістити нового кредитора ФОП ОСОБА_2 , про існування заяви від 17.12.2014 року, згідно якої ОСОБА_1 , начебто не має боргу перед ОСОБА_6 , однак цього зроблено не було. Відтак ФОП ОСОБА_2 , вважає, що оспорювану заяву було підроблено на багато пізніше від дати 17.12.2014 року.

Вбачається, що ОСОБА_1 , разом з ОСОБА_3 , протягом 5 років переховували від СПД ОСОБА_2 , як нового кредитора, оскаржувану Заяву, в той час, коли станом на укладення договору про відступлення права вимоги їхнім прямими обов`язком було повідомити його, як нового кредитора, про існування цієї заяви ще у 2015 році. Водночас ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , замовчали про існування оскаржуваної Заяви, приховували її та не долучали до жодної судової справи, що призвело до порушення його майнових прав, як нового кредитора.

Саме з моменту винесення Київським апеляційним судом постанови від 07.10.2020 року №370/1226/15 якою визнав виконавчі листи такими, що не підлягають виконанню та припинив стягнення боргу з ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , як новий кредитор дізнався про існування оскаржуваної Заяви. Вказаною постановою апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , замовчали переді ним про існування Заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог. Також постановою підтверджено, що такі дії цих осіб завдають шкоди моїм правам, як кредитора, внаслідок чого я він право пред`явити до них вимоги про стягнення збитків.

Відтак початок перебігу строку позовної давності щодо його права на звернення до суду з цим позовом розпочався саме з моменту винесення Київським апеляційним судом постанови від 07.10.2020 року №370/1226/15.

Також позивач за зустрічним позовом вважає поведінку ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , вкрай недобросовісною, що прямо порушує норми ЦК України. Вказані особи зловжили своїми цивільними правами, оскільки ОСОБА_3 , зі своєї сторони замовчав про існування Заяви та відступив право вимоги, переконавши позивача за зустрічним позовом в існуванні у ОСОБА_1 , заборгованості перед ним. В свою чергу ОСОБА_1 , зі своєї сторони, як боржник, замовчав перед новим кредитором про відсутність у нього боргу на підставі спірної Заяви. Через таку недобросовісну поведінку відповідачів позивач за первісним позовом вважає, що Заява може бути фіктивною, оскільки природа її виникнення є вкрай незрозумілою.

Зазначає, що остаточним рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року у справі №370/1226/15-ц, що залишена без змін постановами Верховного Суду від 25.04.2018 року та від 20.08.2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ФОП ОСОБА_2 , грошових коштів у сумі 12542189,39 грн., було підтверджено дійсні грошові вимоги ФОП ОСОБА_2 , до боржника ОСОБА_1 . Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, фактично нівелює сутність судового захисту порушених прав та судового рішення, що є недопустимим.

Враховуючи викладене, СПД ОСОБА_2 , посилаючись на ст.ст. 203, 234, 601, 602 ЦК України просив суд визнати недійсним правочин - Заяву від 17.12.2014 року про зарахування однорідних зустрічних грошових вимог, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Заперечуючи проти вимог за первісним позовом ОСОБА_1 , СПД ОСОБА_2 , знову ж таки зазначив, що остаточним рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року у справі №370/1226/15-ц, що залишена без змін постановами Верховного Суду від 25.04.2018 року та від 20.08.2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ФОП ОСОБА_2 , грошових коштів у сумі 12542189,39 грн., було підтверджено дійсні грошові вимоги ФОП ОСОБА_2 , до боржника ОСОБА_1 . При наявності такого рішення суду припинення матеріально-правового обов`язку боржника можливе лише шляхом виконання судового рішення. Решта доводів проти задоволення первісного позову є аналогічні доводам зустрічної позовної заяви.

