Справа №522/8098/20
Провадження №2/522/2730/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Смокової А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Адвоката Голосова Юрія Валерійовича про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 20.05.2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Адвоката Голосова Юрія Валерійовича про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 15 травня 2020 року позивач отримав відповідь на свій запит від Служби у справах дітей Одеської міської ради, в додатках якої був лист адвоката Голосова Юрія Валерійовича від 12.03.2020 року за його особистим підписом, відповідно якого описані взаємовідносини малолітньої дитини ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_1 та колишньої дружини ОСОБА_3 . В основу заяви лягли документи які були надані Відповідачем, а також на думку позивача фальсифіковані та/або неправдивих висловлювання, які є образливими для Позивача та створюють негативне сприйняття довколишнім оточуванням громадянина, що порушує немайнові права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації.

Звернувшись із дійсним позовом, позивач просив визнати висловлювання, які зафіксовані у заяві про підготовку висновку про позбавлення батьківських прав від 12.03.2020 року, ОСОБА_4 недостовірними та такими, що порушують немайнові права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації. Зобов`язати Адвоката Голосова Юрія Валерійовича спростувати поширену недостовірну інформацію, яка викладена, у заяві про підготовку висновку про позбавлення батьківських прав від 12.03.2020 року відносно ОСОБА_1 , шляхом відкликання даного листа, з повідомленням сторін про це: Суворівську районну в м. Одеса державну адміністрацію, ОСОБА_1 , також позивач просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Ухвалою суду від 21.05.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. Ухвалено призначити до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження 30.06.2020 року.

26.06.2020 року відповідачем до суду надано клопотання про продовження процесуальних строків на подання відзиву, в обґрунтування клопотання зазначено, що в своєму позові ОСОБА_1 просить визнати недостовірною та спростування інформацію, яка міститься у заяві до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про підготовку висновку про позбавлення батьківських прав, що подана відповідачем в інтересах ОСОБА_3 в порядку передбаченому ч. 5 ст. 19 СК України. Оспорювана інформація стосується предмету спору в іншій судові справі №523/12752/19 за вимогами ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітньої доньки, яка знаходиться в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області. Провадження у справі №523/12752/19 відкрито значно раніше (13.08.2019 р.) ніж подання відповідачем заяви до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (12.03.2020), а представництво ОСОБА_3 у Києво-Святошинському районному суді Київської області з самого початку здійснює інший адвокат. Зважаючи, що предметом даного спору є інформація, яка стосується предмету спору в іншій судовій справі, у якій відповідач не приймає участі, для аргументації відзиву потрібні документи судової справи між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , отримати які у строки, визначенні судом для подання відзиву, в наслідок дії адаптивного карантину, неможливо.

30.06.2020 року до суду шляхом електронної пошти було надано клопотання про застосування процесуального примусу, відповідно якої, заявник просив застосувати до відповідача заходи процесуального примусу у вигляді штрафу та зобов`язати адвоката Голосова Ю.В. надати вичерпні відповіді на поставлені позивачем запитання у формі заяви свідка не пізніше наступного підготовчого чи судового засідання в справі.

Ухвалою суду від 28.05.2020 року клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалено судове засідання, призначене на 30 червня 2020 року проводити у режимі відеоконференції.

В підготовче засідання 30.06.2020 року сторони по справі не з`явились.

Ухвалою суду від 01.07.2020 року клопотання про застосування процесуального примусу повернуто заявнику без розгляду. Клопотання відповідача про продовження процесуальних строків на подання відзиву по цивільній справі задоволено.

02.07.2020 року позивачем подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 03.07.2020 року клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалено судове засідання призначене на 11 вересня 2020 року проводити у режимі відеоконференції.

13.08.2020 року до суду надійшов відзив на позов, відповідно якої відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви, зазначаючи, що доводи позовних вимог вважає необґрунтованими і такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права з наступних обставин. Заява про підготовку висновку про позбавлення батьківських прав є процесуальним документом адвоката, що складений за вказівкою та в інтересах клієнта у конкретній справі, а не власною ініціативою фізичної особи. Звернення до уповноваженого органу з питань захисту прав дітей є виконання вимог ч. 5 ст. 19 СК України, а не розповсюдженням інформації. Інформація, що міститься у заяві про підготовку висновку про позбавлення батьківських прав є предметом спору у іншій справі, у зв`язку з чим не може бути підставою судового спору про захист гідності, честі та ділової репутації. Інформація, що міститься у заяві про підготовку висновку про позбавлення батьківських прав надана клієнтом ОСОБА_5 та у повному обсязі підтверджена ОСОБА_5 на засіданні комісії органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради. Висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР від 03.07.2020 року за результатами розгляду заяви визначено доцільним позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, у зв`язку з чим позивач обрав невірний спосіб захисту прав та інтересів, який не забезпечує реального захисту, у випадку їх порушення. На підставі договору про надання правової допомоги №57 від 02.05.2019 року відповідач уповноважений представляти права та інтереси ОСОБА_3

