Справа № 143/916/20
26.05.2021 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області
головуючого судді Сича С.М.,
за участю секретаря Огородник Н.А.,
представника позивача - адвоката Скрицького Л.П.,
представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Царківського О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Погребище Вінницької області цивільну справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на житлові будинки в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок,-
12 серпня 2020 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить :
-визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорта на житловий будинок від 28.07.2020 року, що складається із житлового будинку - літ. А, веранди - літ. - а, сараю - літ. Б., огорожі - № 1, воріт з хвірткою - літ. № 2, загальною площею 27,6 кв. м., що належали спадкодавцю ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорта на житловий будинок від 07.07.2020 року складається із житлового будинку - літ. А, прибудови - літ. а, літньої кухні - сараю - літ. Б, погреба з шиєю - літ п/Б, веранди - літ. б, огорожі - літ № 1, воріт - № 2, хвіртки - № 3, загальною площею 68,8 кв.м., що належав спадкодавцю ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер спадкодавець ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ., який проживав у АДРЕСА_2 .
Внаслідок його смерті відкрилася спадщина на предмети домашнього побуту та вжитку, житлові будинки, якими спадкодавець правомірно володів за життя.
Житловий будинок по АДРЕСА_1 спочатку належав матері ОСОБА_6 ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17.10.1985 року.
Після смерті матері ОСОБА_6 було здійснено активні дії щодо вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується рішенням виконкому Погребищенської міської ради від 12.06.1991 року №60 про виділення йому земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва (реконструкції) житлового будинку; рішенням виконкому Погребищенської міської ради від 13.06.1991 року №73 «Про дозвіл будівництва (перебудови) індивідуального житлового будинку», будівельним паспортом, проектом забудови земельної ділянки; проведенням державної реєстрації у цьому житловому будинку всіх членів його родини; робочим проектом газопостачання житлового будинку; договорами про надання послуг з газопостачання та користування електричною енергією тощо.
З урахуванням вчинених дій ОСОБА_6 є добросовісним набувачем даного житлового будинку.
ОСОБА_6 приходиться їй рідним батьком. Останній був одружений з ОСОБА_8 . Іншими спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом є діти спадкодавця: ОСОБА_9 , ОСОБА_3 .
Усі вони своєчасно прийняли спадщину, оскільки спільно проживали зі спадкодавцем включно до дня його смерті та були зареєстровані в одному житловому будинку по АДРЕСА_1 . Натомість щодо оформлення спадкового майна за собою у рівних визначених законом частках зазначені відповідачі не претендують. Відмовляються від належних їм часток на її користь.
Окрім того, їй стало відомо, що на житловий будинок по АДРЕСА_1 претендує рідна сестра спадкодавця ОСОБА_1 , що потребує залучення її в якості відповідача у справі.
Покликається на те, що остання не прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7 , оскільки не була проведена державна реєстрація її місця проживання в житловому будинку по АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_1 не подавала у встановлений законом строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті матері.
З огляду на викладене позивачка вважає, що єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 , є її батько ОСОБА_6 .
Також вказує, що спадкодавець ОСОБА_6 за життя набув право власності на житлові будинки, що розташовані по АДРЕСА_2 , ще до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».
При зверненні до Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області 04.08.2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкові житлові будинки, які розташовані по АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, хоча згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
За таких обставин та з метою захисту своїх спадкових прав вона змушена звернутися із цим позовом до суду.
При цьому в обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини; ст. ст. 8, 124 Конституції України; ст.ст.4,9,10, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року; ст.ст.11-14, 19, 49 ЗУ «Про власність»; ст. ст. 16, 328, 1216-1218, 1225, 1261, 1296 ЦК України.
Ухвалою судді від 03.09.2020 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження.
21.09.2020 року відповідач ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
- встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_4 після смерті ОСОБА_7 , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1 ;
- визнати її право власності в порядку спадкування за законом на цілий житловий будинок АДРЕСА_1 , який згідно технічного паспорта на житловий будинок від 07.07.2020 року, виготовленого фізичною особою - підприємцем ОСОБА_10 , складається з: житлового будинку - літ. А, прибудови - літ. а, літньої кухні - сараю - літ. Б, погреба з шиєю - літ п/Б, веранди - літ. б, огорожі - № 1, воріт - № 2, хвіртки - № 3, що належав спадкодавцю ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17 жовтня 1985 року, виданого виконавчим комітетом Погребищенської міської ради народних депутатів Вінницької області на підставі рішення виконавчого комітету №41 від 11 квітня 1985 року, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Зустрічний позов мотивовано тим, щоІНФОРМАЦІЯ_4 померла її мати ОСОБА_7 .
Після її смерті відкрилася спадщина на цілий житловий будинок АДРЕСА_1 .
З матір`ю вона проживала з дня свого народження та до її смерті. Проживали вони в житловому будинку АДРЕСА_3 . Разом вели спільне підсобне господарство, були пов`язані спільним побутом. Вона користувалася всіма правами члена сім`ї. Навчаючись в Погребищенському медичному училищі з 1988 року, надавала матері необхідну долікарську допомогу.
Після смерті матері вона успадкувала предмети домашньої обстановки та вжитку, особисті речі матері. Продовжувала проживати у зазначеному житловому будинку, доглядала за підсобним господарством та охороняла майно, що за життя належало її матері. Проводила поточні ремонти житлових приміщень та господарських будівель. Тобто вступила в управління та володіння зазначеним спадковим цілим житловим будинком відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР 1963 року.