Також, заперечуючи проти вимог за первісним позовом, СПД ОСОБА_2 , подав заяву про застосування строку позовної давності, згідно якої вказав, що нотаріальною заявою від 05.05.2015 року №338 ОСОБА_3 , сповістив ОСОБА_1 , про відступлення права вимоги за Договом купівлі-продажу частки ФОП ОСОБА_2 . Крім того, у травні 2015 року ФОП ОСОБА_2 , на правах нового кредитора звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , міг та мав можливість оскаржити Договір відступлення у встановлений законом строк. Будь-яких об`єктивних причин, що цьому перешкоджали, ОСОБА_1 , суду не наводить.

ОСОБА_3 , також подав відзив на первісний позов ОСОБА_1 , та зустрічний позов СПД ОСОБА_2 , у якому проти первісного позову заперечив, а зустрічний позов вважає таким, що підлягає до задоволення, з підстав, аналогічних доводам зустрічного позову СПД ОСОБА_2 , та його відзиву на первісний позов ОСОБА_1 .

Також позивач за первісним позовом, заперечуючи проти зустрічного позову, подав суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказав, що в Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог була підписана 17.12.2014 року, і відповідно до неї ОСОБА_3 , зазначає, що має непогашену заборгованість перед ОСОБА_1 , в розмірі 21435721,92 грн., та те, що ОСОБА_1 , має перед ОСОБА_3 , заборгованість за Договором в розмірі 8000000,00 грн., і просить ОСОБА_1 , зарахувати однорідні зустрічні вимоги внаслідок чого, загальна заборгованість ОСОБА_3 , перед ОСОБА_1 , зменшується на 8000000,00 грн., а заборгованість ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 , у вказаному розмірі за Договором купівлі-продажу частки вважається погашеною. При цьому, ОСОБА_3 , в Заяві вказує, що «З моменту підписання цієї заяви вважаю, що зобов`язання ОСОБА_1 , щодо сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» таким, що виконано та припинено у повному обсязі, заборгованості ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 , немає».

Відповідно до положень ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

В жовтні 2020 року, тобто майже через 6 років, ОСОБА_2 , подав до Макарівського районного суду Київської області зустрічну позовну заяву про визнання правочину - заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог від 17.12.2014 року недійсною.

Позивач за первісним позовом вказує, що з урахуванням того, що до новою кредитора переходять права первісного кредитора, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, то ОСОБА_2 , ще 05.05.2015 року - під час укладення договору відступлення прав вимоги за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ГОВ «ТД «КАМІЛЛА» мав дізнатись про наявність заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог.

Проте, в той же час, ОСОБА_2 , не надано жодних належних та допустимих доказів поважності пропуску строку позовної давності по визнанню заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог недійсною.

Позивач за первісним позовом вказує, що згідно ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, а тому просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності щодо вимог за зустрічною позовною заявою СПД ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним правочину - заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог у справі №370/1807/20.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 13.08.2020 року позов ОСОБА_1 , залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 28.10.2020 року позов ОСОБА_1 , прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.11.2020 року. Вказаною ухвалою також встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Підготовче засідання у справі неодноразово відкладалося та оголошувалася перерва на 11.01.2021 року, 05.02.2021 року, 03.03.2021 року, 31.03.2021 року, 19.05.2021 року, 16.08.2021 року.

Ухвалою суду від 08.01.2020 року вирішено розгляд даної справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.01.2020 року, яке неодноразово відкладалось.

Ухвалою суду від 05.02.2021 року вимоги за зустрічним позовом СПД ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним правочину - заяви від 17.12.2014 року про зарахування однорідних зустрічних вимог об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 , та встановлено учасникам справи строки на подання заяв по суті справи.

Також вказаною ухвалою було забезпечено докази шляхом витребування їх від ОСОБА_1 , Білоцерківського відділу поліції ГУНП в Київській області, Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК».

Постановою Київського апеляційного суду від 06.07.2021 року ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 05.02.2021 року в частині забезпечення доказів скасовано.

Ухвалою суду від 16.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 15.09.2021 року, яке було відкладено на 29.10.2021 року.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

17.12.2014 року Загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «КАМІЛЛА» (далі - ТОВ «ТД «КАМІЛЛА») було прийнято рішення, оформлене протоколом № 02-12/2014, про задоволення заяви одного з учасників товариства ОСОБА_3 , про вихід зі складу учасників товариства та передачу його частки в статутному капіталі, що становить 40 % у розмірі 8000000,00 грн., на користь ОСОБА_1 .