04.09.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідно якого позивач надав заперечення на відзив відповідача та просив задовольнити позов у повному обсязі.

09.09.2020 року відповідач надав письмові пояснення відповідно яких зазначив про незгоду з доводами позивача, які викладені у відповіді на відзив.

10.09.2020 року позивач надав відповідальна пояснення адвоката Голосова Ю.В. та клопотання про долучення доказів відповідно яких просив урахувати обставини і доводи викладені у відповіді на пояснення від час винесення рішення по справі та долучити докази.

11.09.2020 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Донцова Д.Ю. у відрядженні. Розгляд справи було відкладено на 28.09.2020 року.

В підготовче засідання 28.09.2020 року з`явились сторони по справі, постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до слухання по суті.

В судове засідання 18.11.2020 року з`явився позивач, позов підтримав у повному обсязі та відповідач, який заперечував проти задоволення позову. Оголошено перерву у судовому засіданні до 03.02.2021 року.

В судове засідання 03.02.2021 року сторони по справі не з`явились, розгляд справи було відкладено на 16.03.2021 року.

В судове засідання 16.03.2021 року сторони по справі з`явились, оголошено перерву до 14.04.2021 року.

Судове засідання 14.04.2021 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

В судове засідання 13.05.2021 року з`явились позивач та відповідач, також у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_3 у якості свідка. Оголошено перерву до 14.05.2021 року.

В судове засідання 14.05.2021 року з`явились позивач та відповідача, також у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_6 . Оголошено перерву до 26.05.2021 року.

В судовому засідання 26.05.2021 року позивач просив задовольнити позов у повному обсязі, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволені позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами наявний спір (справа №523/12752/19) за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої доньки. Цивільна справа перебуває в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області, що зазначено в письмових поясненнях та матеріалах справи.

Відповідно листа Служби у справах дітей Одеської міської ради від 15.05.2020 року №09/5085, який є відповіддю на звернення ОСОБА_1 від 07.05.2020 року, за результатами розгляду якого, повідомлено, що зазначена інформація в п. 3 звернення міститься в заяві ОСОБА_3 , копію якого надано.

Позивач просить визнати висловлювання, які зафіксовані у заяві про підготовку висновку про позбавлення батьківських прав від 12.03.2020 року, ОСОБА_4 недостовірними та такими, що порушують немайнові права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, а саме:

На ст. 1 «Наведені обставини та факти підтверджуються

-двічі поспіль притягненням батька дитини до адміністративної відповідальності за насильство у сім`ї згідно постанови Солом`янського районного від 11.06.2018 по справі №760/11373/18 та постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 26.06.2018 по справі № 752/12845/18».

- обмежувальний приписом, який встановлювався рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.12.2018 по справі №752/25278/18 шляхом заборони ОСОБА_1 наближатись до місця проживання матері із донькою, наближатися до місця роботи ОСОБА_3 , заборонено розшукувати ОСОБА_3 , та вести листування та телефонні переговори із нею.

На ст.2

- знаходження батька дитини на обліку у Солом`янському управлінні поліції ГУНП в м. Києві, як сімейного насильника

- наявністю у батька дитини ознак стійких психічних розладів, які відносяться до діагнозу F 65, Класу V, МКБ -10 та діагнозів 6С51, МКБ 11, що вбачається із характеристики батька дитини за місцем проживання, знаходження батька дитини на обліку як сімейного кривдника.

На ст.З

- У листопаді 2017 року відношення між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 остаточно припинилися після чого подружжя стало проживати окремо.

- Підставою розірвання шлюбу послужило агресивна поведінка ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_3 та доньки, вчинення скандалів у присутності доньки, повне відсторонення від батьківських обов`язків, ведення егоїстичного, утриманського образу життя за рахунок доходу ОСОБА_3 , зловживання комп`ютерними іграми.

