Справа № 567/1235/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

секретар - Самолюк А.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Острозького районного суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.06.2019 ОСОБА_3 , керуючи автомобілем "МАЗ" 5549, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, не справився з керуванням в результаті чого допустив наїзд на стоячий автомобіль "PEUGET EXPERT", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "PEUGET EXPERT", реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Постановою Острозького районного суду Рівненської області від 25.07.2019, що набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано таким, що вчинив правопорушення, передбачені ст.124, 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт.

Зазначає, що внаслідок спричиненої ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний йому автомобіль "PEUGET EXPERT", реєстраційний номер НОМЕР_2 , та згідно звіту про оцінку автомобіля матеріальний збиток в результаті його пошкодження складає 75446,12 грн.
Вказує, що матеріальна шкода, завдана внаслідок ДТП, яку скоїв ОСОБА_3 була частково відшкодована йому Моторно-транспортним страховим бюро, а саме в розмірі 38906,25 грн.
Залишкова сума збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 36539,87 грн., яку має відшкодувати ОСОБА_3 за правилами ч.2 ст.1187, п.1 ч.1 ст.1188, ст.1194 ЦК України.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому матеріальні збитки, що складаються з майнової шкоди, завданої йому як потерпілому та власнику транспортного засобу, в результаті пошкодження транспортного засобу під час ДТП, винуватцем якої є відповідач.
Окрім того, позивач вказує, що внаслідок вчиненої ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях через ДТП, у погіршенні якості життя через неможливість використання автомобіля в повсякденному житті та власних справах, в зміні звичайного ритму та способу життя. Також зазначає, що даний автомоібль був придбаний ним для ведення підсобного селянського господарства, однак в зв`язку з його пошкодженням не має змоги його використовувати більше року.

Вказані обставини завдали позивачу душевних страждань, змусили його докласти значних зусиль для організації свого життя, змінили усталений розпорядок дня. Також посилається на те, що відповідач не намагався відшкодувати завдану шкоду, що значно поглибило ступінь його душевних страждань.

Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 25000 грн. та вважає, що отримання саме такої суми зможе компенсувати йому втрати морального характеру і зможе відновити порушений пригодою та її наслідками його психоемоційний стан.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 36539,87 грн. майнової шкоди та 3060 грн. за проведену оцінку заподіяної матеріальної шкоди, а також 25000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою суду від 17.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне провадження, призначено підготовче засідання. Встановлено учасникам справи строки для подання відповідних заяв по суті справи.
Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.
Ухвалою суду від 22.06.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 07.10.2020 у справі призначено автотоварознавчу експертизу.

Суд, розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, визначивши юридичну природу правовідносин і закон який їх регулює, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
Позивач пояснив, що 16.06.2019 ОСОБА_3 , керуючи автомобілем "МАЗ" 5549, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, не справився з керуванням в результаті чого допустив наїзд на належний йому автомобіль "PEUGET EXPERT", реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого автомобіль "PEUGET EXPERT", реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Постановою Острозького районного суду Рівненської області від 25.07.2019, що набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано таким, що вчинив правопорушення, передбачені ст.124, 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт.

Водночас, питання про відшкодування шкоди, завданої позивачу, як потерпілому внаслідок вчинення ДТП, при розгляді даної справи не вирішувалось.
Зазначає, що згідно звіту про оцінку автомобіля матеріальний збиток в результаті його пошкодження складає 75446,12 грн.
Вказує, що матеріальна шкода, завдана внаслідок ДТП, яку скоїв ОСОБА_3 була частково відшкодована йому Моторним (транспортним) страховим бюро, а саме в розмірі 38906,25 грн.
Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому матеріальні збитки, що складаються з майнової шкоди, завданої йому як потерпілому та власнику транспортного засобу, в результаті пошкодження транспортного засобу під час ДТП, в розмірі, що не був відшкодований Моторним (транспортним) страховим бюро, а саме в сумі 36539,87 грн., а також 3060 грн. за проведену оцінку заподіяної матеріальної шкоди.

