Справа № 503/99/21
Провадження № 2/503/195/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Кодима у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання правовстановлюючих документів недійсними,

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вище вказаним позовом посилаючись на ту обставину, що є землекористувачем земельної ділянки 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на якій розташоване належне йому на праві власності нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. В свою чергу після виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вище вказаної земельної ділянки в натурі, необхідної для приватизації останньої, згадані документи були подані до відділу у Кодимському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області для внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру. Однак, в процесі зазначеного відділ у Кодимському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській областісвоїм рішенням № РВ-019 від 27.12.2019 року відмовив йому у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з тим, що було виявлено, що в межах земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні, розташована інша земельна ділянка або її частина. Таким чином земельна ділянка, частина якої знаходиться у межах земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні, є перешкодою для реєстрації останньої. Позивач вважає, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0206, частина якої заходить на 22,6297 % в межі земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні, належить відповідачу ОСОБА_3 та була зареєстрована з порушенням земельних меж. При цьому, фактичне користування земельними ділянками, які перебувають у його користуванні та власності відповідача, з часу проведення реєстрації останньої не змінилось.У зв`язку з чим позивач для захисту своїх порушених прав пред`явив до відповідачів відповідний позов шляхом подачі до суду позовної заяви, в якій просить визнати недійсною реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за кадастровим номером :02:001:0206, скасувати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку та реєстрацію останньої в реєстрі Державного земельного кадастру з видаленням її контуру, стягнути з бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру в Одеській області на його користь понесенні ним судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908 грн., а також встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача ГУ Держгеокадастру в Одеській області (в позовній заяві допущено описку, зазначено ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області) подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання ним законної сили.

27.01.2021 року ухвалою суду позовну заяву позивача було залишено без руху та визначено строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.73-74).

23.03.2021 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження (а.с.83).

20.04.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (відзив) від відповідача ОСОБА_3 (а.с.96-97) до якого не було додано документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, у відповідності до вимог п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, у зв`язку з чим судом під час проведення підготовчого засідання за аналогією процесуального закону, передбаченою ч.2 ст. 126 ЦПК України, даний відзив було залишено без розгляду.

12.05.2021 року ухвалою суду (а.с.124-125) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

14.05.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (відзив) за № 9-15-0.6-3228/2-21 підписаний в.о. начальника І.Яковлєвим і датований 11.05.2021 року від відповідача ГУ Держгеокадастру в Одеській області (а.с.130-133), який згідно поштового штемпелю на конверті (а.с.136) був зданий на пошту 12.05.2021 року. При цьому, ухвалу про відкриття провадження у даній справі, в якій судом відповідачам було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня її вручення для подання відзиву на позовну заяву, було отримано ГУ Держгеокадастру в Одеській області 08.04.2021 року, про що свідчить повідомлення № 350 про вручення відділенням поштового зв`язку № 12 м. Одеси рекомендованого поштового відправлення № 012 (а.с.91). Таким чином даний відзив був поданий ГУ Держгеокадастру в Одеській області після закінчення процесуального строку встановленого судом на його подання, а від так з пропуском. При цьому, до даного відзиву не додано документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, а також довіреності чи іншого документу, що підтверджували б повноваження представника відповідача, у відповідності до вимог п.2 ч.5 та ч.6 ст. 178 ЦПК України. У зв`язку з чим судом, на підставі ч.2 ст. 126 ЦПК України, даний відзив було залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка представників позивачів від 12.05.2021 року (а.с.126).

Представники за довіреностями позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсягу, а представник ОСОБА_2 просив задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість та просила відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача ГУ Держгеокадастру в Одеській області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання ГУ Держгеокадастру в Одеській області було своєчасно повідомлене належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване повідомлення № 400 про вручення 24.05.2021 року поштового відправлення № 872 із судовою повісткою (а.с.137). Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В свою чергу згідно п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Заслухавши осіб, які з`явились всудове засідання, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_4 набув житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами розташованих за адресою: АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу укладеного 11.03.1997 року з продавцем попереднім власником ОСОБА_5 .