- Під час спільного подружнього життя ОСОБА_1 ніколи не працював , не утримував родину, не займався та не цікавився донькою, не купував одягу, іграшок, не сплачував за відпочинок, а навпаки розповідав, що дитину треба утримувати в куті, та щоб вона не могла звідти вийти, коли вона плакала - він проявляв агресію та кричав, щоб вона закрила свій рот, тому що він не чув телевізор, або не міг зосередитись на грі у танки.

- Також під час спільного подружнього життя ОСОБА_1 дуже любив ходити оголеним, періодично прикриваючись рукою, намагався лягати спати оголеним, коли в ліжку була донька, що призводило кожного разу до скандалу, тому що це порушувало етичні та гігієнічні норми.

- ОСОБА_1 часто сварився з ОСОБА_5 , психологічно її принижував, без узгодження з ОСОБА_5 брав гроші з її гаманця.

- Дитина була частим свідком агресії ОСОБА_1 на матір, а періодично він зривався і на доньку. На очах доньки ОСОБА_1 принижував та ображав матір дитини, хапав її за руки, вибивав телефон. При зустрічі у торгово-розважальному центрі ОСОБА_1 схопив доньку та робив спроби сховатися від ОСОБА_3 в чоловічому туалеті, незважаючи на те, що дитини виривалася та просилася відпустити.

- ОСОБА_1 вважав, що заняття дитиною не це чоловій обов`язок, у зв`язку з чим, коли ОСОБА_1 без діла знаходився удома ОСОБА_3 змушена була наймати няню, яка займалась донькою.

- ОСОБА_7 не відчувала прихильності до ОСОБА_1 не прихильності до ОСОБА_1 не сприймала його батька та взагалі називала його по імені.

- ОСОБА_1 різки змінив тактику та сказав, що він хоче знищити ОСОБА_3 , позбавити роботи та щоб вона приповзла до нього, і донька це для нього гарна зброя для знищення ОСОБА_3 . Він висунув умови, мати доступ до квартири АДРЕСА_1 , кожного дня купати доньку та наполягав спати з дитиною в одному ліжку, також він неодноразово повідомляв, що не буде сплачувати дитині аліменти, і навпаки забере дитину і змусить ОСОБА_3 сплачувати аліменти і йому і дитині.

На ст.4

- Після останніх відвідувань батька дитина скаржилась матері, що батько кричав на неї, хапав за ноги, робив їй неприємно.

- Одного разу повернувшись від батька дитина почала скаржитись на біль дискомфорт в області статевих органів, що в подальшому призвело до запалення (вульвиту), що підтверджується медичною документацією.

- Після розлучення та неадекватна поведінка з боку ОСОБА_1 не припинилася, а навпаки посилились. ОСОБА_1 не зміг змиритися влаштуванням ОСОБА_3 самостійного, успішного життя, у зв`язку з чим почав її психологічно переслідувати та принижувати.

- Кожного дня ОСОБА_1 приходив до квартири, де мешкали матір з донькою без будь-яких домовленостей та запрошень, крюкав в двері, що лякало дитину, безперестанно дзвонив у дзвінок, кричав, лаявся, погрожував матері та няні, вривався в квартиру, викрадав ключі від неї, бив ОСОБА_3 на очках дитини, переслідував, погрожував викраденням дитини, вів себе не пристойно, ображав та т.п.

- Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 розпочав цілодобове стеження, за ОСОБА_5 та донькою, надсилати образи на адресу телефонних та електронних засобів зв`язку ОСОБА_3 , публікувати образливі статті про ОСОБА_3 у соціальних мережах, закидавати ОСОБА_3 скаргами та позовами до суду та намаганнями прилюдно викрасти доньку.

- ОСОБА_1 міг вистежувати ОСОБА_3 з донькою у публічних місцях, а заставши лаявся у присутності доньки та висловлював у бік ОСОБА_3 образи.

- Під час останніх зустрічей ОСОБА_1 поводився з ОСОБА_5 дуже грубо та зухвало, залякуючи та погрожуючи у присутності дитини створенням низки проблем та знищенням, як фізичним, так і моральним, висувати все нові та нові вимоги. З`ясовування стосунків перетворилися у конфлікти із погрозами вбивства та застосуванням фізичної сили з боку ОСОБА_1

- Така поведінка ОСОБА_1 призвела до того, що дочка почала ховатися від батька, говорити, що він її лякає, у зв`язку з чим ОСОБА_3 ніяким чином не могла вмовити її на наступну зустріч з батьком.