Окрім того, позивач вказує, що внаслідок вчиненої ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях через ДТП, у погіршенні якості життя через неможливість використання автомобіля в повсякденному житті, власних справах та в господарстві, в зміні звичайного ритму та способу життя. Вказані обставини завдали позивачу душевних страждань, змусили його докласти значних зусиль для організації свого життя, змінили усталений розпорядок дня.

Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 25000 грн. та вважає, що отримання саме такої суми зможе компенсувати йому втрати морального характеру і зможе відновити порушений пригодою та її наслідками його психоемоційний стан.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечили проти заявлених вимог. При цьому, відповідач підтвердив, що дорожньо-транспортна пригода, про яку йдеться в позовній заяві, дійсно мала місце з його вини. Однак відповідач не погоджується з сумою збитків визначеною позивачем у розмірі 36539,87 грн. та в зв`язку з встановленням експертизою дійсного розміру завданої шкоди, яка була повністю відшкодована позивачу старховою компанією, просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог за безпідставністю. Окрім того вважає, що позивачем не надано належних доказів спричинення йому моральної шкоди та вважає її розмір не підтвердженим.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов"язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Отже, з урахуванням вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, розглядаючи дану справу, що стосується правових наслідків дій відповідача ОСОБА_3 , з врахуванням постанови Острозького районного суду від 25.07.2019, доказуванню та встановленню підлягає лише розмір завданих відповідачем збитків, що заподіяні внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху України.

Судом встановлено, що 16.06.2019 в с.Мощаниця по вул.Шкільна Острозького району Рівненської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "МАЗ" 5549, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та "PEUGET EXPERT", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 (а.с.11)

Винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди постановою Острозького районного суду Рівненської області від 25.07.2019, яка набрала законної сили 06.08.2019 року визнано ОСОБА_3 . При прийнятті рішення щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності питання про стягнення з нього завданої потерпілому шкоди не вирішувалось. (а.с.12-13)

У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "PEUGET EXPERT", реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. За даними звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди №93/19 складеного 30.06.2019, акту огляду транспортного засобу, фототаблиць та ремонтної калькуляції встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "PEUGET EXPERT", реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу, складає 112842,73 грн. Матеріальний збиток, завданий власникові автомоібля "PEUGET EXPERT", реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 75446,12 грн. (а.с. 23-57).

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що станом на час вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність автомобіля "МАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована не була. Відповідно до п.41.3 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок ДТП, що сталася 16.06.2019 (а.с.17)

Розглянувши заяву позивача, Моторне (транспортне) страхове бюро України на виконання порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах шляхом врегулювання страхових випадків, відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", прийняло рішення про відшкодування позивачу завданої шкоди в розмірі 38906,25 грн. (а.с.59).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 є власником автомобіля "PEUGET EXPERT", реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.126)

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.09.2015 вбачається, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,2889 га, що знаходиться на території Мощаницької сільської ради, призначена для ведення особистого селянського господарства. (а.а.127)

Згідно довідки до акта МСЕК серії 12ААБ вбачається, що ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інівалідності з 24.12.2019 (а.с.129)

Згідно звіту №554Е складеного 20.05.2020 встановлено, що ринкова вартість автомобіля "PEUGET EXPERT", реєстраційний номер НОМЕР_2 , з врахуванням пошкоджень наявних після ДТП, виходячи з наданих замовником вихідних даних складає 36513,61 грн. (а.с.147-154)

Згідно висновку експерта за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи №8588 від 09.02.2021 встановлено, що ринкова вартість автомобіля "PEUGET EXPERT", реєстраційний номер НОМЕР_2 , до моменту його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, станом на 22.06.2019 складала 85162 грн.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "PEUGET EXPERT", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, яка трапилася 16.06.20219, станом на 22.06.2019, виходячи з наданих судом матеріалів складає 36551 грн.

Між сторонами виник спір, пов`язаний з виплатою матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України. Згідно змісту ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки ч.1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення ушкодженої речі.

Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відносини, які склалися між сторонами регламентує також Закон України «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закон України "Про страхування".