Внаслідок вказаного рішення 17.12.2014 року між ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , було укладено Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА», посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрований в реєстрі за№ 1491 (далі - Договір купівлі-продажу частки) (т. 1 а.с. 12-15).

Згідно п. 6 Договору купівлі-продажу частки вартість відчужуваної частки у Статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» у розмірі 40% становить 8000000 грн., які ОСОБА_1 , зобов`язувався сплатити ОСОБА_3 , протягом 60 днів з моменту укладення та підписання цього договору, а ОСОБА_3 , зобов`язується сяприйняти вказані кошти.

Згідно п. 15 Договору купівлі-продажу частки дружина ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 , надала свою згоду ОСОБА_3 , на укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17.12.2014 року №1491.

Як вбачається з копії Заяви ОСОБА_3 , на ім`я ОСОБА_1 , від 17.12.2014 року про зарахування зустрічних однорідних вимог (далі - Заява) ОСОБА_3 , письмово просить у ОСОБА_1 , зарахувати зустрічні однорідні вимоги, які вони мають один перед одним, тобто буквально - врахувати передану частку в статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» у якості часткової виплати заборгованості, яка виникла у ОСОБА_3 , перед ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 20-21).

Зокрема, в Заві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.12.2014 року ОСОБА_3 , зазначає, що має непогашену заборгованість перед ОСОБА_1 , в розмірі 21435721,92 грн., та те, що ОСОБА_1 , має перед ОСОБА_3 , заборгованість за Договором купівлі-продажу частки в розмірі 8000000,00 грн., і просить ОСОБА_1 , зарахувати однорідні зустрічні вимоги внаслідок чого, загальна заборгованість ОСОБА_3 , перед ОСОБА_1 , зменшується зокрема на 8 000 000,00 грн., а заборгованість ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 , у вказаному розмірі за Договором купівлі-продажу частки вважається погашеною.

У свою чергу, ОСОБА_3 , в Заяві вказує, що «З моменту підписання цієї заяви вважаю, що зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» таким, що виконано та припинено у повному обсязі, заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 немає».

При цьому, 17.12.2014 року ОСОБА_1 , на Заяві проставлено напис і підпис про погодження заліку вимог.

Як вбачається з копії висновку експерта за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 17.01.2018 року № 34/37-38/18-23 та висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 24.05.2018 року № 6144-6146/18-32 підписи на Заяві належать ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 22-39).

Як вбачається з протоколів допиту свідків ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , в межах кримінального провадження №0000588 від 22.01.2018 року, останніми було надано свідчення щодо факту існування заборгованості ОСОБА_3 , перед ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 40-45).

Як вбачається з листа Слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області від 27.09.2019 року адвокат ОСОБА_1 , - Серпутько Я.С. , отримав з кримінального провадження № 0000588 від 22.01.2018 року копію Заяви, висновків експертиз та результати допиту свідків. Також слідчим надано право на розголошення відомостей досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 46).

05.05.2015 року між ОСОБА_3 , як первісним кредитором та ФОП ОСОБА_2 , як новим кредитором було укладено нотаріально посвідчений Договір про відступлення права вимоги за вказаним вище Договором купівлі-продажу частки у ТОВ «ТД «КАМІЛЛА», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Задніпряним О.М., зареєстрований у реєстрі за № 330 (далі - Договір відступлення) (т. 1 а.с. 16-19).

Згідно п. 1.1 Договору відступлення первісний кредитор передає належне йому право вимоги щодо отримання належних йому грошових коштів за відчужену частку у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА», укладеного 17.12.2014 року, а новий кредитор приймає право вимоги у розмірі 8000000 грн., що належне первісному кредитору від ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3.1.2 Договору про відступлення не пізніше 2 робочих днів після набуття чинності цим договором первісний кредитор зобов`язується сповістити письмово боржника про укладення цього договору.