Вказані обставини, на думку ОСОБА_1 , підтверджуються, серед іншого, довідкою Погребищенської міської ради від 10.06.2002 року №749 про те, що на день смерті ОСОБА_7 вона була зареєстрована в будинку по АДРЕСА_1 ; копією диплома серії НОМЕР_1 , згідно із яким з 1988 року вона навчалася в Погребищенському медичному училищі. Також вказані обставини можуть підтвердити свідки.
В той же час, твердження позивачки за первісним позовом ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_6 за життя набув право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , є безпідставним, не підтверджується будь - якими доказами та не ґрунтується на нормах діючого на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 законодавства.
За таких обставин та з метою захисту своїх спадкових прав вона змушена звернутися із цим зустрічним позовом до суду.
При цьому в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на положення ст.ст.6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст.ст.6, 86, 128, 529, 549 ЦК УРСР 1963 року.
Ухвалою суду від 22.09.2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на житлові будинки в порядку спадкування за законом.
Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, пред`явлені позовні вимоги підтримує (Т.1, а.с. 125).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Скрицький Л.П. заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. Водночас, заперечив проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 за його безпідставністю. Крім того, зауважив, що ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_7 . При цьому зазначив, що покази свідків на підтвердження таких обставин не можуть бути враховані судом, позаяк вони є заінтересованими в результаті розгляду справи особами. Також вказав, що він не має можливості надати суду для огляду оригінал паспорта померлого ОСОБА_6 , оскільки після його смерті він був зданий в органи реєстрації актів цивільного стану.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, пред`явлені позовні вимоги позивачем ОСОБА_2 повністю визнає (Т.1, а.с.124).
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, пред`явлені позовні вимоги позивачем ОСОБА_2 повністю визнає (Т.1, а.с.126).
Відповідач ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, пред`явлені позовні вимоги позивачем ОСОБА_2 повністю визнає (Т.1, а.с.127).
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнала позовні вимогиОСОБА_2 , заперечувала проти їх задоволення. Просила суд задовольнити заявлені нею позовні вимоги з підстав, наведених у зустрічній позовній заяві.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Царківський О.Ю. в судовому засіданні не визнав позовні вимогиОСОБА_2 , заперечував проти їх задоволення. Просив суд задовольнити позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві. Вказав, що факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті її матері ОСОБА_7 підтверджується довідкою Погребищенської міської ради від 10.06.2002 року №749 про те, що на день смерті ОСОБА_7 вона була зареєстрована в будинку по АДРЕСА_1 , копією диплома серії НОМЕР_1 , згідно із яким з 1988 року вона навчалася в Погребищенському медичному училищі, а також показаннями свідків. Крім того, заявив клопотання про витребування судом оригінала паспорта померлого ОСОБА_6 , а в подальшому заявив, що він ставить під сумнів відповідність копії паспорта його оригіналу і просить виключити її із переліку доказів.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона разом із ОСОБА_1 навчалися в Погребищенському медичному училищі з 1989 року по 1991 рік. Коли її мати померла, то вони були на третьому курсі. Вони в цей час проживали по АДРЕСА_1 . Вона заходила до неї в гості, коли вони навчалися. На момент смерті матері вони всі проживали в цьому будинку, ОСОБА_1 садила город.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, щоОСОБА_1 навчалася разом з її дочкою ОСОБА_12 в Погребищенському медичному училищі з 1989 року по 1991 рік. ОСОБА_1 (тоді ОСОБА_14 ) під час навчання проживала з матір`ю, батьком і братами по АДРЕСА_1 . Вона була там на подвір`ї, в будинку, знала її матір і батька. Її мати померла приблизно у березні 1991 року. Після смерті матері ОСОБА_1 продовжувала жити в будинку, білила, красила, садила город.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що її чоловік і ОСОБА_1 це двоюрідні брат і сестра. ОСОБА_1 проживала з батьками і братами ОСОБА_16 і ОСОБА_17 по АДРЕСА_4 . На момент смерті матері вони проживали в цьому будинку. Вона вийшла заміж в 1984 році за її двоюрідного брата. Вона була на похороні ОСОБА_7 . Вони на момент смерті всі там проживали. ОСОБА_1 після смерті матері білила хату, вона одна там була жінкою. ОСОБА_6 по день смерті жив по АДРЕСА_4 .
Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Скрицького Л.П., відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Царківського О.Ю., свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити.
Так, судом встановлено, що 17 жовтня 1985 року виконавчим комітетом Погребищенської міської ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Погребищенської міської ради народних депутатів №41 від 11 квітня 1985 рокувидано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, згідно із яким ціле домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_4 , дійсно належить на праві особистої власності ОСОБА_7 . Зазначене свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння зареєстроване 17.07.1987 року у Вінницькому міжміському бюро технічної інвентаризації за №2007 (Т.1, а.с.59).
Згідно із відомостями, що містяться у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданому фізичною особою підприємцем ОСОБА_10 від 07.07.2020 року, розташовані за вказаною адресою житловий будинок, літня кухня сарай, погріб з шиєю побудовані в 1982 році; прибудова, веранда в 1991 році (Т.1, а.с. 11 13, 60 - 62).
З 1988 по 1991 рік ОСОБА_18 навчалася в Погребищенському медичному училищі, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 від 05.07.1991 року (Т.1, а.с.63).
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 , актовий запис № 29 (Т.1, а.с. 56).
Рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської Ради народних депутатів від 12.06.1991 року № 60 «Про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку» ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку площею 1000 кв.м. і надано право будівництва жилого будинку з надвірними будовами по АДРЕСА_4 із земельної ділянки батька гр. ОСОБА_19 (Т.1, а.с.97).