Згідно до ч.1 ст. 128 ЦК Української РСР (1963 року), яка була чинною на момент укладення договору купівлі-продажу укладеного 11.03.1997 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Водночас із цим положення ст. 227 ЦК Української РСР (1963 року), яка також була чинною на момент укладення договору купівлі-продажу укладеного 11.03.1997 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Матеріали позову, зокрема зміст копії самого згаданого договору купівлі-продажу, не містять документів або реєстраційних записів, які б підтверджували здійснення позивачем ОСОБА_4 , як покупцем, реєстрації нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу укладеного 11.03.1997 року у виконавчому комітеті Писарівської сільської Ради народних депутатів Кодимського району Одеської області.

Відповідно до положень ч.3-4 ст. 334 ЦК України (який набув чинності з 01.01.2004 року), право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, а права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно положень ст. 657 ЦК України (який набув чинності з 01.01.2004 року), у первісній редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України № 1878-VI від 11.02.2010 року, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

В свою чергу згідно положень п.2 ч.1 ст. 4 чинного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (Законом України № 1878-VI від 11.02.2010 року викладений у новій редакції), який також був чинним на 05.12.2019 року, державній реєстрації прав підлягають, зокрема речові права на нерухоме майно.

05.12.2019 року позивач ОСОБА_4 здійснив реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно свого права на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія відповідного договору оформленого на бланку серії НОМЕР_1 (а.с.25) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 05.12.2019 року за № 191671259 (а.с.24).

У зв`язку з чим суд вважає, що саме з моменту державної реєстрації проведеної 05.12.2019 року у позивача ОСОБА_4 виникло право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений вище житловий будинокз господарськими будівлями і спорудами розташовані на земельній ділянці площа якої становить:

- згідно запису за № 60 у витягу із земельної шнурової книги колгоспу ім. Мічуріна с. Писарівка (а.с.79) і копії довідки виконавчого комітету Кодимської міської ради Одеської області від 02.02.2021 року № 45 (а.с.80) 0,32 га;

- згідно копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11.03.1997 року (а.с.25) 5200 кв.м.;

- згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами виготовленого 29.11.2019 року (а.с.26-30) 179,7 кв.м.;

- згідно копій виписки з погосподарської книги № 1 (особовий рахунок № НОМЕР_2 об`єкта погосподарського обліку) від 04.12.2019 року № 02-01/371 (а.с.117), пояснювальної записки до технічної документації складеної ФОП сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_6 (а.с.17), схеми тахеометричної зйомки (а.с.44), абрису земельної ділянки (а.с.46), плану меж земельної ділянки (а.с.50) та кадастрового плану (а.с.52) 0,2500 га.

Відповідно до копій виписки з погосподарської книги № 1 (особовий рахунок № НОМЕР_2 об`єкта погосподарського обліку) від 04.12.2019 року № 02-01/371 (а.с.117) та довідки Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області від 16.11.2020 року № 02-01/352 (а.с.12) цільовим призначенням земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

При цьому, у довідці Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області від 16.11.2020 року № 02-01/352 (а.с.12) та довідці виконавчого комітету Кодимської міської ради Одеської області від 02.02.2021 року № 45 (а.с.80) не зазначено на якому саме праві земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належала попередньому власнику розташованого на ній житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами ОСОБА_5 , а також яке саме право на зазначену земельну ділянку наявне у теперішнього власника розташованого на ній житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами ОСОБА_4 , яке в свою чергу не припинялось сесією Писарівської сільської ради.

Водночас із цим ч.1 ст. 377 ЦК України, в редакції чинній на момент державної реєстрації проведеної 05.12.2019 року, передбачає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У зв`язку з вище викладеним і враховуючи намір позивача оформити право власності на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , то суд вважає, що у позивача ОСОБА_4 наявне саме право користування на згадану вище земельну ділянку, у зв`язку з чим має статус землекористувача.

Відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером :02:001:0206 і цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_7 виданого 05.08.2011 року, про що свідчать копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 26.06.2020 року за № 214089675 (а.с.98), витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.12.2019 року № НВ-019 (а.с.99) та довідки Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області від 16.11.2020 року № 02-01/352 (а.с.12).

