П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/3362/20

Провадження № 22-ц/4815/544/21

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Кучина Н.Г.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

о 12 год. 24 хв. 28 січня 2021 року у м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 01 лютого 2021

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" про скасування наказу щодо накладення дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" (далі АТ "Рівнегаз" або товариство) про скасування наказу щодо накладення дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що знаходиться у трудових відносинах із роботодавцем, працюючи водієм автотранспортних засобів першого класу аварійно-диспетчерської служби з 13 лютого 2004 року. 06 грудня 2019 року відповідачем було видано наказ №28 К-ТМ, яким накладено на позивача дисциплінарне стягнення у виді догани, що вважав безпідставним, застосованим з упередженістю та необ`єктивністю щодо нього, адже його обмовили і це призвело до виникнення неприязних стосунків між сторонами. Він не суміщає посад (професій) в АТ "Рівнегаз", виконуючи винятково обов`язки водія; конфліктної ситуації, внаслідок чого проведено службове розслідування і вирішено притягнути його до юридичної відповідальності, він не скоював; правил внутрішнього трудового розпорядку не порушував. Оскільки оспорюваний наказ є незаконним і ним порушено права на працю, тому йому було завдано моральної шкоди, розмір якої оцінює у 50 000 гривень.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до АТ "Рівнегаз" про скасування наказу щодо накладення дисциплінарного стягнення і відшкодування моральної шкоди.

У поданій апеляційній скарзі позивач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у неповноті з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи, що потягнуло неправильне застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про те, що споживач ОСОБА_2 приєдналася до договору розподілу природного газу відповідно до Кодексу газорозподільних систем, внаслідок чого у неї виникли зобов`язання щодо виконання його умов. Вона не зверталася до відповідача зі скаргою на дії ОСОБА_1 . Отже, проведення службового розслідування і притягнення його до дисциплінарної відповідальності є надуманим і безпідставним, а судом цим обставинам не було надано належної правової оцінки. При цьому заявник вважає, що ОСОБА_3 , яка працює і мешкає у м. Київ, не є споживачем природного газу в АДРЕСА_1 , а тому її скарга не повинна була мати жодних наслідків для позивача. Тим більше, роботодавцем пояснення у ОСОБА_2 не відбиралися взагалі.

Судом не враховано, що ОСОБА_3 у судовому засіданні показала, що позивач на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 брутально лаявся, вона сфотографувала "бейдж" ОСОБА_1 і зателефонувала до відповідача з відповідною скаргою. Однак залишено без уваги, що брат ОСОБА_3 у ході телефонної розмови його з роботодавцем поводив себе грубо, смикав за одяг, викручував руки, забрав його телефон і почав скаржитися диспетчеру, з яким розмовляв позивач. Вважає, що мав місце наклеп ОСОБА_3 . При цьому у судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що працівники АТ "Рівнегаз" самі телефонували їй і просили написати скаргу і з цією метою до неї 20 листопада 2019 року приїжджав представник відповідача. Факт виїзду за місцем проживання ОСОБА_3 і відібрання "якихось паперів" підтвердив і свідок ОСОБА_4 . Також залишено без уваги, що сама ОСОБА_3 просила АТ "Рівнегаз" не притягувати ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, обмежившись попередженням, тоді як ініціатором такого виду відповідальності був сам роботодавець. На його думку, саме на слюсаря ОСОБА_5 було покладено обов`язок усунути витік газу, однак на нього дисциплінарне стягнення з незрозумілих для позивача причин не було накладено.

Заявник звертав увагу на те, що він не міг шарпати брата ОСОБА_3 за одяг, оскільки є чоловіком похилого віку зі слабким фізичним здоров`ям, є інвалідом 3 групи і ліквідатором аварії на ЧАЕС і у 1986 році 8 місяців перебував у зараженій зоні.

Вважав, що в оскаржуваному рішенні не відображено те, що свідок ОСОБА_6 охарактеризував позивача з позитивного боку, повідомив, що жодних зауважень до його роботи не було.

Щодо суміщення посад (професій), то зазначав про те, що він, працюючи водієм, ніколи не працював слюсарем V розряду, не був забезпечений необхідним інвентарем для виконання роботи слюсаря, а обмежувався роботою водія. Тобто наказ №209 від 08.12.2014, яким встановлено суміщення посад, є таким, що суперечить ст.ст. 31, 32 КЗпП України, адже його притягнуто до відповідальності за роботу, яку йому не доручалася і не передбачена трудовим договором. При цьому переконував, що пояснення про те, що він суміщав професію водія з роботою слюсаря, написав під примусом. Поготів, до нього не надходило будь-яких доручень про усунення витоку газу в АДРЕСА_1 , відсутні заявка на його прізвище та відповідний запис в журналі реєстрації аварійних викликів.

