КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/1293/19 Головуючий 1 інстанція - Потабенко Л.В.
Провадження № 22-ц/824/3245/2021 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 травня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сержанюка А.С., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Карпенка В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2020 року про закриття провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_1 , приватного підприємства «Готель «Сенаторз парк» про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення Правил користування електричною енергією,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ПАТ «Київобленерго» звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , приватного підприємства «Готель «Сенаторз парк» про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення Правил користування електричною енергією.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму збитків. Завданих внаслідок порушення ПКЕЕ в сумі 9411,10 грн., а також судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Обухівського районного суду від 24.06.2020 року замінено первісного відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2020 року провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_1 , приватного підприємства «Готель «Сенаторз парк» про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення Правил користування електричною енергією - закрито у зв`язку з тим що дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду господарським судочинством.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач - апелянт ПАТ «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» в особі представника адвоката Сєргєєва Валентина Олексійовича подав апеляційну скаргу, просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтована і незаконна, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що власником об`єкту постачання електричної енергії відносно якого укладено договір №1343 від 26.112015 року є ОСОБА_1 , який договір не розривав, змін не вносив та продовжує користуватися послугами електропостачання, як фізична особа - власника нерухомого майна об`єкту споживання та має відповідальність за актом про порушення нарівні з ПП «Готель Сенатор «Парк» як користувачем об`єктом нерухомого майна і отримувачем житлово-комунальних послуг для власних потреб на підставі довіреностей.

Вважає, що вищевказаний спір повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ст. 2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що ПАТ «Київобленерго» звернувся до суду з позовною заявою до Позивача, ОСОБА_2 та вважав її споживачем з якою ПАТ «Київобленерго» 05.07.2005 року було укладено договір користування електричною енергією №1343.

Однак, жодних змін, доповнень до вказаного Договору внесено не було.

Зі змісту апеляційної скарги, колегією суддів вбачається, що, на думку позивача, з набуттям права власності на земельну ділянку до фізичної особи ОСОБА_1 перейшли всі права та обов`язки за договором користування електричною енергією № 1343 від 05.07.2005 року.

Однак доказів переходу прав та обов`язків за договором користування електричною енергією № 1343 від 05.07.2005 року до жодного з відповідачів позивачем не надано.

В той же час, на думку апелянта, доказом споживання електричної енергії фізичною особою ОСОБА_1 є укладені Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договори оренди (а.с.189-194).

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарськими, а тому справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Колегія суддів, вирішуючи даний спір, бере до уваги Постанову Верховного Суду у справі № 916/385/19 від 25.02.2020 року), в якій висвітлено, що вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах об`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Колегія суддів, враховуючи наведене, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо закриття провадження у справі, так як, спір виник у межах правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної, на думку позивача суб`єкту господарювання діями юридичної особи ПП «Готель «Сенаторз Парк» та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 під час здійснення господарської діяльності.

Крім того, з матеріалів справи № 372/1293/19 вбачається, що ОСОБА_2 перебувала в договірних відносинах з позивачем не як фізична особа, а як суб`єкт господарювання - ПП ОСОБА_2 (приватний підприємець) та сплачувала всі платежі по тарифах для підприємців (т.1 а.с. 31, 34, 39, 169, 174 тощо).

Відповідно ч 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено, що послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Положеннями пункту 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики (надалі - ПКЕЕ), які діяли на час виникнення спірних правовідносин встановлено, що споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору.

Договір про постачання електричної енергії - домовленість двох сторін (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом і споживач), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час продажу постачальником за регульованим тарифом електричної енергії споживачу за тарифами, які регулюються відповідно до законодавства України (п. 1.2. ПККЕ).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі, оскільки вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та вважає, що оскільки з ОСОБА_1 не укладався договір про постачання електричної енергії, ОСОБА_1 не є споживачем електроенергії на об`єкті, а тому до нього не можуть бути застосовані наслідки безоблікового використання електроенергії, а відтак відповідальність в випадку несе ОСОБА_2 , як особа з якою укладено договір про постачання електричної енергії № 1343, відповідно до умов якого саме споживач несе відповідальність за порушення Правил користування електричною енергією.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до неправильного тлумачення заявником норм законодавства України.

Загалом такі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін і проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 сі Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення У справі "Трофимчук проти України" (ТЧ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала районного суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів-

ПОСТАНОВИВА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: А.С. Сержанюк

В.В. Гуль