В свою чергу, згідно змісту пояснювальної записки до технічної документації складеної ФОП сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_6 (а.с.17), плану меж земельної ділянки (а.с.50) та кадастрового плану (а.с.52), з східної та західної сторони земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 межує з землями Писарівської сільської ради, з північної сторони межує з землею ОСОБА_8 , з південної сторони межує з землею ОСОБА_9 , ініціали якого зазначено як « ОСОБА_10 », але судом встановлено, що попереднім власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0206 був ОСОБА_7 , після смерті якого дану земельну ділянку у спадщину отримала відповідач ОСОБА_3

27.12.2019 року, за результатом розгляду заяви ОСОБА_4 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 23.12.2019 року за реєстраційним номером ЗВ-019, державним реєстратором відділ у Кодимському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області було прийнято рішення№ РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (а.с.9), зокрема з підстав розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

В свою чергу висновком державного реєстратора відділу у Кодимському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області із викопіюванням з кадастрової карти (плану) створеного за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру (а.с.116) встановлено, що:

- перетин ділянок з ділянкою :02:001:0206;

- площа співпадає на 22,6297%.

Таким чином із зазначеного виходить, що рішення№ РВ-019 від 27.12.2019 року (а.с.9) не містить конкретного встановлення тієї обставини яка саме та/або чия саме земельна ділянка або її частина розташована в межах земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , землекористувачем якої є ОСОБА_4 .

Водночас висновок (а.с.116), який стосується земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0206, власником якої є відповідач ОСОБА_3 , вказує на те, що дану земельну ділянку із співпадінням площі на 22,6297% перетинають ділянки (суд відзначає, що використаний термін «ділянок» свідчить про його множинну форму), тобто принаймні щонайменше дві інші земельні ділянки перетинають земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0206. При цьому, даний висновок також не містить визначення тих обставин які саме та/або чиї саме земельні ділянки перетинають земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0206.

Суд вважає необхідним додатково відзначити також те, що земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , землекористувачем якої є ОСОБА_4 , межує з земельними ділянками землевласників/землекористувачів ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та на теперішній час Кодимської міської ради Одеської області, яка є правонаступником Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області згідно положень пункту 6-1 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР та пунктів 1 і 2 рішення Кодимської міської ради Одеської області І сесії VІІІ скликання «Про реорганізацію Баштанківської, Будеївської, Грабівської, Загнітківської, Івашківської, Крутівської, Лабушненської, Лисогірської, Олексіївської, Петрівської, Пиріжнянської, Писарівської, Сербівської, Смолянської, Шершенецької сільських рад шляхом приєднання до Кодимської міської ради» від 08.12.2020 року № 12-VІІІ.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу ч.5 ст. 81 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.1-2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Водночас ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, суд звертає також увагу на ту обставину, що під час підготовчого засідання у даній справі, яке відбулось 12.05.2021 року в період часу 16:56:50-16:57:26 (записи № 57-58 на а.с.121), судом у відповідності до положень ст. 12 ч.5 п.3-4 і 197 ч.2 п.8 ЦПК України в представників позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , після відповідного роз`яснення в період часу 16:55:34-16:56:50 (запис № 56 на а.с.121), було з`ясовано питання про можливість призначення земельно-технічної експертизи, згідно підпункту 1.2.2. розділу І і розділу «ІI Інженерно-технічні експертизи» Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 з метою встановлення:

- визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо);

- визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки;

- визначення можливості розподілу (порядку користування) земельними ділянками, розробка варіантів їх розподілу (порядку користування).

Зокрема підпункт 6.1.1. розділу «ІI Інженерно-технічні експертизи» зазначеної Інструкції передбачає можливість, під час проведення земельно-технічної експертизи, вирішення питання: Чи є порушення меж (або накладання) земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки? Однак, представники позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , не скористалися процесуальним правом свого довірителя позивача на призначення земельно-технічної експертизи.

Висновки суду

- щодо обґрунтування пред`явленого до відповідачів позову

Суд доходить висновку про недоведеність позивачем ОСОБА_4 факту порушення відповідачами його прав як землекористувача, оскільки рішення№ РВ-019 від 27.12.2019 року (а.с.9) та висновок (а.с.116) не містять зазначення того яка(-і) саме та/або чия(-ї) саме земельна(-і) ділянка(-и) або її (їх) частина(-и) розташована(-і) внаслідок їх перетину (накладення) в межах його земельної ділянки.