Як передбачено п. 3.1.3 Договору про відступлення первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору учі необхідні документи, та засвідчують права, Договору в момент нотаріального посвідчення договору, та інформацію, яка важлива для здійснення, в тому числі, всю наявну інформацію про майно боржника, відомі розрахунки та рахунки боржника, передати всі права, що забезпечували виконання основного договору боржником та сприяти новому кредитору будь-яким дозволеним законом способом у виконанні боржником грошового зобов`язання за основним договором.

Також, п. 3.1.4 Договору про відступлення первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги. Первісний кредитор в момент підсписання договору засвічує факт повного невиконання згідно п. 6 основного договору боржником, про що надає новому кредитору відповідну нотаріально посвідчену заяву про невиконання повністю грошового зобов`язання боржником в розмірі, щоо становить 8000000,00 грн. Первісний кредитор засвідчує факт настання права вимоги грошових коштів від боржника та відсутності будь-яких додаткових угод до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА», а саме про розстрочку виконання, зміну способу та форми оплати, договору про спрощення боргу, припинення грошевого зобов`язання будь-яким іншим шляхом.

Згідно п. 6.9 Договору про відступлення дружина ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 , надає свою згоду ОСОБА_3 , на укладення нотаріально посвідченого договору 05.05.2015 року №330 про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» №1491 від 17.12.2014 року, що підтверджується її нотаріальною заявою від 05.05.2015р. №329.

Нотаріально посвідченою заявою від 05.05.2015 року №338 ОСОБА_3 , сповістив ОСОБА_1 про відступлення права вимоги ФОП ОСОБА_2 . Вказана заява була надіслана ОСОБА_1 , 06.05.2015 року, про що свідчить опис вкладення у поштове відправлення та чек відділення зв`язку (т. 2 а.с. 63-66).

В подальшому, на підставі вказаного Договору про відступлення, СПД ОСОБА_2 , звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за придбання частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» (справа № 370/1226/15).

Остаточним рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року №370/1226/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ФОП ОСОБА_2 , грошові кошти: 7980000 грн., за не виконання умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17.12.2014 року №1491 та умов договору відступлення права вимоги; 4192000 грн., в якості збитків заподіяних інфляцією; 3% річних від простроченої суми, що становить 370189,39 грн. В частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17.12.2014 року №1491, визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 05.05.2015 року за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» №1491 від 17.12.2014 року та про зміну первісного кредитора на нового № 330 рішення суду першої інстанції залишено без зміни (т. 2 а.с. 68-105).

Постановами Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 року (т. 2 а.с. 106-124) та від 20.08.2018 року (т. 2 а.с. 125-131) у справі №370/1226/15-ц рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року та рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року було залишене без змін.

На підставі вказаних вище судових рішень Макарівським районним судом Київської області були видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ФОП ОСОБА_2 , 7 980 000,00 грн., 4192000 грн., 370189,39 грн., за якими 14.03.2018 року приватним виконавцем Наконечним І.М., були відкриті виконавчі провадження.

30.07.2020 року ухвалою Макарівського районного суду Київської області у даній справі було визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи №370/1226/15-ц від 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ФОП ОСОБА_2 , 7 980 000,00 грн., 4192000 грн., та 370189,39 грн. (т. 2 а.с. 26-32).

Постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року вказана вище ухвала суду першої інстанції залишена без змін (т. 2 а.с. 33-46).