Згідно із відомостями, що містяться у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданому фізичною особою підприємцем ОСОБА_10 від 28.07.2020 року, житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , побудовані в період з 1982 по 1985 роки (Т.1, а.с.8-10).

В 1991 році ОСОБА_6 видано будівельний паспорт № 60 на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_6 в АДРЕСА_4 , до складу якого входить, зокрема, виписка із рішення виконкому Погребищенської районної Ради народних депутатів №73 від 13.06.1991 року «Про дозвіл будівництва (перебудови) індивідуального жилого будинку» (Т.1, а.с. 98-99).

В 2002 році на замовлення ОСОБА_6 виготовлено робочий проект на газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_4 (Т.1, а.с. 104 - 106).

29.01.2009 року між ВАТ «АК Вінницяобленерго» та ОСОБА_6 укладено договір про користування електричною енергією № 36-225 на постачання електроенергії до житлового будинку по АДРЕСА_4 (Т.1, а.с. 107).

19.09.2003 року між Погребищенським управлінням газового господарства та ОСОБА_6 укладено договір про надання послуг з газопостачання до житлового будинку по АДРЕСА_4 (Т.1, а.с. 108).

03.02.2006 року між Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації і ОСОБА_6 укладено договір про надання послуг з газопостачання до житлового будинку по АДРЕСА_4 (Т.1, а.с. 109).

В 2007 році на замовлення ОСОБА_6 виготовлено робочий проект на газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 (Т.2, а.с.21).

13.03.2008 року між ВАТ «Вінницягаз» та ОСОБА_6 укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання до житлового будинку по АДРЕСА_1 (Т.2, а.с.22).

01.12.2009 року між ДП «Нафтогазмережі» НАК «Нафтогаз України» та ОСОБА_6 укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання до житлового будинку по АДРЕСА_1 (Т.2, а.с.22).

01.12.2009 року між ДП «Нафтогазмережі» НАК «Нафтогаз України» та ОСОБА_6 укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання до житлового будинку по АДРЕСА_4 (Т.1, а.с. 110).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 , актовий запис № 46 (а.с. 5).

Згідно із довідкою виконкому Погребищенської міської ради від 28.07.2020 року №2305 на момент смерті він був зареєстрований в АДРЕСА_4 разом із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_20 та ОСОБА_5 (Т.1, а.с. 14).

Згідно із відомостями, що містяться у домовій книзі (Справа №___ АДРЕСА_5 ) ОСОБА_6 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був постійно прописаний в будинку АДРЕСА_5 (Т.2, а.с.41).

04.08.2020 року державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О.В.було відмовлено ОСОБА_21 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно через відсутність документів, які підтверджують право власності ОСОБА_6 на житлові будинки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (Т.1, а.с. 15).

Згідно із відповіддю державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори Швеця О.В. від 08.12.2020 року №508/01-16 спадкові справи після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не заводилися, будь-яка інформація в Спадковому реєстрі щодо наявності чи відсутності спадкоємців відсутня (Т.1, а.с.189-191).

Визначаючись із обґрунтованістю первісного позову ОСОБА_21 в частині визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В ч.1 ст.1268 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частинами 1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За частинами 1, 2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Аналогічне положення кореспондується в підпункті 3.21 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (надалі Порядок №296/5).

