СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/2684/21

пр. № 2/759/3295/21

19 квітня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Доценко Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: Відділ громадянства, реєстрації і іміграції фізичних осіб Святошинського ГУ НП МВС України (03148, м. Київ, вул. Г.Юри, 9) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщеням, а саме квартирою АДРЕСА_2 та зняти його з реєстрації. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є власником спірної квартири, в якій на даний час зареєстрований колишній чоловік ОСОБА_2 , шлюб з яким розірвано рішенням суду від 04.12.2019 року. Фактично шлюбні відносини та ведення сумісного господарства припинено з січня 2018 року. Оскільки відповідач не є членом сім`ї, добровільно не бажає знятися з реєстрації, позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 15.02.2021 року відкрито провадження по справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у спосіб, передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, судових повісток за адресою місця реєстрації.

У відповідності до вимог ст. 278 ЦПК України відповідачу були також направлені всі матеріали позову з відповідними додатками до нього та запропоновано надати суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ували суду про відкриття провадження у справі відзив, чого зроблено нею так і не було.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідача у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача, свідка, дослідивши у їх сукупності та співставленні надані суду докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.02.2016 року та Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.02.2016 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 31.10.2009 року, розірвано.

Відповідно до акту про непроживання за місцем реєстрації, складеного за участю мешканців будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає понад один рік, його особисті речі відсутні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 під присягою дав суду покази, що він з вересня 2020 року проживає в спірній квартирі разом з позивачкою, відповідач не проживає в цій квартирі з квітня 2020 року.

Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз`яснено в пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сукупністю належних і допустимих доказів доведено факт того, що гр. ОСОБА_2 у спірній квартирі дійсно не проживає більше року без поважних на те причин.

Оскільки позивач є власником зазначеної квартири, тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є його співвласником, проте в ній зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню частково, а саме в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користуваня житловим приміщеням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

В задоволенні позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації суд відмовляє, оскільки в данному випадку третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, не має ні прав, ні обов`язків, тому на неї не можуть покладатись зобов`язання, а визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням передбачає і зняття її з реєстрації за вказаною адресою в силу відповідного закону.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн. 00 коп., які сплачено позивачем за подання позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, 81, 258, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ін.номер НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користуваня житловим приміщеням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ін.номер НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.А. Коваль