Разом з тим, в подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021 року №370/1226/15-ц (т. 4 а.с. 99-114) ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020 року про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню скасовано. Скасовано також зазначену вище постанову Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року про залишення зазначеної ухвали без змін, та ухвалено постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 , у задоволенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Вказаною постановою суду апеляційної інстанції встановлено, що до заяви від 15.07.2020 року про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, ОСОБА_1 , додано копію заяви від імені ОСОБА_3 , про зарахування однорідних зустрічних грошових вимог від 17.12.2014 року, адресовану ОСОБА_1 , з якої вбачається, що загальна сума його грошових зобов`язань за період з листопада 2008 року по квітень 2013 року, яку ОСОБА_1 , сплатив ПАТ «Укрсоцбанк» від його імені на погашення заборгованості за кредитним договором №05-038/146 від 31.03.2008 року дорівнює 21435721,92 грн., які він за домовленістю має повернути на першу вимогу ОСОБА_1 . При цьому, у ОСОБА_1 , перед ним є непогашене грошове зобов`язання у розмірі 8000000 грн., що виникло на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17.12.2014 року та строк виконання за вказаним договором настав. У зв`язку з наведеним, ОСОБА_3 , просив ОСОБА_1 , зарахувати зустрічні однорідні вимоги та зазначив, що з моменту підписання цієї заяви вважатиме, що зобов`язання ОСОБА_1 , щодо сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» таким, що виконано та припинено у повному обсязі, заборгованості ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 , не має; зобов`язання ОСОБА_3 , таким, що припинено частково, заборгованість ОСОБА_3 , перед ОСОБА_1 , становить 13435721,92 грн. Вказана заява від 17.12.2014 року також підписана ОСОБА_1 , 17.12.2014 року.

Разом з тим, судом було встановлено, що ні в зустрічному позові від 13.11.2015 року, ні у власноручно підписаних поясненнях від 18.10.2016 року на апеляційну скаргу, ні в апеляційній скарзі на рішення суду від 05.09.2016 року, ні в касаційних скаргах на рішення судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 , не вказував про наявність такого факту, як прийняття ним письмової заяви ОСОБА_3 , від 17.12.2014 року, в якій ОСОБА_3 , просив у ОСОБА_1 , зарахувати зустрічні однорідні грошові вимоги, які вони мають один перед одним, та що заборгованість ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 , в розмірі 8000000 грн., за договором вважається погашеною.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , щодо відсутності в матеріалах справи доказів обставин наявності заборгованості ОСОБА_3 , перед ОСОБА_10 , що викладені в заяві від 17.12.2014 року, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, крім самої заяви про зарахування однорідних зустрічних грошових вимог від 17.12.2014 року, жодних належних та допустимих доказів наявності боргових зобов`язань ОСОБА_3 , перед ОСОБА_1 , на загальну суму 21435721,92 грн., ОСОБА_1 , та його представниками до справи не надано.

Обставини щодо складання ОСОБА_3 , заяви від 17.12.2014 року про зарахування зустрічних однорідних вимог, про наявність яких заявляє ОСОБА_1 , в заяві про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, не були повідомлені відповідачем ОСОБА_1 , при розгляді справи № 370/1226/15-ц, не були предметом дослідження судів першої, апеляційної та касаційної інстанції, а тому колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про те, що на момент подання позову ФОП ОСОБА_2 , до Макарівського районного суду Київської області про стягнення коштів з ОСОБА_1 , заборгованості взагалі не існувало.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на висновки експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 17.01.2018 № 34/37-38/18-23 та судово-почеркознавчої експертизи від 24.05.2018 р. № 6144+6146/18-32, проведених у рамках кримінального провадження, якими підтверджується належність підписів на заяві саме ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 ,

Зазначені висновки експертів суд першої інстанції вважав належними доказами достовірності заяви ОСОБА_3 від 17.12.2014 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, заперечуючи проти позову ФОП ОСОБА_2 , та заявляючи зустрічний позов про визнання недійсним договору про уступку права вимоги, укладеного між ФОП ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , як первісним кредитором за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 17.12.2014 року, ОСОБА_1 , не посилався на відсутність боргу на підставі зарахування зустрічних грошових вимог за заявою ОСОБА_3 , складеною 17.12.2014 року, зазначені обставини не були предметом розгляду судами під час ухвалення рішень у даній справі.