На його думку, АТ "Рівнегаз" не додержано вимог ч. 3 ст. 149 КЗпП України через те, що догану винесено за наклеп сторонньої особи, яка не має жодного відношення до споживача ОСОБА_2 і яка неправдиво звинуватила його у вчиненні дій, яких він не скоював. Також газ у господарстві був перекритий, що не могло потягнути негативних наслідків. Роботодавцем не враховано його попередньої роботи, а безпосереднього виконавця слюсаря ОСОБА_5 не було притягнуто до відповідальності.

Тому вважав оспорюваний наказ незаконним.

Окрім цього, посилався на положення ст.ст. 12, 81 ЦПК України, а також на постанову Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №664/2820/15-ц, де зроблено висновок про те, що недоведеність хоча б одного з чотирьох елементів дисциплінарного проступку виключає наявність його (проступку).

Підсумовуючи свої доводи, вказував, що оспорюваний наказ не містить фактичних даних про порушення трудової дисципліни, загальні формулювання не пояснюють суті порушення, які допущені позивачем, не містять посилання на конкретні обставини вчинення правопорушення, що свідчить про відсутність систематичних порушень та систематичного невиконання ОСОБА_1 як працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що могло бути підставою для застосування стягнення у виді догани.

З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове про задоволення позовних вимог.

У поданому відзиві представник АТ "Рівнегаз" адвокат Міщенко М.І., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому посилався на помилковість розуміння заявником терміну "споживач природного газу", адже він охоплює поняття і стосується усіх фізичних осіб, які користуються природним газом. Тим паче, законом не передбачено, що саме особа, в якої наявні договірні відносини з надавачем послуг, є побутовим споживачем. Тобто ОСОБА_3 як дочку власника будинку АДРЕСА_1 також слід вважати побутовим споживачем. Цей факт підтверджується висновком Верховного Суду України, що викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15.

Вважав, що позивачем всупереч ст.ст. 77, 81, 89 ЦПК України не доведено, що його трудові права порушено роботодавцем. Його доводи зводяться до переоцінки доказів, які досліджені в суді попередньої інстанції та оцінені в оскаржуваному рішенні, з перекручуванням показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

Щодо правильності застосування норм матеріального права, то покликався на постанову Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі №554/9493/17. При цьому роботодавцем взято до уваги, а судом перевірено обґрунтованість застосування АТ "Рівнегаз" принципу презумпції невинуватості працівника, а саме перед тим, як вирішити питання про накладення дисциплінарного стягнення, роботодавцем було проведено службове розслідування і зібрано достатньо доказів, що свідчать про факт скоєння позивачем дисциплінарного проступку.

З приводу відшкодування моральної шкоди, то переконаний, що накладення дисциплінарного стягнення відбулося роботодавцем з дотримання вимог закону і обставин справи, а тому й відсутність причинного зв`язку між оспорюваним наказом і наслідками, які настали для ОСОБА_1 . Тобто підстав для виникнення та існування моральної шкоди не було.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення позову, оскільки представленими відповідачем доказами у їх сукупності підтверджується факт неналежного виконання своїх функціональних обов`язків водієм-слюсарем аварійної бригади АТ "Рівнегаз" ОСОБА_1 , який виїхав для усунення витоку газу в господарстві ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 . Проте передбачених трудовим договором зобов`язань він не лише не виконав і не усунув витоку газу, а натомість поводив себе невідповідно обставинам, що склалися, всупереч своїм посадовим обов`язкам, висловлювався на адресу побутового споживача нецензурною лайкою та шарпав її брата за верхній одяг.

Як з`ясовано судом, 13 лютого 2004 року між ОСОБА_1 і АТ "Рівнегаз" укладено трудовий договір, за умовами якого позивач почав виконувати обов`язки водія автотранспортних засобів аварійно-диспетчерської служби роботодавця.

