Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/139/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2021 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Басистої Т.В.,

справа № 677/139/21,

сторони у справі:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

вимоги позивача захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу в порядку загального позовного провадження.

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.01.2021 року в статусі депутата Красилівської міської ради під час виконання своїх обов`язків перебував в комунальній установі «Красилівський центр надання соціальних послуг» в кабінеті директора ОСОБА_3 . В цей час в кабінет ввійшла працівник вказаної установи ОСОБА_2 та почала привселюдно називати позивача злодієм та звинувачувати в крадіжці.

Вказаними діями відповідач створила негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушуючи його честь, підриваючи довіру до нього красилівчан.

Позивач наголошує, що образливі слова відповідача, завдали великого душевного хвилювання, принизили його як людину, особистість, підірвали довіру до нього, яку він здобував понад 10 років.

Покликаючись на вищенаведене, позивач просив:

- визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до гідності, честі та недоторканість ділової репутації наступну інформацію: «звинувачує мене в крадіжці розповідає всім людям, що я крадій та бандит», розповсюджену ОСОБА_2 , впродовж понад одного року в м. Красилів, та в колективі працівників комунальної установи «Красилівський центр надання соціальних послуг»;

- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію, шляхом озвучення ОСОБА_2 на зборах колективу працівників комунальної установи «Красилівський центр надання соціальних послуг» під протокол зборів, після набрання судовим рішенням наступного тексту спростування: «Я, ОСОБА_2 впродовж вже більше 1 року мною, озвучувались та поширювалися недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме те, що він вкрав пральну машинку та є крадій, бандит»;

- зобов`язати ОСОБА_2 публікувати протягом року спростовану інформацію в місцевій газеті «Красилівський Вісник» такого змісту: «Я, ОСОБА_2 впродовж вже більше 1 року мною, озвучувались та поширювалися недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме те, що він вкрав пральну машинку та є крадій, бандит»;

- стягнути з відповідача на його користь 50000 грн моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив, у якому вимоги позову не визнала, оскільки зазначеної позивачем інформації вона не поширювала. Крім того, вважає, що позивач використав на власну користь своє службове становище, як депутата місцевої ради, коли звернувся із депутатським зверненням 13.01.2021 до Красилівського центру надання соціальних послуг із вимогами притягнення її до відповідальності.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав, вказав, що відповідач протягом року, щодня, час вказати не може, усно поширювала неправдиву інформацію, повідомляючи, що він бандит, крадій, і вкрав пральну машинку. Вказана інформація поширювалася в присутності ОСОБА_3 та інших осіб, яких назвати не може.

Поширення цієї інформації відбувалося в приміщенні Красилівського центру надання соціальних послуг, а також на вулицях Центральна, Франка та Староцерковна в м. Красилові.

Відповідач, яка повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, у якій вимоги позову не визнала з підстав наведених у відзиві, справу просила розглядати за її відсутності.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

25.02.2021 відкрито провадження у справі.

23.04.2021 в підготовче засідання відповідач не з`явилася, надіслала заяву у якій просила підготовче засідання провести за її відсутності. Позивач у підготовчому засіданні позов підтримав, клопотань про долучення до справи доказів, виклик свідків чи витребування доказів, після роз`яснення йому судом обов`язку сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не заявив.

23.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 до Красилівського районного суду Хмельницької області, як докази було додано: незавірену копію депутатського звернення ОСОБА_1 на ім`я директора Красилівського центру надання соціальних послуг Магамет Т.В. від 13.01.2021 р.; незавірену копію листа Красилівського центру надання соціальних послуг №19 від 29.01.2021; незавірену копію протоколу №2 від 25.01.2021 зборів членів профспілки, первинної профспілкової організації працівників соціальної сфери України в Красилівському районі.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28 Конституція України).

Відповідно до ст. 201 ЦК України, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Частиною 1 статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно зі ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

V. Оцінка суду

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір (ст. 34 Конституція України).

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі Постанови) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі (аб. 2 п.15 Постанови).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації і з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, також повинен враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація) та рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998 рік) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

Зокрема, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Тобто публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, в тому числі у різкій формі, до прискіпливої уваги суспільства та підвищеної зацікавленості до його діяльності та/або особистого життя, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодилися на таку увагу.

У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів.