Після повідомлення ОСОБА_1 , про таку заяву та надання її копії до суду наявним є спір між ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , щодо самого факту складання заяви, змісту, характеру, умови виконання та розміру зобов`язання, про які йдеться у заяві від 17.12.2014 року щодо погашення ОСОБА_1 , зобов`язань замість ОСОБА_3 , за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_3 , та ПАТ «Укрсоцбанк», а тому, враховуючи наявність спору, відсутні підстави вважати, що відповідно до вимог ст. 601 ЦК України відбулось зарахування зустрічних однорідних грошових вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що на момент укладення договору відступлення між ОСОБА_3 , та ФОП ОСОБА_2 , заборгованості ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 , за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 05.05.2015 року та на момент подання позову до Макарівського районного суду Київської області про стягнення коштів з ОСОБА_1 , заборгованості взагалі не існувало.

Боржником ОСОБА_1 , не надано доказів, що відповідно до ст. 601 ЦК України відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог, тому висновки суду першої інстанції про відсутність матеріального обов`язку боржника ОСОБА_1 , виконувати рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року, а відтак і про наявність підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, - є безпідставними.

З огляду на вищевказані обставини, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на висновки судово-почеркознавчих експертиз, проведених у кримінальному провадженні, як на належний доказ достовірності існування правочину щодо зарахування зустрічних однорідних грошових вимог.

Заперечення представників відповідачів ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 , про те, що оскаржуваною ухвалою суду від 30.07.2020 року права ОСОБА_3 , не порушуються, адже він не є стороною виконавчого провадження, та заявлене з цих підстав клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , колегія суддів відхиляє, оскільки оскаржувана ухвала прийнята у справі, в якій ОСОБА_3 є відповідачем як за основним, так і за зустрічними позовами. При цьому оскаржувана ухвала містить висновки, які суперечать висновкам, викладеним у рішенні суду, яке набуло законної сили та підлягає виконанню, а також вказані висновки стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 , зокрема в ухвалі зазначено, що на момент укладення договору відступлення права вимоги між ОСОБА_3 , та ФОП ОСОБА_2 , заборгованості ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 , за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 05.05.2015 року не існувало.

Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215, ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема вимог щодо змісту правочину, який не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Так, ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Так, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з первісним позовом про визнання недійсним договору від 05.05.2015 року між ОСОБА_3 , та ФОП ОСОБА_2 , про відступлення права вимоги, вказував, що у нього не було заборгованості перед ОСОБА_3 , за Договором купівлі-продажу частки, оскільки згідно Заяви зобов`язання ОСОБА_1 , щодо сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» таким, що виконано та припинено у повному обсязі, а тому оспорюваний ним договір суперечить вимогам ст.ст. 514, 517, 519 ЦК України.

Таким чином, дійсність договору про відступлення права вимоги між ОСОБА_3 , та СПД ОСОБА_2 , напряму залежить від дійсності Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, яку оспорює СПД ОСОБА_2 .

Слід зазначити, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності.

Вказані засади передбачають, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Обставини, що не підлягають доказуванню визначені ст. 82 ЦПК України та відповідно до ч. 4 якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021 року №370/1226/15-ц (т. 4 а.с. 99-114) у справі між тими ж сторонами було встановлено, що ні в зустрічному позові від 13.11.2015 року, ні у власноручно підписаних поясненнях від 18.10.2016 року на апеляційну скаргу, ні в апеляційній скарзі на рішення суду від 05.09.2016 року, ні в касаційних скаргах на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у вказаній справі ОСОБА_1 , не зазначав про наявність такого факту, як прийняття ним письмової заяви ОСОБА_3 , від 17.12.2014 року, в якій ОСОБА_3 , просив у ОСОБА_1 , зарахувати зустрічні однорідні грошові вимоги, які вони мають один перед одним, та що заборгованість ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 , в розмірі 8000000 грн., за договором вважається погашеною.

Також встановлено відсутність в матеріалах справи доказів обставин наявності заборгованості ОСОБА_3 , перед ОСОБА_10 , що викладені в Заяві від 17.12.2014 року, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, крім самої заяви про зарахування однорідних зустрічних грошових вимог від 17.12.2014 року, жодних належних та допустимих доказів наявності боргових зобов`язань ОСОБА_3 , перед ОСОБА_1 , на загальну суму 21435721,92 грн., ОСОБА_1 , та його представниками до справи не надано.