Наказом від 08 серпня 2014 року №209о/с "Про внесення змін до штатного розпису працівників ПАТ "Рівнегаз" у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці було суміщено професії (посади) певних працівників товариства, в т.ч. й ОСОБА_1 , який почав одночасно виконувати обов`язки водія автотранспортних засобів першого класу і слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування п`ятого розряду аварійно-диспетчерської служби зі встановленням доплати у розмірі 8 відсотків.

З даним наказом позивач ознайомлений того ж числа, заінтересованими особами його оспорено не було, він є чинним і тому створює відповідні правові наслідки для сторін у справі.

20 листопада 2019 року до відповідача надійшла скарга від ОСОБА_3 , яка вимагала провести перевірку через неналежне виконання своїх обов`язків водієм-слюсарем аварійної бригади АТ "Рівнегаз". Звернення мотивовано тим, що зазначена особа прибула до її житлового будинку в АДРЕСА_1 з метою усунення витоку газу, однак витоку не було припинено. При цьому водій поводив себе неадекватно та висловлювався на її адресу нецезурною лайкою.

Того ж числа директором з безпеки АТ "Рівнегаз" складено службову записку, де він висловив думку про необхідність проведення службового розслідування за цією скаргою, встановлення особи водія, а також притягнення винного до відповідальності.

21 листопада 2019 року головою правління АТ "Рівнегаз" видано наказ №06.1/10-137-1119, яким вирішено провести службове розслідування з приводу скарги ОСОБА_3 , створити відповідну комісію із затвердженням її персонального складу зі встановленням терміну роботи комісії з 20 листопада по 04 грудня 2019 року, надавши за її результатами відповідний висновок.

Того ж числа складено висновок службового розслідування за фактом скарги ОСОБА_3 на водія-слюсаря аварійної бригади товариства ОСОБА_1 , яким висловлено думку про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення посадових інструкцій, створення конфліктної ситуації з абонентом, невиконання вказівок свого безпосереднього керівництва. Даний висновок затверджено головою правління АТ "Рівнегаз".

Висновком встановлено, що 29 жовтня 2019 року в АДС АТ "Рівнегаз" надійшов виклик про ліквідацію аварійного витоку газу в АДРЕСА_1 , в господарстві ОСОБА_3 . На місце події було направлено бригаду у складі водія-слюсаря ОСОБА_1 і слюсаря ОСОБА_5 . По прибуттю на місце між позивачем і ОСОБА_3 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_1 виловлювався на адресу споживача нецензурною лайкою, роботи з ліквідації аварії по витоку газу не виконав і залишив місце події. Незабаром за цією ж адресою виїхала інша бригада, яка виявила витік газу і здійснила необхідні роботи з ліквідації аварії.

Позивач у своїх поясненнях стверджував, що при виїзді за викликом відразу не зміг знайти адресу, довго блукав по населеному пункту. Під`їхавши до будинку АДРЕСА_1 , висловив споживачу претензію з того приводу, чому вона не роз`яснила шлях слідування, внаслідок чого між ними виник конфлікт. ОСОБА_3 попросила ОСОБА_1 залишити її господарство.

Крім того, у висновку вказується, що ОСОБА_1 неодноразово порушує свої посадові інструкції, зокрема 16 листопада 2019 року, перебуваючи на роботі, відмовився виконувати вказівку начальника АДС доставити водія в нічний час на роботу в зв`язку з виїздом у службове відрядження, з огляду на цей працівник невчасно виїхав у службове відрядження. Також в своїх доповідних записках начальник АДС і змінний майстер АДС підтвердили, що позивач неодноразово порушує свої посадові інструкції, не виконує вказівки керівництва і створює конфліктні ситуації з абонентами.

В подальшому, 06 грудня 2019 року, наказом АТ "Рівнегаз" №28-К-ТМ ОСОБА_1 за неналежне виконання своїх посадових обов`язків оголошено догану.

Вважаючи, що оспорюваний наказ є незаконним і таким, що порушує його право на працю, чим завдано йому моральних страждань, він втратив душевний спокій, постійно знаходиться у стані роздратованості, 27 лютого 2020 року в суд звернувся позивач з позовом до АТ "Рівнегаз" про його скасування та відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні справи до застосування не підлягають норми матеріального права, на яких наполягав ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог до товариства.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що належним побутовим споживачем і абонентом в АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , тобто мати ОСОБА_3 , то вони є необґрунтованими і спростовуються правильністю висновків суду. Так, власником зазначеного житлового будинку є ОСОБА_2 , з якою і укладено договір розподілу природного газу. В той самий час, ці послуги надаються АТ "Рівнегаз" усім мешканцям будинку в АДРЕСА_1 , оскільки пунктом 23 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року №1379/27824, передбачено надання природного газу фізичним особам, які придбавають його з метою використання для власних побутових потреб, у т.ч. для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Поготів, з правових висновків, висловлених Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц та від 06 листопада 2919 року у справі №642/2858/16, вбачається, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, очевидним є те, що ОСОБА_3 має статус побутового споживача природного газу, що надається АТ "Рівнегаз" в АДРЕСА_1 , а тому стверджувати, що її скарга на дії ОСОБА_1 є неналежною і розгляду не підлягала, є хибним.

