ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 травня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2747/20

Головуючий у першій інстанції - Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/669/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Шитченко Н.В., Висоцької Н.В.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

місце ухвалення судом першої інстанції заочного рішення - м. Прилуки,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення -09.02.2021,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 13.01.2012 в розмірі NaN грн та 2102 грн судових витрат.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг та підписала заяву № б/н від 13.01.2012. Таким чином між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, за яким відповідачці було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 8000 грн, видано у користування кредитну картку.

При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис у заяві. Цією заявою підтверджується той факт, що відповідачка була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що діяли на момент підписання нею анкети-заяви та були надані їй для ознайомлення в письмовій формі разом із наказом про їх затвердження.

Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, не надавала своєчасно банку грошові кошти на погашення використаного кредиту, зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в загальній сумі NaN грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі NaN грн, в т.ч. NaN грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, NaN грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, NaN грн - заборгованість за нарахованими відсотками, NaN грн - заборгованість за простроченими відсотками, NaN грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, NaN грн - нарахованої пені, NaN грн - нарахованої комісії.

ОСОБА_1 на час звернення з позовом продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, не погашає заборгованість, чим порушує законні права та інтереси АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Ціна позову зазначена у позовній заяві в сумі 16485,48 грн.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити у повному обсязі. Вважає, що рішення районного суду незаконне та необґрунтоване, винесене з порушенням норм процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, судом неправильно визначено характер правовідносин між сторонами, закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належну оцінку доказам.

Скаржник зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.01.2012 відповідачка отримала кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 14.06.2020 у відповідачки утворилась заборгованість в сумі 16485,48, розрахунок якої міститься в матеріалах справи.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/564/7/18 від 16.09.2020, де зазначено, що виписка по рахунку є належним доказом заборгованості, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, банк просить суд апеляційної інстанції дослідити виписку про рух коштів, яка була надана до суду першої інстанції разом з позовом та є визначальним доказом при встановленні фактичних обставин стосовно використання відповідачкою кредитних коштів, що свідчить про прийняття нею умов кредитного договору.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідачка ОСОБА_1 не скористалась.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2021 року вимогам ст. 263 ЦПК України відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в тексті позовної заяви відсутнє обґрунтування стягуваної суми, також відсутній повний розрахунок заборгованості, виписки по рахунку, довідки про видані картки та інше. До позовної заяви лише додана анкета-заява про отримання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, інші докази, заявлені в додатку позовної заяви, у справі відсутні.

Районний суд зауважив, що законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Наданими доказами позивач не довів підстав для задоволення заявлених ним вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредиту, а докази, надані позивачем є суперечливими. На їх підставі зробити висновок про наявність заборгованості, її розмір, вірність проведених нарахувань та взагалі підставу їх виникнення не можливо.

Судом зазначено, що відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України він позбавлений права зобов`язати позивача виправити суперечності в поданих доказах або збирати нові докази, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 13.01.2012 ОСОБА_1. (прізвище змінено на ОСОБА_1 18.03.2019 (а.с. 34 зворот)) було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 5).

За текстом вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1. погодилась з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, вона ознайомилась в письмовому вигляді і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов`язується самостійно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті банку www.privatbank.ua.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з статтею 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В обґрунтування позовних вимог банком надано підписану ОСОБА_1. копію анкети-заяви від 13.01.2012, в якій зазначено лише загальні анкетні дані, разом з тим, будь-якої інформації щодо її бажання оформити на своє ім`я певний банківський продукт або банківську картку, даних щодо виду такої картки анкета-заява не містить. Не зазначено і бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою, а також інших умов, які б мали ознаки, притаманні істотним умовам кредитного договору.

Крім того, банком надано Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.6), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а.с.7-31), що не підписані відповідачкою, копію її паспорта та id-картки, завірених нею особисто 24.01.2019 та 11.04.2019 (а.с. 32-34), копії статуту, реєстраційні дані та копія довіреності представника банку (а.с. 35-40). Зазначені документи інформації щодо будь-яких кредитних зобов`язань ОСОБА_1 перед банком не містять.

В додатках до позовної заяви банком зазначено, зокрема: розрахунок заборгованості (оригінал), виписка по рахунку (оригінал), довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (оригінал), довідка про видані картки (оригінал), проте фактично ці документи до позовної заяви додані не були, у зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє доводи банку щодо не дослідження судом першої інстанції наданих банком доказів, зокрема виписки по рахунку відповідачки.

Інші докази на підтвердження заборгованості за договором б/н від 13.01.2012 в матеріалах справи відсутні. Сум та детального розрахунку заборгованості не містить і позовна заява АТ КБ «Приватбанк».

Додані банком до апеляційної скарги виписку по рахунку ОСОБА_1 та довідку про зміну умов кредитування (а.с. 64-67,68) апеляційний суд не бере до уваги, оскільки ці докази судом першої інстанції не досліджувалися. В апеляційній скарзі відсутні доводи щодо поважності причин неподання цих документів суду першої інстанції.

Відповідно до положень п.1,3.ч.1 ст.129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оцінивши надані банком докази в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позивач на підставі належних та достатніх доказів не довів наявність кредитної заборгованості відповідачки, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

Доводи скаржника про наявність у відповідачки станом на 14.06.2020 заборгованості в сумі 16485,48 грн колегія суддів до уваги не приймає з огляду на відсутність в позовній заяві розрахунку та дати, станом на яку ця заборгованість виникла.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заочне рішення заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає,крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О. Боброва

Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко

Повний текст постанови складений 17.05.2021.