Обставини щодо складання ОСОБА_3 , заяви від 17.12.2014 року про зарахування зустрічних однорідних вимог, про наявність яких заявляє ОСОБА_1 , в заяві про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, не були повідомлені відповідачем ОСОБА_1 , при розгляді справи № 370/1226/15-ц, не були предметом дослідження судів першої, апеляційної та касаційної інстанції, а тому колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про те, що на момент подання позову ФОП ОСОБА_2 , до Макарівського районного суду Київської області про стягнення коштів з ОСОБА_1 , заборгованості взагалі не існувало.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на висновки експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 17.01.2018 № 34/37-38/18-23 та судово-почеркознавчої експертизи від 24.05.2018 р. № 6144-6146/18-32, проведених у рамках кримінального провадження, якими підтверджується належність підписів на заяві саме ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 ,

Зазначені висновки експертів суд першої інстанції вважав належними доказами достовірності заяви ОСОБА_3 від 17.12.2014 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, заперечуючи проти позову ФОП ОСОБА_2 , та заявляючи зустрічний позов про визнання недійсним договору про уступку права вимоги, укладеного між ФОП ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , як первісним кредитором за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 17.12.2014 року, ОСОБА_1 , не посилався на відсутність боргу на підставі зарахування зустрічних грошових вимог за заявою ОСОБА_3 , складеною 17.12.2014 року, зазначені обставини не були предметом розгляду судами під час ухвалення рішень у даній справі.

Після повідомлення ОСОБА_1 , про таку заяву та надання її копії до суду наявним є спір між ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , щодо самого факту складання заяви, змісту, характеру, умови виконання та розміру зобов`язання, про які йдеться у заяві від 17.12.2014 року щодо погашення ОСОБА_1 , зобов`язань замість ОСОБА_3 , за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_3 , та ПАТ «Укрсоцбанк», а тому, враховуючи наявність спору, відсутні підстави вважати, що відповідно до вимог ст. 601 ЦК України відбулось зарахування зустрічних однорідних грошових вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що на момент укладення договору відступлення між ОСОБА_3 , та ФОП ОСОБА_2 , заборгованості ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 , за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 05.05.2015 року та на момент подання позову до Макарівського районного суду Київської області про стягнення коштів з ОСОБА_1 , заборгованості взагалі не існувало.

Боржником ОСОБА_1 , не надано доказів, що відповідно до ст. 601 ЦК України відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог, тому висновки суду першої інстанції про відсутність матеріального обов`язку боржника ОСОБА_1 , виконувати рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року, а відтак і про наявність підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, - є безпідставними.

З огляду на вищевказані обставини, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на висновки судово-почеркознавчих експертиз, проведених у кримінальному провадженні, як на належний доказ достовірності існування правочину щодо зарахування зустрічних однорідних грошових вимог.

Заперечення представників відповідачів ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 , про те, що оскаржуваною ухвалою суду від 30.07.2020 року права ОСОБА_3 , не порушуються, адже він не є стороною виконавчого провадження, та заявлене з цих підстав клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , колегія суддів відхиляє, оскільки оскаржувана ухвала прийнята у справі, в якій ОСОБА_3 є відповідачем як за основним, так і за зустрічними позовами. При цьому оскаржувана ухвала містить висновки, які суперечать висновкам, викладеним у рішенні суду, яке набуло законної сили та підлягає виконанню, а також вказані висновки стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 , зокрема в ухвалі зазначено, що на момент укладення договору відступлення права вимоги між ОСОБА_3 , та ФОП ОСОБА_2 , заборгованості ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 , за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 05.05.2015 року не існувало.

Разом із тим, незаявлення ОСОБА_1 , під час розгляду справи №370/1226/15-ц у всіх судових інстанціях про існування такої Заяви, відсутність в матеріалах справи доказів обставин наявності заборгованості ОСОБА_3 , перед ОСОБА_10 , що викладені в Заяві від 17.12.2014 року, непосилання на відсутність боргу на підставі зарахування зустрічних грошових вимог за Заявою ОСОБА_3 , складеною 17.12.2014 року не може свідчити про відсутність такої Заяви в принципі.