Вказані висновки зроблені з врахуванням правових позицій Верховного Суду зокрема у постанові від 06.04.2021 року справа № 757/47281/16.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 77 ЦПК України всі докази повинні бути належними. Належні докази повинні містити інформацію щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для розгляду справи, і підлягають встановленню в процесі прийняття судового рішення. Тобто докази повинні містити інформацію про предмет, що розглядається.

Процесуальним законодавством України сторонам надається право на підтвердження своїх заперечень або вимог шляхом надання відповідних доказів.

Поняття достовірності та достатності доказів визначені статтями 79 і 80 ЦПК України, які вказують на те, що докази, за допомогою яких можна визначити фактичні обставини справи, є достовірними, а докази, що дозволяють у своїй сукупності визначити наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмету доказування, - достатніми.

Сторони процесу зобов`язані довести автентичність обставин, на які вони посилаються.

Письмові докази подаються в оригіналі або копії (належним чином засвідченій), але тільки в разі, якщо законодавством не передбачено інше. Якщо ж для вирішення спору необхідна лише частина певного документа, тоді надається завірений витяг з нього (частина 2 статті 95 ЦПК України).

Позивач, на підтвердження обставини поширення відносно нього неправдивих відомостей, посилається в судовому засіданні на такі документи: депутатське звернення ОСОБА_1 на ім`я директора Красилівського центру надання соціальних послуг Магамет Т.В. від 13.01.2021 р., лист Красилівського центру надання соціальних послуг №19 від 29.01.2021 та копію протоколу №2 зборів членів профспілки від 25.01.2021.

Разом з тим, позивачем надано суду незавірені копії цих документів.

В підготовчому засіданні судом роз`яснювалося позивачу, які обставини входять в предмет доказування та які докази мають бути подані.

Разом з тим, позивач в підготовчому засіданні жодних клопотань про витребування доказів, в тому числі, оригіналів письмових доказів, копії яких долучені до позовної заяви, не заявив. Заяв про виклик свідків не подавав.

В ході судового розгляду позивач не надав суду оригінали, чи завірені копії доказів на які він посилається.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вказане, суд доходить висновку, що долучені до позовної заяви незавірена копія депутатського звернення ОСОБА_1 на ім`я директора Красилівського центру надання соціальних послуг Магамет Т.В. від 13.01.2021 р., незавірена копія листа Красилівського центру надання соціальних послуг №19 від 29.01.2021 та незавірена копія протоколу №2 зборів членів профспілки від 25.01.2021 первинної профспілкової організації працівників соціальної сфери України в Красилівському районі, є неналежними доказами підтвердження поширення відповідачем протягом року неправдивих відомостей щодо позивача.

Будь-яких інших доказів, що відповідач протягом року поширювала недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 суду позивачем не надано.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що незавірена копія депутатського звернення ОСОБА_1 від 13.01.2021 р., у якому викладені обставини поширення відповідачем інформації не може бути належним доказом також з тих підстав, що така інформація є лише викладеними позивачем твердженнями.

Незавірена копія листа Красилівського центру надання соціальних послуг № 19 від 29.01.2021, яким направлено позивачу копію протоколу № 2 зборів членів профспілки від 25.01.2021 первинної профспілкової організації працівників соціальної сфери України в Красилівському районі, та сама незавірена копія цього протоколу, про те, що в ході зборів ухвалено рішення усно попередити фахівця із соціальної роботи ОСОБА_2 про її неповну відповідність займаній посаді, не містять інформації, що відповідач поширювала щодо позивача інформацію, в час та місці, які зазначені позивачем у позові.

Відомості про те, у чому виразилося порушення ОСОБА_2 , за яке до неї було застосовано стягнення, у вказаному протоколі відсутні.

Обставин поширення відповідачем інформації про позивача, зазначеної останнім у позові, вказаний протокол не містить.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач в судовому засіданні не довів достатніми, належними та допустимими доказами того, що відповідач протягом року поширювала відносно нього неправдиві відомості, чим спричинила йому моральну шкоду, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

VI. Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що в задоволенні позову відмовлено, а позивач, відповідно до довідки МСЕК серії 2-18 АА №298293, є особою з інвалідністю І групи, яка відповідно до закону від сплати судового збору звільнена, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 77, 79, 80, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Красилівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 04.06.2021.

Суддя Р. В. Вознюк