Крім того, у підпункті 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку №296/5 визначено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Зі змісту довідки про реєстрацію місця проживання особи від 16.05.2019 року №482 (Т.1, а.с.4) та довідки виконкому Погребищенської міської ради від 28.07.2020 року №2305 (Т.1, а.с.14) вбачається, що місце проживання позивачки ОСОБА_21 на момент смерті ОСОБА_6 було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем: АДРЕСА_4 .

В той же час, згідно із відомостями, що містяться у домовій книзі (Справа №___ АДРЕСА_5 ) ОСОБА_6 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був постійно прописаний разом із ОСОБА_21 в будинку АДРЕСА_5 (Т.2, а.с.41).

Отже, надані позивачкою докази містять суперечливі відомості щодо державної реєстрації її та спадкодавця ОСОБА_6 місця постійного проживання на час відкриття спадщини.

При цьому суд відмічає, що будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що окреслені відомості стосуються одного і того ж житлового будинку позивачкою також не надано.

Разом із цим, державна реєстрація спадкоємця за однією адресою зі спадкодавцем сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за цією адресою реєстрації.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 та у постанові від 28 квітня 2021 року у справі №204/2707/19.

Ураховуючи, що в наведених вище документах не міститься інформації стосовно того, що позивачка ОСОБА_21 на момент смерті свого батька ОСОБА_6 постійно проживала з ним в одному житловому будинку, та зважаючи на ту обставину, що в позовній заяві остання вказала, що місцем її проживання є с. Рогозів, Бориспільського району, Київської області, суд дійшов висновку, що нею не надано суду беззаперечних та переконливих доказів на підтвердження факту прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_6 відповідно до приписів ч.3 ст.1268 ЦК України.

В силу ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В ч.1 ст.1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, позивачкою ОСОБА_6 не доведено, що вона має право на оформлення спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6 , як спадкоємець, який прийняв спадщину.

Разом із цим, зі змісту відомостей, що містяться в технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 28.07.2020 року, вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 , були побудовані з 1982 по 1985 роки (Т.1, а.с. 8-10).

Разом із цим, у згаданому технічному паспорті відсутні відомості стосовно того, що означений житловий будинок належав за життя ОСОБА_6 .

Як роз`яснено у п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_21 про визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що належав спадкодавцю ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд ураховує, що позивачкою не надано суду будь яких доказів на підтвердження тієї обставини, що спадкодавцем ОСОБА_6 за життя було зареєстровано вказане домоволодіння в бюро технічної інвентаризації на підставі правовстановлюючих документів, перелік яких був визначений в Додатку №1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року (надалі Інструкція).

Водночас, суд відкидає доводи позивачки про те, що доказами належності на праві власності спадкодавцю ОСОБА_6 вказаного житлового будинку є рішення виконавчого комітету Погребищенської міської Ради народних депутатів від 12.06.1991 року №60 «Про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_6 » та будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику, складниками якого є виписка із рішення виконавчого комітету Погребищенської міської Ради народних депутатів №73 від 13.06.1991 року «Про дозвіл будівництва (перебудови) індивідуального житлового будинку» та проект забудови земельної ділянки в АДРЕСА_4 , оскільки зазначені рішення та документи були прийняті (виготовлені) в 1991 році, що не узгоджується із відображеними в технічному паспорті від 28.07.2020 року відомостями щодо часу закінчення будівництва (спорудження) спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, згідно із якими спорудження зазначених об`єктів нерухомого майна закінчено з 1982 по 1985 роки.

Разом із цим, із вказаних документів випливає, що ОСОБА_6 було виділено для будівництва земельну ділянку по АДРЕСА_4 , а не по АДРЕСА_1 , де знаходиться вказаний спірний житловий будинок. При цьому позивачкою не надано доказів, які б підтверджували зміну органом місцевого самоврядування адреси місцезнаходження цієї земельної ділянки.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що площа, конфігурація та розташування житлового будинку, господарського приміщення та літньої кухні, відображені в проекті забудови земельної ділянки в АДРЕСА_4 , не відповідають відповідним характеристикам об`єктів нерухомості, наведеним в схемі розташування будівель і споруд, що міститься в технічному паспорті від 28.07.2020 року.

Крім того, в п.4 Інструкції передбачено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Згідно із п.3 рішення виконавчого комітету Погребищенської міської Ради народних депутатів від 12.06.1991 року №60 «Про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_6 » останнього зобов`язано після закінчення будівництва представити жилий будинок і господарські будови для прийомки комісії, призначеної виконкомом міської ради народних депутатів.

Проте, позивачкою не надано доказів дотримання при будівництві умов проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм та прийняття даного будинку в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом Погребищенської міської Ради народних депутатів.