Факт накладення саме земельної ділянки ОСОБА_3 , яка перебуває у власності останньої, на земельну ділянку, яка перебуває в користуванні позивача, в установленому законом порядку не доведений і сторонами, зокрема позивачем особисто або його представниками, не порушувалося питання щодо проведення земельно-технічної експертизи, що позбавляє можливості встановити наявність чи відсутність факту накладення земельних ділянок, зокрема чия або чиї саме земельні ділянка накладається на його земельну ділянку, а відтак недоведеним є і порушення прав позивача на землекористування.

Аналогічний за своїм змістом міститься в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 295/7604/17 (провадження № 61-4221св19).

При цьому, суд також вважає недоведеним позивачем ОСОБА_4 розмір площі земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , землекористувачем якої Він є, а саме 0,25 га., оскільки надані суду щодо неї документи передбачають різні її розміри. Але позивачем суду не надано рішень органу місцевого самоврядування, які б підтверджували свого часу зміну(-и) розмірів земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні. Представник позивача ОСОБА_2 у своїй заяві від 09.03.2021 року на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху (а.с.77), зокрема із підстав необхідності надання доказів щодо розміру площі земельної ділянки, зазначав про неможливість надання відповідних доказів та просив зробити відповідні запити до Кодимського БТІ для їх витребування. Але протягом розгляду справи на адресу суду від позивача ОСОБА_4 або його представників не надходило заяви про витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України та яка б відповідала вимогам ч.2 зазначеної норми. В свою чергу під час підготовчого засідання у даній справі, яке відбулось 12.05.2021 року в період часу 16:43:56-16:44:21 (запис № 22 на а.с.119), судом у відповідності до положень ст. 12 ч.5 п.3-4 і 197 ч.2 п.7 ЦПК України в представників позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , було з`ясовано питання щодо наявності в них клопотання про витребування доказів, на що останні зазначили про відсутність таких клопотань (записи № 23-24 на а.с.119 в період часу 16:44:21-16:44:24).

Таким чином позивач ОСОБА_4 через своїх представників не скористався своїми процесуальними правами щодо витребування доказів для надання суду останніх на підтвердження розміру площі земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні.

За умови відсутності належних і допустимих доказів розміру площі земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивача ОСОБА_4 , неможливо дійти обґрунтованих висновків щодо наявності або відсутності накладення суміжних земельних ділянок, крім того дані докази потрібні для проведення земельно-технічної експертизи, згідно вимог підпункту 6.2.2. розділу «ІI Інженерно-технічні експертизи» зазначеної вище Інструкції.

Також суд звертає увагу на те, що згідно ч.2 ст. 118 ЗК України (в редакції чинній на момент звернення позивача до відділу у Кодимському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області 23.12.2019 року), рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Таким чином розмір площі земельної ділянки є необхідною обставиною для прийняття рішення щодо прав на земельну ділянку.

- щодо ефективності способу захисту обраного позивачем у своєму позові

В позовній заяві позивач ОСОБА_4 просить суд усунути йому перешкоди у користуванні своєю земельною ділянкою шляхом визнання недійсною реєстрації земельної ділянки власником якої є відповідач ОСОБА_3 , скасування витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку відповідача ОСОБА_3 та реєстрації зазначеної земельної ділянки в реєстрі Державного земельного кадастру з видаленням її контуру.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанов Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, пункт 57 та від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункт 72).

В свою чергу застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17(пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40),від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90)).

Такий висновок міститься в пунктах 67-68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19).

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

В свою чергу сама реєстрація проводиться на підставі рішення про державну реєстрацію прав та відповідного правовстановлюючого документа (державного акта про право власності на землю, свідоцтва про право на спадщину тощо).

Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (пункт 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43 у редакції, чинній на час видання державного акту 07.05.2009 року).

Отже, підставою набуття права приватної власності на земельну ділянку із земель державної чи комунальної власності, є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку.

Аналогічний висновок зазначений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, пункти 75-76 та від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, пункти 93-94.

В свою чергу державний акт про право власності на землю серії ЯЖ № 713690 від 07.05.2009 року видавався попередньому власнику земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0206 ОСОБА_7 на підставі рішення сесії Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області від 06.06.2007 року № 176-V.

Тому суд вважає, що вимоги про визнання недійсною реєстрації та її скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і Державному земельному кадастрі не є ефективним способом захисту прав позивача, як землекористувача, оскільки їх задоволення саме по собі не скасовує чинності рішення сесії Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області від 06.06.2007 року № 176-V про передачу земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0206 у власність ОСОБА_7 , право на яку після смерті останнього перейшло в порядку спадкування до відповідача ОСОБА_3 .