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до підпункту а) пункту 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, у встановлених законом випадках МТСБУ виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач не був застрахований в порядку обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, виплату за шкоду в такому разі здійснює МТСБУ згідно з лімітом відповідальності, встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у межах 50 тисяч гривень.

Разом з тим, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (регламентну виплату), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі особи, яка винна у скоєнні ДТП та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди (відповідачем ОСОБА_3 ), є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене.

На думку позивача, розмір матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП становить 75446,12 грн., а тому із винуватця ДТП - відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню різниця між завданим розміром майнової шкоди і сплаченим страховим відшкодуванням, в розмірі 36539,87 грн.

Водночас суд виходить з того, що згідно правової позиції, викладеній у постановах Великої Плати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ).

Відповідно до п.41.3 ст.41 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок ДТП, що сталася 16.06.2019, за результатами розгляду якої Моторне (транспортне) страхове бюро України, відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", прийняло рішення про відшкодування позивачу завданої шкоди в розмірі 38906,25 грн.

Дані обставини визнаються сторонами та суд не вбачає підстав ставити під сумнів добровільність їх визнання.

Таким чином, судом встановлено, що загальний розмір завданої матеріальної шкоди позивачу, як власнику транспортного засобу "PEUGET EXPERT", реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 36551 грн., що підтверджується висновком експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи від 09.02.2021 №8588, проведеної за ухвалою суду від 07.10.2020.

Отже, в судовому засідання належними доказами встановлено, що загальний розмір завданої позивачу матеріальної шкоди не перевищує розміру виплаченого позивачу страхового відшкодування.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин, суд вважає що відповідач, як винна особа, повинен нести матеріальну відповідальність за завдану шкоду лише у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, у випадку, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача майнової шкоди у визначеному позивачем розмірі, оскільки така шкода вже йому відшкодована страховиком, а тому позов в цій частині, а також в частині стягнення 3060 грн. за проведену оцінку заподіяної матеріальної шкоди, яка є похідною від основоної вимоги, задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За нормою ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода поміж іншого відшкодовується незалежно від вини, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках.

В судовому засіданні встановлено, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 позивачу було завдано моральних страждань, встановлено причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та наслідками що настали.

Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд бере до уваги те, що діями ОСОБА_3 було порушено звичний для ОСОБА_1 ритм життя, що полягає у тому, що відносно позивача було вчинено адміністративне правопорушення, внаслідок вчинення якого було пошкоджено належне йому майно та бере до уваги те, що позивач отримав душевне переживання під час ДТП, а також щодо пошкодження власного автомобіля, порушення нормального способу життя пов`язаного з неможливістю користуватися автомобілем.

Вказані обставини завдали ОСОБА_1 душевних страждань, змусили його докласти значних зусиль для організації свого життя, змінили його усталений розпорядок життя, оскільки позивач тривалий час не мав змоги використовувати належний йому автомобіль за призначенням. Окрім того, відповідач не намагався відшкодувати завдану ОСОБА_1 шкоду, що значно поглибило ступінь його душевних страждань.

Отже, дії ОСОБА_3 були такими, що порушили права позивача, а тому суд вважає за можливе застосувати щодо цих правовідносин норми ст.23, 1167 ЦК України та стягнути на користь позивача компенсацію заподіяної моральної шкоди.

При цьому, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги характер правопорушення, глибину душевних страждань, а також вимоги розумності та справедливості та визначає його в розмірі 5000 грн.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що позивачем не надано належного обґрунтування вимог щодо заявленої суми позову у 25000 грн., не підтверджено її належними доказами та вважає необхідним відмовити в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі через недоведеність спричинення такої у вказаному розмірі.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення майнової шкоди та частково задоволено в частині стягнення моральної шкоди, водночас відповідач відповідно до п.13 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір в цій частині слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 15, 95, 102, 137, 141, 263-265, 273 ЦПК України, 1187-1188 ЦК України
у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судовий збір в сумі 840 грн. віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.05.2021.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.