Поряд із цим, суд також вважає неспроможними посилання позивачки на те, що право власності ОСОБА_6 на цей житловий будинок підтверджується робочим проектом на газопостачання, договорами про газифікацію житлових будинків на замовлення населення, надання населенню послуг з газопостачання, актами про підсумки планового технічного обслуговування або технічного обслуговування за заявкою, позаяк згадувані документи за своєю правовою природою самі по собі не являються правовстановлюючими документами, які породжують виникнення у тієї чи іншої особи права власності на об`єкти цивільних прав.

Відтак, позивачкою не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_6 було виділено в установленому законом порядку земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд; ним було дотримано при будівництві умови проекту на спорудження будинку, вимоги державних протипожежних, санітарних норм; зазначений житловий будинок був прийнятий в експлуатацію та зареєстрований в бюро технічної інвентаризації на підставі правовстановлюючого документа, виданого на ім`я останнього.

З огляду на викладене позивачкою не доведено, що ОСОБА_6 за життя належало право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, та що таке право ввійшло до спадкової маси після його смерті.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

В той же час, суд звертає увагу на те, що визнання судом права власності на спадкове майно за спадкоємцями є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №481/2327/13-ц.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу ОСОБА_21 нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом.

При цьому, виходячи зі змісту положень ст.ст.77, 81 ЦПК України, позивач має довести, що він вчинив всі передбачені чинним законодавством дії, спрямовані на отримання свідоцтва про право на спадщину, однак у нього існують істотні, непереборні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Надаючи оцінку діям позивачки щодо вжиття заходів для отримання свідоцтва про право на спадщину в позасудовому порядку та роз`ясненню нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.08.2020 року №336/ОН6 (Т.1, а.с.15), суд виходить із наступного.

Відмовляючи позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, державний нотаріус послався на те, що видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно неможливо у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності ОСОБА_6 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому державний нотаріус роз`яснив, що для вирішення даного питання позивачці необхідно звернутися до Погребищенського районного суду Вінницької області для визнання права власності на спадкове майно.

Суд констатує, що за змістом п.4 ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правонабувачем є, зокрема, спадкоємець (у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно із цим Законом).

Пунктом 14 ч.1 ст.27 цього Закону унормовано, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно із п.66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України

від 23 серпня 2016 року № 553 надалі Порядок №553), для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

В п.42 Порядку №553 передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.

У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до частин 1, 2 ст.31 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Системно структурний аналіз наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що спадкоємець, який бажає оформити свої спадкові права на об`єкт нерухомості, правовстановлюючий документ на який не був отриманий за життя спадкодавцем, подає державному реєстратору прав на нерухоме майно заяву про державну реєстрацію права власності на такий об`єкт нерухомості за спадкодавцем, до якої додає документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені ст. 27 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядком №553, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Проте, як вбачається із пояснень представника позивачки адвоката Скрицького Р.Л. та матеріалів справи, позивачка не зверталася із такою заявою до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, а також не домагалася від державного нотаріуса видачі їй витягу із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та довідки, що містить відомості про склад спадкоємців.

Більше того, згідно із відповіддю державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори Швеця О.В. від 08.12.2020 року №508/01-16 відповідно до Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заводилася, будь яка інформація щодо наявності чи відсутності спадкоємців відсутня (.Т.1, а.с.189).

Ураховуючи викладене, суд вважає, що позивачкою вочевидь не було вжито всіх необхідних заходів для отримання свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок в позасудовий порядок, що дає підстави стверджувати про непереконливість її доводів щодо існування у неї суттєвих, істотних перешкод для оформлення своїх спадкових прав в порядку, визначеному ЗУ «Про нотаріат».

Водночас, суд підкреслює, що в силу норми підпункту 1.13 пункту 1 глави 10 розділу II Порядку №296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

В підпункті 3.29 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку №296/5 визначено, що у разі заведення спадкової справи та встановлення складу спадкового майна нотаріус надає спадкоємцю письмову довідку щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, із зазначенням розміру плати за вчинення відповідних нотаріальних дій, яка визначена державним нотаріусом або щодо якої було досягнуто домовленості між приватним нотаріусом та спадкоємцем до заведення спадкової справи. Така довідка має бути підписана нотаріусом та скріплена його печаткою.

За змістом підпунктів 4.11, 4.12 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку №296/5 для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку №296/5 якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Проте, в порушення наведених приписів Порядку №296/5 роз`яснення державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.08.2020 року №336/ОН6 було надано поза рамками належним чином оформленого нотаріального провадження та за відсутності заведеної спадкової справи.

Водночас, згадане роз`яснення не містить вказівки стосовно того, які саме документи були оглянуті нотаріусом, та на яких встановлених ним обставинах ґрунтується його висновок про те, що після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 .

Також нотаріусом в порушення вимог підпункту 3.29 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку №296/5 не було надано позивачці письмову довідку щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, та не роз`яснено необхідність подання нею державному реєстратору речових прав на нерухоме майно заяви про здійснення державної реєстрації права власності спадкодавця на спірний об`єкт нерухомості разом із документами, необхідними для відповідної реєстрації, передбаченими ст. 27 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядком №553.