Аналогічний висновок зазначений у пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц.

У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можна визнавати як рішення, на підставі яких видані відповідні державні акти, так і самі ці акти (пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц).

У випадку встановлення факту накладення земельних ділянок може мати місце визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, як ефективний спосіб захисту прав (пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 540/861/16-ц).

Водночас із цим у пункті 71 постанови від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц Велика Палата Верховного Суду визнала, що навіть за умови незаконності видання державного акту, відсутність потреби у визнанні державного акту недійсним.

Таким чином суд вважає, що визнання державного акту на право власності на земельну ділянку, як спосіб захисту прав може мати місце, але його ефективність у кожному окремому випадку залежить від конкретних обставин справи.

При цьому, до відповідача ОСОБА_3 в порядку спадкування перейшли права на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0206 в обсягу який був у спадкодавця ОСОБА_7 , тобто у розмірах, конфігурації, розташуванні і цільовому призначенні визначеному рішенням сесії Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області від 06.06.2007 року № 176-V.

Сам державний акт про право власності на землю серії ЯЖ № 713690 від 07.05.2009 року, який видавався попередньому власнику земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0206 ОСОБА_7 , вичерпав свою дію, оскільки засвідчені у ньому права перейшли до відповідача ОСОБА_3 .

Тому суд вважає, що ефективним способом захисту прав позивача у даному випадку мали б бути вимога про визнання недійсним саме рішення сесії Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області від 06.06.2007 року № 176-V або окремої частини цього рішення, яка стосувалася земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0206 (у випадку якщо дане рішення стосувалось декількох земельних ділянок та прав інших землевласників), поєднаного із похідними вимогами про скасування рішень про реєстрацію прав на відповідну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і Державному земельному кадастрі.

Водночас із чим суд також звертає увагу на те, що витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку є лише паперовою формою відображення інформації про реєстрацію здійсненої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі відповідного рішення і правовстановлюючого документа, у зв`язку з чим його скасування жодним чином не впливає ні на чинність рішення і правовстановлюючого документа, на підставі яких було проведено реєстрацію, а ні на самі відомості внесенні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і відображенні у витягу з нього. Тому згадана позовна вимога також не є ефективним способом захисту прав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

До закінчення підготовчого провадження позивач особиста або через своїх представників не скористався своїм процесуальнимиправами, передбаченими п.2 ч.2 і ч.3 ст. 49 ЦПК України, на збільшення розміру позовних вимог або зміну предмету позову.

В свою чергу під час підготовчого засідання у даній справі, яке відбулось 28.04.2021 року в період часу 09:43:23-09:44:10 (запис № 34 на а.с.109), судом у відповідності до положень ст. 12 ч.5 п.3-4 і 197 ч.2 п.3 ЦПК України в представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 , було з`ясовано питання щодо наявності в неї уточнень позовних вимог, на що остання зазначили про їх відсутність (запис № 35 на а.с.109 в період часу 09:44:10-09:44:26).

- щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення

Положення чинного Цивільного процесуального кодексу України не передбачають такого процесуального заходу як встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення. При цьому, такий процесуальний захід передбачений ст. 382 КАС України при виконанні судових рішень в адміністративних справах. Однак, враховуючи, що розгляд даної справи здійснювався в порядку цивільного судочинства за цивільним позовом позивача, то суд не вважає дану вимогу обґрунтованою та такою, що могла б бути застосована судом при ухваленні рішення у даній справі за умови задоволення позову.

Враховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов є необґрунтованим, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 і п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Судові витрати позивача ОСОБА_4 у вигляді судового збору за подання до суду позовної заяви відшкодуванню не підлягають внаслідок відмови в задоволенні його позову. З матеріалів справи не вбачається тієї обставини, що протягом розгляду справи відповідач ОСОБА_3 сплачувала судовий збір або понесла інших судових витрат. Тому не має потреби у вирішенні питання про розподіл судових витрат під час ухвалення рішення у даній справі.

Керуючись ст. 223, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 до ОСОБА_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 , Головного управління Держгеокадастру в Одеській області; код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 39765871, адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, про визнання правовстановлюючих документів недійсними.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 04.06.2021 року.

Суддя Д.В. Вороненко