На ст.5

- В наслідок вчинення психологічних, насильницьких дій, ОСОБА_1 двічі поспіль притягався до адміністративної відповідальності за насильство у сім`ї на підставі постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 11.06.2018 року по справі №760/11373/18 та постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 26.06.20218 року по справі №752/12845/18.

- Досудове розслідування кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_1 не закінчено і триває по сьогоднішній день.

- У наслідок переслідування з боку колишнього чоловіка ОСОБА_3 змушена була змінити місце проживання і роботу та переїхати з м. Києва до м. Одеси.

- 03.09.2019 року біля 11.00 ОСОБА_1 прибув до будинку бабусі за адресою: АДРЕСА_2 та почав стукати в двері вимагаючи його впустити.

- Донька, почувши голос ОСОБА_1 голос ОСОБА_1 страшенно злякалась, почала плакати та ховатися, залізла в шафу. Бабуся дитини через двері просила залишити її з донкою у спокої, що непотрібно хвилювати та лякати дитину, однак ОСОБА_1 це не зупинило і лише через три години, після 14.00 год ОСОБА_1 перестав стукати та залишив будинок.

- Своїми агресивним візитом ОСОБА_1 завдав гострого стресу доньки у наслідок якого дитина відмовилася виходити на вулицю побоюючись, що знову побачить батька, якого боїться і має страх, що останній знову буде намагатися її викрасти.

- Публікує образливі і такі, що порочать ОСОБА_3 матеріали у соціальних мережах, при цьому, публікує вказані матеріали як на своїй персональній сторінці, так і у спеціалізованих групах зокрема пов`язаних із професійною діяльністю ОСОБА_3 , тим самим віднімаючи у матері багато часу та психологічних ресурсів.

Отже, зазначене звернення, інформація та обставини викладенні в ньому, пов`язанні зі спором стосовно позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно дитини ОСОБА_7 .

Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи передбачено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" суд зазначає, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому суд враховує положення п.17 Постанови Пленуму, згідно якого інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (зверненнях, заявах, тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Між тим суд враховує, що право на доступ до суду це право людини, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Воно випливає з п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це право випливає з ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 55 Конституції України. Воно в подальшому деталізується в процесуальних кодексах (ст. ст.3, 4 ЦПК, ст. 5 КАС).

Як роз`яснив Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 25 грудня 1997 року № 9-зп, частина перша статті 55 Конституції містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, тобто кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Саме через встановлене ст. 55 Конституції, ст. 16 ЦК, ст. 3 ЦПК право на судовий захист (право на звернення до суду за захистом цивільних прав) особа реалізує своє конкретне право вимоги щодо захисту конкретного цивільного права. Право на звернення до суду є самостійним, але воно опосередковане правом вимоги про захист дійсного чи вигаданого (передбачуваного) права, яке реалізується через позов. При цьому, захищається в судовому порядку саме право вимоги (що втілюється в позові), яке випливає з порушеного цивільного права та спрямоване на його поновлення. А відтак, позов є судовою формою реалізації права вимоги заінтересованої особи про захист її порушеного цивільного права.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, розглянувши матеріали справи, суд вбачає, що інформація зазначена у заяві адвоката Голосова Ю.В. від 12.03.2020 року стосується предмета позову про позбавлення батьківських прав, вирази відповідача, відображені у документах, відносяться до оціночних суджень, і є висловлюваннями, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду характеру використання мовностилістичних засобів при їх викладенні. При цьому, достовірність викладеної інформації має бути досліджена судом при розгляді спору про позбавлення батьківських прав.

За таких обставин, суд виходить з того, що інформація, стосовно якої заявлено даний позов, не може бути підставою для захисту гідності, честі ОСОБА_1 , оскільки ця інформація стосується підстав позову про позбавлення батьківських прав і його предмета.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи, керуючись вищевикладеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 32, 68 Конституцією України, ст.ст. 15,16, 270, 277, 297 ЦК України, Законами України «Про інформацію», ст.ст. 6, 8, 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1,3, 4-13, 19, 23, 26, 42, 43, 48, 49, 52, 58, 69, 76-82, 89,.90,92,97, 175,209,ч.1 ст.223, 229, 234, 241, 242-246, 248, 258,259, 263-265,268, 354, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Адвоката Голосова Юрія Валерійовича про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 04.06.2021 року

Суддя Д.Ю. Донцов