РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2021 року с.м.т.Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Тордія Е.Н. секретар судових засідань - Сергієнко В.С.

номер справи: №637/1111/20 (2/637/35/21)

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

участь у справі приймали: позивач ОСОБА_1 розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Шевченківської селищної ради Харківської області, третя особа: Шевченківська державна нотаріальна контора Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

13 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку, в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні позивач, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Вона була зареєстрована та проживала в м. Харкові. У 2000-2001 роках коли мати захворіла та не змогла сама забезпечувати умови свого життя, переїхала за місцем мешкання матері в с.Самарське Шевченківського району Харківської області. Враховуючи похилий вік матері було вирішено переїхати до м. Харкова , у зв`язку з чим мати була знята з реєстрації у с. Самарському. Так склалось , що переїзд у місто не відбувся.Переїхала до мати вона , вони розпочали проживати разом , так як її мама потребувала сторонньої допомоги та в лікуванні. Також пояснила ,що мати була не зареєстрована за місцем постійного проживання. Коли мати померла, у 2006 році вона здійснила її поховання.

Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 6.60 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 30 травня 2000 року. Заповіту померла не залишила. Враховуючи, що вони з мамою мешкали разом вона вважала, що спадщину прийняла. Вона є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_2 .

В 2016 році вона зверталася до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після смерті матері, але в зв`язку з розбіжністю в її та матері правовстановлюючих документах, їй довелося в судовому порядку підтверджувати факт родинних відносин з матір`ю.

Вдруге звернувшись до нотаріальної контори для отримання відповідного свідоцтва, їй також було відмовлено, враховуючи, що вона не була зареєстрованою разом з матір`ю на час відкриття спадщини.

За таких обставин вона вимушена звернутися до суду за захистом свого не визнаного права та просить суд, встановити факт постійного проживання з матір`ю на час відкриття спадщини та визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 6.60 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю (ІІІ-ХР № 014427 виданий 30 травня 2000 року), в порядку спадкування за законом після смерті, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник відповідача Шевченківської селищної ради Харківської області та представник третьої особи Шевченківської держнотконтори Харківської області, в судове засідання не з`явилися надали до суду письмові заяви про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення вимог ОСОБА_1 не заперчують.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.

16 листопада 2020 року по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 1 грудня 2020 року. Також відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовні вимоги.

Окрім того за клопотанням позивача по справі зроблено запит до нотаріальної контори за для з`ясування наявності заповітів, та інших спадкодавців після смерті ОСОБА_2 .

Представник відповідача Шевченківської селищної ради Харківської області та представник третьої особи Шевченківської держнотконтори Харківської області, в судове засідання не з`явилися надали до суду письмові заяви про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення вимог ОСОБА_1 не заперчують.

Суд заслухавши пояснення позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

З свідоцтва про народження (серія НОМЕР_1 виданого Олександрівською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 21 червня 1961 року) вбачається, що позивач ОСОБА_3 народилася, ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Самара Шевченківського району Харківської області, її матір`ю вказана відповідно: ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (серія НОМЕР_2 виданого Шевченківським райвідділом ЗАГС Харківської області 7 червня 1980 року) вбачається, що 7 червня 1980 року позивач по справі одружилася з ОСОБА_4 , та набула його прізвища ОСОБА_1 .

Свідоцтвом про смерть ( НОМЕР_3 яке видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану №4 Харківського обласного управління юстиції від 31 січня 2006 року) засвідчено той факт, що мати позивача ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За своє життя ОСОБА_2 отримала державний акт на право приватної власності на землю ( серія ІІІ-ХР № 014427 від 30 травня 2000 року) зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №101, площею 6.60 га в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

З рішення Жовтневого районного суду м.Х аркова від 27 січня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно постанови від 28 жовтня 2020 року, Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області вбачається, що позивачу відмовлено у видачі відповідного свідоцтва, так як вона не була зареєстрованою разом з матір`ю на час відкриття спадщини.

Відповідно довідки №700/01-16 Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області від 30 грудня 2020 року вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 заповітів посвідчених на території Шевченківського району Харківської області не має, спадкові справи після неї не заводилися.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що родину ОСОБА_1 знають тривалий час. Вони є мешканці одного населеного пункту. Засвідчили , що ОСОБА_8 мешкала в с. Самарському зі своєю донькою більше як 5 років . Остання була особою похилого віку , потребувала сторонньої допомоги, яку надавала ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 остання здійснила її поховання.

Окрім того свідок ОСОБА_6 засвідчив фат того ,що померла ОСОБА_2 працювала у колгоспі і отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Враховуючи надані до суду докази, відповідно до вищевказаних документів, також на підставі пояснень позивача, свідків, суд дійшов до висновку, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 мещкала разом зі своєю донькою, за адресою: Харківська область Шевченківський район с.Самарське.

Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.

Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожна особа має право на судовий захист.

Статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України, зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення Факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За змістом п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем.

На підставі наданих суду доказів, пояснень свідків, приймаючи до уваги, що заявник позбавлений можливості у здійсненні права на спадкування в інший шлях, крім встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем, суд вважає необхідним задовольнити заяву в цієї частині.

Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року.

Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

За приписами ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до положень ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Спадкоємці відповідно до ст. 1258 Цивільного Кодексу України одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України мають діти спадкодавця, у тому числі зачатті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 4.15 Наказу Мін`юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що

видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-1V, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду.

Зі змісту ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України вбачається, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину чи відмовитися від її прийняття. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України не подав заяву про відмову від спадщини.

Як зазначалось вище та підтверджується показаннями свідків, належними та допустимими доказами ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем, заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом 6 місяців не подавала.

Частина 5 статті 1268 Цивільного кодексу України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1225 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 Цивільно-процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову (зави) відповідачем (заінтересованими особами).

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, а також враховуючи, що позивач є спадкоємцем першої черги, визнання за нею права власності не порушають нічиїх прав та інтересів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 200, 206, 259, 268, 293, 315, 316 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 15,16, 328, 1216, 1218, 1220, 1258, 1225, 1233, 1235, 1261, 1268 Цивільного Кодексу України, ст. 41, 55 Конституції України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-1V, п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595,пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Шевченківської селищної ради Харківської області, третя особа: Шевченківська державна нотаріальна контора Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з спадкодавцем ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент відкриття спадщини за місцем фактичного проживання: с.Самарське Шевченківського району Харківської області.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 6.60 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю (ІІІ-ХР № 014427 виданий 30 травня 2000 року), в порядку спадкування за законом після смерті, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи,зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