В свою чергу, Заява ОСОБА_3 , від 17.12.2014 року про зарахування зустрічних однорідних вимог, враховуючи зазначені вище встановлені обставини під час розгляду справи №370/1226/15-ц між тими ж сторонами про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА», яка оспорюваним позивачем за первісним позовом договором була відступлена СПД ОСОБА_2 , не може бути беззаперечним доказом відсутності заборгованості і підстав для визнання недійсним оспорюваного договору про відступлення права вимоги суд не вбачає.

Оскільки відсутні підстави для визнання оспорюваного договору недійсним, позовна давність в даному випадку не підлягає застосуванню, як і заява ОСОБА_1 , про поновлення строку позовної давності.

Враховуючи викладене, у задоволенні первісного позову слід відмовити.

Що ж стосується зустрічного позову СПД ОСОБА_2 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватноправовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин. Вказана позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року у справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18)

Так, СПД ОСОБА_2 , звертаючись до суду із зустрічним позовом про визнання Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог як правочину недійсною, вказував, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2015 року у справі №370/1226/15, рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року, яке постановами Верховного Суду від 25.04.2018 року та від 20.08.2018 року №370/1226/15-ц було залишене без змін, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 , на користь ФОП ОСОБА_2 , грошові кошти: 7980000 грн., за не виконання умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17.12.2014 року №1491 та умов договору відступлення права вимоги; 4192000 грн., в якості збитків, заподіяних інфляцією; 3% річних від простроченої суми, що становить 370189,39 грн. У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , зокрема, про визнання недійсним договору уступки права вимоги, було відмовлено.

У липні 2020 року боржник ОСОБА_1 , в рамках справи №370/1226/15 звернувся до Макарівського районного суду Київської області з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, який ухвалою від 30.07.2020 року №370/1226/15, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року №370/1226/15, визнав виконавчі листи від 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ФОП ОСОБА_2 , грошових коштів у сумі 12542189,39 грн., такими, що не підлягають виконанню оскільки встановлено наявність заяви від 17.12.2014 року про зарахування однорідних зустрічних грошових вимог, згідно якої заборгованість ОСОБА_3 , перед ОСОБА_1 , зменшується, зокрема, на 8000000,00 грн., а заборгованість ОСОБА_1 , перед ОСОБА_3 , у вказаному розмірі за Договором купівлі-продажу частки вважається погашеною.

Вказаною заявою про зарахування зустрічних вимог та зарахування боргу СПД ОСОБА_2 , обґрунтовував порушення своїх майнових інтересів щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Разом із тим, судом було встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021 року №370/1226/15-ц було скасовано ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020 року про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню. Скасовано також постанову Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року про залишення зазначеної ухвали без змін.

Оскільки постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021 року №370/1226/15-ц, як вже було зазначено, встановлено дійсність вимоги СПД ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , про стягнення грошових коштів за рішенням суду, що набрало законної сили, дійсність чи недійсність Заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог не впливає на обов`язковість виконання судового рішення та жодним чином не зможе захистити чи поновити порушені права стягувача, а тому ініціювання спору про недійсність Заяви про зарахування вимог як правочину не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим і у задоволенні цієї частини вимог слід відмовити.

Також слід зазначити, що саме ОСОБА_3 , відповідно до ст. 519 ЦК України як первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, а тому належним би способом захисту у цьому випадку був би позов до ОСОБА_3 , як первісного кредитора про відшкодування збитків.

Враховуючи викладене, у задоволенні зустрічного позову також слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по оплаті судового збору у разі відмови у задоволенні позовних вимог стягненню з іншої сторони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 141, 247, 259, 263, 264-265, 354-355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним - залишити без задоволення.

Позовні вимоги Суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину - заяви від 17.12.2014 року про зарахування однорідних зустрічних вимог - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Макарівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.10.2021 року.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 - адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 - адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

СПД ФО ОСОБА_2 - юридична адреса: АДРЕСА_4 ; адреса для листування: АДРЕСА_5 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя О.В. Тандир