Наведене само по собі, на переконання суду, свідчить про передчасність та невмотивованість висновків державного нотаріуса щодо неможливості видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину з огляду на відсутність документів, які підтверджують право власності на нього спадкодавця, та роз`яснення останній процедури вирішення зазначеного питання виключно в судовому порядку.

Поряд із цим, сукупний правовий аналіз положень частин 1, 2 ст.31 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, пунктів 42, 66 Порядку №553 дозволяє стверджувати, що основоположною, визначальною підставою для здійснення державної реєстрації права власності спадкодавця на об`єкт нерухомого майна є документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав, або існує рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Зважаючи на означені положення чинного законодавства, та беручи до уваги презумпцію єдності юридичної долі об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій він розташований, слід дійти висновку, що суд може визнати за спадкоємцем право власності на об`єкт нерухомого майна за відсутності документів, які підтверджують право власності на нього спадкодавця, лише в тому разі, якщо спадкодавцю у встановленому законом порядку було передано (надано) у власність або в користування земельну ділянку, на якій знаходиться таке нерухоме майно.

Проте, як зазначено вище, позивачкою не надано суду доказів того, що ОСОБА_6 було надано у встановленому законом порядку земельну ділянку для будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що, на переконання суду, також є самостійною та безумовною підставою для відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_21 в цій частині.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_21 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню.

Визначаючись із обґрунтованістю первісного позову ОСОБА_21 в частині визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_4 , суд виходить із наступного.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17.10.2985 року, зареєстрованого 17.07.1987 року у Вінницькому міжміському бюро технічної інвентаризації за №2007, означений житловий будинок належав на праві особистої власності ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_22 посилалася на те, що внаслідок смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої входить, серед іншого, вказаний житловий будинок, яким спадкодавець правомірно володів за життя, вступивши в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_7 .

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, що мають значення для правильного вирішення спору, суд виходить із того, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси, порядку прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №2-390/2006 (провадження № 61-5088св18).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Частиною першою статті 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 560 ЦК УРСР 1963 року встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину.

Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Відповідно до положень статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини.

При цьому ЦК УРСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» судам роз`яснено, що відповідно до глави 4 Закону України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Обгрунтовуючи факт прийняття спадщини ОСОБА_19 після смерті ОСОБА_7 , позивачка покликалася на те, що ним було здійснено активні дії щодо вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 12.06.1991 року №60 про виділення йому для будівництва земельної ділянки по АДРЕСА_4 , будівельним паспортом на житловий будинок, проведенням державної реєстрації у цьому житловому будинку всіх членів його родини, робочим проектом газопостачання та укладеними договорами про надання послуг з газопостачання та електропостачання до цього будинку.

Наведені доводи позивачки суд вважає неприйнятними, оскільки із сутнісного змісту рішення виконавчого комітету Погребищенської міської Ради народних депутатів від 12.06.1991 року №60 «Про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_6 » вбачається, що ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_4 із земельної ділянки батька ОСОБА_19 , а не матері ОСОБА_7 .

Крім того, із контексту цього рішення випливає, що земельна ділянка, яка була виділена для будівництва ОСОБА_6 , не належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_7 , оскільки станом на 12.06.1991 року знаходилася в розпорядженні органу місцевого самоврядування, а відтак не ввійшла до складу спадкового майна після смерті останньої.

Інші документи, які є похідними від зазначеного рішення виконавчого комітету Погребищенської міської Ради народних депутатів, як кожен окремо, так і в їх сукупності, також не підтверджують факту прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті матері ОСОБА_7 .

З огляду на викладене окреслені документи не можуть слугувати підставою для висновку про те, що ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 у спосіб, встановлений ст.549 ЦК УРСР 1963 року.

Разом із цим, в ст.526 ЦК УРСР 1963 року визначено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно не відоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Статтею 17 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає.

Згідно із п.125 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР №45/5 від 31.10.1975 року (діючої станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 ) місце відкриття спадщини підтверджується: свідоцтвом органів

загсу про смерть спадкодавця, якщо останнє постійне місце

проживання його і місце смерті збігаються, довідкою

житлово-експлуатаційної контори (управління будинками), правління

житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої

Ради депутатів трудящих або з місця роботи померлого про постійне

місце його проживання, постійною пропискою спадкодавця в

будинковій книзі, а якщо місце проживання померлого невідоме -

документом (довідкою управління будинками, виконавчого комітету

місцевої Ради депутатів трудящих та ін.) про місце знаходження

спадкового майна або його частини.

Із домової книги (Справа №___ АДРЕСА_5 ) вбачається, що на момент смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , була постійно прописана в будинку АДРЕСА_5 .

