КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 369/1400/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6547 /2021
Головуючий у суді першої інстанції: Фінагєєва І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2021 року,

встановив:

у лютому 2021 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просив накласти арешт на домоволодіння та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вона має намір звернутись з позовом про визнання недісйними договорів купівлі-продажу вказаного майна, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2021 року заяву було задоволено частково, накладено арешт на домоволодіння та земельну ділянку.

Не погоджуючись із ухвалою, відповідач ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне засівання судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідач ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу на ухвалу суду, просив її скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзивах на апеляційні скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив їх залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_6 , представника ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , представника ОСОБА_9 - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви, представник позивача посилався на те, що ОСОБА_9 має намір звернутись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 02 квітня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також договору купівлі-продажу вказаного домоволодіння, укладеного 11 вересня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . В обґрунтування заяви зазначала, що спірне домоволодіння було набуте відповідачем ОСОБА_4 в шлюбі з нею, згоди на відчуження майна вона не надавала, а невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2021 року заяву було задоволено частково, накладено арешт на домоволодіння та земельну ділянку.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного об`єкту нерухомого майна, що у випадку задоволення позовних вимог може призвести до неможливості ефективного відновлення прав позивача. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

Виділені матеріали справи свідчать про те, що позивач ОСОБА_9 звернулась до суду з вимогами до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, предметом якого є спірне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Також матеріали справи свідчать про те, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області також перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, предметом якого, в тому числі, є спірне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилався на те, що Києво-Святошинським районним судом Київської області вже накладався арешт на належне йому домоволодіння, однак постановою Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року ухвала Києво-Святошинського районного суду м.Києва від 14 вересня 2020 року в частині вирішення питання про накладення арешту на домоволодіння була скасована, а в задоволенні вимог ОСОБА_9 в частині накладення арешту на вказане майно - відмовлено. Повторне подання після скасування арешту заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 вважає зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим ухвалу просив скасувати. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Так, виділені матеріали справи містять світлокопію постанови Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року у справі № 369/11120/20 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що судом апеляційної інстанції було зроблено висновок про те, що майно, яке є предметом спору про поділ майна подружжя, а саме - домоволодіння за адресою за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 , який не є відповідачем у справі про поділ майна подружжя, а підстави набуття ним права власності у вказаній справі не оспорюються, у зв`язку з чим накладення арешту на домоволодіння є неспівмірним до заявлених вимог та призводить до порушення прав ОСОБА_3 , який не є учасником справи.

Разом з тим, вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_9 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_13 та ОСОБА_4 , оскільки в даному випадку позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав до ОСОБА_3 , а предметом її позову, в тому числі, є правомірність набуття ним права власності на нерухоме майно, а тому забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння є співмірним до заявлених позовних вимог та відповідає меті забезпечення позову.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі посилалась на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що позовні вимоги ОСОБА_9 є необґрунтованими, оскільки спірне майно було набуте ОСОБА_4 до укладення шлюбу з позивачем, а тому підстави для визнання договорів недійсними відсутні. Вказані доводи апелянта є безпідставними та не можуть свідчити про незаконність ухвали суду, оскільки питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи слід позов задовольнити або в позові відмовити суд вирішує під час ухвалення рішення відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, а не на стадії забезпечення позову.

Виділені матеріали справи свідчать про те, що між сторонами виник спір з приводу права власності на домоволодіння та підстав для його відчуження відповідачем ОСОБА_14 . Твердження представника ОСОБА_7 про те, що позивач обрала невірний спосіб захисту своїх прав та зобов`язана пред`явити вимоги, які є предметом розгляду в даній справі, у справі про поділ майна подружжя, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки право вибору способу захисту своїх порушених прав належить виключно позивачу.

Посилання скаржника на те, що даний спір про визнання правочинів недійсними є немайновим, а тому невжиття заходів забезпечення позову не може вплинути на виконання можливого рішення суду, є неспроможними, оскільки предметом оспорюваних правочинів є саме перехід права власності на домоволодіння, яке наразі зареєстроване за ОСОБА_3 , який має об`єктивну можливість у будь-який час його відчужити без відома інших осіб. Подальше відчуження спірного майна до вирішення питання щодо наявності підстав для визнання договорів недійсними може призвести до неможливості ефективного відновлення прав позивача, які вона вважає порушеними.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційних скаргах, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2021 року.

Головуючий

Судді