Справа № 147/1441/20
Провадження № 2/147/222/21
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

29 січня 2021 року смт.Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Натальчук О.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Кристал» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПСП «Кристал» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом витребування земельної ділянки.

Ухвалою суду від 30.12.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

В ухвалі суду від 30.12.2020 р. позивачу рекомендувалося визначити ціну позову, подати докази на підтвердження дійсної вартості спірного нерухомого майна та сплатити судовий збір, у разі необхідності, за вимогу майнового характеру, відповідно до ставок, визначених Законом України «Про судовий збір». А також, на виконання вимог ст. 95 ЦПК України долучити копії документів, які засвідчені у визначеному законом порядку.

Разом з тим, позивачу було роз`яснено, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві.

ОСОБА_1 копія ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 30.12.2020 р. була отримана 19.01.2021 р.

29.01.2021 року позивачем через канцелярію суду було подано заяву на виконання вищевказаної ухвали суду, в якій вона не погоджуючись з позицією Верховного Суду (справа №923/441/18 від 04.03.2019 року) стверджує, що її позовна заява містить вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом витребування земельної ділянки, що не є тотожним вимогам про повернення земельної ділянки, тобто має немайновий характер. Зазначила, що правовідносини між нею та ПСП «Кристал» врегульовані договором оренди землі від 12.01.2017 р. і даний спір випливає з орендних правовідносин. Право власності на земельну ділянку, яка вказана предметом договору оренди, не оспорюється і даний спір ніяким чином не пов`язаний з підтвердженням права на земельну ділянку. З посиланням на висновки постанови КГС у складі ВС від 23.05.2018 у справі №915/742/17, ВС у складі об`єднаної палати КГС від 02.12.2020 у справі №905/105/20, вважає що позовна вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом витребування земельної ділянки є вимогою про виконання обов`язку в натурі (повернення належної їй земельної ділянки), об`єктом є дія зобов`язаної сторони, що не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а вирішення спору не вплине на склад майна сторін та не змінить власника майна.

На підставі викладеного, просила відкрити провадження за її позовом до ПСП «Кристал».

З позицією ОСОБА_1 не погоджуюсь з огляду на наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вказано в ухвалі Тростянецького районного суду Вінницької області від 30.12.2020 року про залишення позовної заяви без руху, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, який за своїм правовим змістом є майновим й зокрема стосується повернення земельної ділянки загальною площею 2,585 га власнику, тобто судовий збір за які має сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру із урахуванням вартості спірного майна.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (правова позиція викладена у поставні Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 року по страві № 907/9/17).

Заявник в поданій заяві зазначає, що у неї не виникло обов`язку щодо грошової оцінки земельної ділянки та доплаті судового збору, оскільки вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом витребування земельної ділянки не є тотожною вимозі про зобов`язання повернути земельну ділянку. На думку позивача, її позовна вимога відноситься до немайнової вимоги.

Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці (пункти 52 -57 постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19).

Як зазначалося, предметом позову у цій справі є вимога про про усунення перешкод у користуванні земельно ділянко шляхом витребування земельної ділянки загальною площею 2,585 га, яка розташована на території Тростянецької ОТГ.

Статтею 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з частиною 1 статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Як зазначалося, позовні вимоги про повернення земельної ділянки є майновою вимогою, тобто судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру.

Вважаю, що позовна вимога ОСОБА_1 у цьому спорі має майновий характер, оскільки є вимогою про захист права, об`єктом якого є земельна ділянка, тобто благо, що підлягає грошовій оцінці, тому судовий збір повинен визначатися з урахуванням вартості спірної земельної ділянки.

Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв`язку з тим, що у встановлений судом строк позивач вимоги ухвали суду від 30.12.2020 р. не виконала, позовну заяву слід повернути на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України, роз`яснивши положення ч. 7 ст. 185 ЦПК України, у відповідності до якої повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. 185 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Кристал» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом витребування земельної ділянки, - вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до або через відповідні суди, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. У разі якщо ухвалу не було вручено у день її складання, учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя О.А. Натальчук