При цьому суд звертає увагу на те, що будь-яких інших доказів на підтвердження факту постійного проживання спадкодавця ОСОБА_7 на час відкриття спадщини, позивачкою ОСОБА_21 надано не було.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 є будинок АДРЕСА_5 .

Відповідно до п.124 зазначеної вище Інструкції доказом вступу у фактичне управління майном, серед іншого, є запис в

паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те,

що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в

період шести місяців після дня смерті спадкодавця.

В матеріалах справи міститься копія паспорта громадянина України ОСОБА_6 , виданого 26.06.2002 року Погребищенським РВ УМВС України у Вінницькій області, серії НОМЕР_4 , згідно із відомостями якого останній був зареєстрований з 16.11.1990 року в АДРЕСА_6 , а.с.95).

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достовірності згаданої копії паспорта як письмового доказу, який би підтверджував факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7 , суд бере до уваги, що згідно із частинами 1, 2, 6 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Царківський О.Ю. заявив клопотання про витребування судом оригінала зазначеного доказу.

Проте, представник позивачки - адвокат Скрицький Р.Л. повідомив, що у позивачки ОСОБА_21 відсутній оригінал зазначеного паспорта, так як він зданий в органи реєстрації актів цивільного стану після смерті ОСОБА_6 , а відтак він не може його надати суду для огляду.

За таких обставин представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Царківський О.Ю. заявив, що він ставить під сумнів відповідність копії паспорта його оригіналу і просить виключити її із переліку доказів.

З огляду на викладене суд на підставі ч.6 ст.95 ЦПК України не бере до уваги копію паспорта ОСОБА_6 , як доказ прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_7 .

Водночас, суд констатує, що навіть за умови надання представником позивачки - адвокатом Скрицьким Р.Л. оригіналу такого паспорта цей документ не може розцінюватися як доказ прийняття спадщини ОСОБА_19 після смерті ОСОБА_7 , оскільки згідно із відображеними у ньому відомостями на момент відкриття спадщини зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_19 був будинок АДРЕСА_4 , а місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 являється будинок АДРЕСА_5 .

При цьому суд відзначає, що позивачкою ОСОБА_21 та її представником - адвокатом Скрицьким Р.Л. не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували, що будинок АДРЕСА_4 та будинок АДРЕСА_5 , є одним і тим же житловим будинком.

Надана представником позивачки адвокатом Скрицьким Р.Л. домова книга (Справа №___ Адаменко Мария Ивановна Погребище ул. Семака, 3а) також не підтверджує факту прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7 , оскільки зі змісту викладених у ній відомостей вбачається, що ОСОБА_23 був постійно прописаний в будинку АДРЕСА_5 , в період з 16.11.2000 року по 15.05.2019 року, тобто після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 .

Отже, позивачкою не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7 .

Крім того, згідно із відповіддю державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори Швеця О.В. від 08.12.2020 року №508/01-16 відповідно до Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заводилася, будь яка інформація щодо наявності чи відсутності спадкоємців відсутня (Т.1, а.с.189).

Таким чином, в порушення наведених приписів Порядку №296/5 роз`яснення державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії 04.08.2020 року №337/ОН6 (Т.1, а.с.15) також було надано поза рамками належним чином оформленого нотаріального провадження та за відсутності заведеної спадкової справи.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_21 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_4 , також не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості зустрічного позову ОСОБА_1 , суд виходить із наступного.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7 відповідно до правил, визначених ст.549 ЦК УРСР 1963 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки з дня свого народження і до смерті матері вона разом із нею проживала в будинку АДРЕСА_4 . Після її смерті вона успадкувала предмети домашньої обстановки та вжитку, особисті речі матері., продовжувала проживати у зазначеному житловому будинку, доглядала за підсобним господарством.

На підтвердження наведених обставин ОСОБА_1 надала суду довідку, видану виконкомом Погребищенської міської ради від 10.06.2020 року №749 (Т.1, а.с.66), про те, що із її слів вона була зареєстрована в 1991 році за адресою: АДРЕСА_4 , на момент смерті ОСОБА_7 , а також копію диплома серії НОМЕР_1 від 05.07.1991 року, згідно із яким вона в 1988 році вступила до Погребищенського медичного училища і в 1991 році закінчила повний курс названого училища (Т.1, а.с.63).

Окреслені документи, на думку суду, не дають підстав для висновку про прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті своєї матері ОСОБА_7 , оскільки не підтверджують факт проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, із матеріалів справи вбачається, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 є будинок АДРЕСА_5 , а не будинок АДРЕСА_4 .

Крім того, ураховуючи, що відомості у цій довідці були викладені зі слів ОСОБА_1 , вона не відповідає критерію достовірності доказу в розумінні норми ст.79 ЦПК України.