Не можна погодитися і з аргументами заявника про те, що він ніколи не суміщав посад (професій) водія і слюсаря, обмежуючись лише виконанням трудових функцій водія автотранспортних засобів першого класу. Так, як уже зазначалося, наказ №209 о/с від 08 грудня 2014 року, яким встановлено суміщення посад ОСОБА_1 , не оспорювався і є чинним, а тому у сторін виникли відповідні права і обов`язки. Більше того, він особисто з ним ознайомлений 08 грудня 20914 року, що свідчить про його згоду, і отримував за виконання роботи за суміщенням доплату у розмірі 8 відсотків.

З приводу застосування норм матеріального права, то колегія суддів також погоджується з обґрунтованістю тверджень суду попередньої інстанції про правильність їх застосування, виходячи з такого.

Норми статей 147, 148, 149 КЗпП України вказують, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1.)догана;

2.)звільнення.

Дисциплiнарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пiзнiше одного мiсяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звiльнення працiвника вiд роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатнiстю або перебування його у вiдпустцi.

Дисциплiнарне стягнення не може бути накладене пiзнiше шести мiсяцiв з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплiнарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати вiд порушника трудової дисциплiни письмовi пояснення.

За кожне порушення трудової дисциплiни може бути застосовано лише одне дисциплiнарне стягнення.

При обраннi виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступiнь тяжкостi вчиненого проступку i заподiяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, i попередню роботу працiвника.

Стягнення оголошується в наказi (розпорядженнi) i повiдомляється працiвниковi пiд розписку.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що роботодавцем при накладенні дисциплінарного стягнення у виді догани враховано ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_1 проступку, який міг би призвести до істотних негативних наслідків через продовження витоку газу і могла бути завдана значна матеріальна шкода, невиконання позивачем своїх прямих функціональних обов`язків за трудовим договором, його аморальну громадську поведінку на території житлового будинку АДРЕСА_1 в робочий час, а також факти недобросовісного виконання роботи, які передували вчиненому проступку.

За правилами трудового законодавства, працівник вважається невинуватим доти, доки роботодавець не доведе, що він винен у невиконанні чи неналежному виконанні прийнятих на себе обов`язків. Презумпція невинуватості викликана тим, що працівник виконує свою роботу за договором з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а роботодавець зобов`язаний забезпечувати йому умови праці, необхідні для виконання, тоді як останній зобов`язаний своєчасно і точно їх виконувати.

Щоби поставити працівнику у вину невиконання чи неналежне виконання взятих на себе обов`язків і притягнути його до відповідальності, роботодавець повинен довести, що воно мало місце не внаслідок його неналежного керівництва і забезпечення необхідних умов праці, а через вину працівника. Презумпція невинуватості є заходом захисту трудового правовідношення, прав працівника від суб`єктивної оцінки його дій, поведінки з боку роботодавця і безпідставного притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Між тим, об`єктивних і переконливих доказів на спростування представлених АТ "Рівнегаз" засобів доказування щодо обставин вчинення дисциплінарного правопорушення і обґрунтованості накладення на нього стягнення у виді догани ОСОБА_1 надано не було.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права відповідача, є неприйнятними для апеляційного суду. Заперечення ОСОБА_1 очевидних обставин не спростовує правильності висновків суду.

Неспроможними з правової точки зору є й покликання на недодержання судом норм процесуального права. Так, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Проте будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів заявником надано не було, матеріали справи не містять, а судом не було здобуто.

Не встановлено апеляційним судом підстав для застосування норми ч. 3 ст. 376 ЦПК України, де наведено повний і вичерпний перелік обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.

Решта доводів апеляційної скарги також є необґрунтованими і колегією суддів відхиляються.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 18.05.2021

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.С.Шимків