Водночас, диплом, із якого слідує, що ОСОБА_1 в 1991 році закінчила Погребищенське медичне училище, сам по собі також не може слугувати беззастережним, достатнім та переконливим доказом існування таких обставин, так як він не містить інформацію щодо предмета доказування, а відтак не може розцінюватися як належний доказ в аспекті приписів ст.77 ЦПК України.

Поряд із цим, суд відкидає показання свідків ОСОБА_15 ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , як докази прийняття спадщини ОСОБА_1 , оскільки такі джерела доказування не можуть свідчити про наявність зазначених оспорюваних обставин та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.

Близький за змістом висновок наведений у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 року у справі №466/3769/16.

Отже, ОСОБА_1 не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_7 .

Крім того, виходячи із наведених вище висновків суду, зверненню до суду з указаним зустрічним позовом мало передувати вирішення питання про видачу ОСОБА_1 нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

Однак, зі змісту відповіді державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори Швеця О.В. від 08.12.2020 року №508/01-16 вбачається, що ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, позаяк спадкова справа щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 не заводилася, будь яка інформація щодо наявності чи відсутності спадкоємців у Спадковому реєстрі відсутня (Т.1, а.с.191).

Таким чином, ОСОБА_1 не довела, що на час звернення із зустрічним позовом до суду її права були порушені, невизнані або оспорювані, і що єдиним способом захисту її прав чи законних інтересів, як спадкоємця за законом, є визнання права власності на спадкове майно виключно в судовому порядку.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Разом із цим, згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Відповідач притягується до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Поряд із цим, у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №481/2327/13-ц наведено правову позицію, яка зводиться до того, що належними відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада в особі міської, селищної чи сільської ради, що представляють інтереси територіальних громад за місцем відкриття спадщини.

Звертаючись із первісним позовом до суду, ОСОБА_21 зазначила, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_24 , ОСОБА_5 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , проте щодо оформлення спадкового майна за собою у рівних частках не претендують, відмовляються від належних їм часток на користь позивачки.

Отже, зі змісту позовної заяви вбачається, що означені відповідачі не є суб`єктами спірних правовідносин, які порушили, не визнали чи оспорили права, свободи чи інтереси позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

В той же час, пред`являючи позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_21 вказала, що відповідачка претендує на спірний житловий будинок по АДРЕСА_4 , а тому потребує залучення в якості відповідача по справі. Водночас, вона вказала, що твердження відповідача ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві щодо прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_7 є безпідставними та не підтверджуються жодними письмовими доказами.

При цьому під час розгляду справи представник позивачки ОСОБА_21 адвокат Скрицький Р.Л. посилався на ту обставину, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7 .

Разом із цим, у зустрічному позові ОСОБА_1 фактично також заперечила факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті їх матері ОСОБА_7 .

Таким чином, зважаючи на зміст та характер спірних правовідносин, предмет доказування, досліджені під час розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що належним відповідачем як за первісним, так і за зустрічним позовом, має бути Погребищенська міська рада, як орган місцевого самоврядування, що представляє інтереси територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Ураховуючи, що ОСОБА_21 та ОСОБА_1 не заявляли в порядку, визначеному ст.51 ЦПК України, клопотань про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Погребищенської міської ради, згадана обставина також є самостійною та безумовною підставою для відмови у задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів.

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із квитанцією № 146 від 12.08.2020 року ОСОБА_21 сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1388 грн.00 коп.

Отже, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1388 грн. 00 коп. необхідно залишити за ОСОБА_21 .

Згідно із квитанціями № 0.0..1 від 21.09.2020 року, № 0.0..1 від 26.11.2020 року ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання зустрічної позовної заяви в розмірі 840 грн.80 коп. та за подання заяви про зміну предмету позову в розмірі 840 грн.80 коп.

Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1681 грн. 60 коп. необхідно залишити за ОСОБА_1 .

За змістом ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В судовому засіданні представником позивачки ОСОБА_21 адвокатом Скрицьким Р.Л. подано заяву від 26.05.2021 року (Т.2, а.с.49), в якій він повідомляє, що докази понесення позивачкою ОСОБА_21 судових витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі.

За таких обставин питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачкою ОСОБА_21 на професійну правничу допомогу, та вирішення зазначеної заяви адвоката Скрицького Р.Л., буде в подальшому вирішено судом відповідно до положень ч.8 ст.141, ст.270 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.2-7, 10, 258, 259, 263, 268, 279, 354 ЦПК України суд, -

Ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на житлові будинки в порядку спадкування за законом відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок відмовити.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , проживає: АДРЕСА_7 .

Відповідачі:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , проживає: АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_4 , проживає: АДРЕСА_8 , ідентифікаційний номер невідомий;

ОСОБА_5 , проживає: АДРЕСА_9 , ідентифікаційний номер невідомий;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , проживає: АДРЕСА_10 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено 03.06.2021 року.

Суддя