Справа № 354/17/21
Провадження № 2/354/341/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Остап`юк М.В.

при секретарі судового засідання Савчук М.І., Кулик Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» про стягнення безпідставно збережених коштів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» про стягнення безпідставно збережених коштів.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 15.06.2020 року придбав для своєї дитини путівку у Дитячий табір «Артек-Карпати Буковель» «ЛІСОВИЙ». Вартість путівки становила 18 304, 00 грн, які він оплатив у повному обсязі. Дата заїзду відповідно до путівки мала відбутися 26.06.2020 року, а дата виїзду 09.07.2020 року. Однак, у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень, діяльність дитячих закладів оздоровлення та відпочинку до 31.07.2020 року була заборонена. Відтак, зміна на яку він придбав путівку не відбулася. У зв`язку з тим, що літній табір так і не був організований, позивач неодноразово звертався до ТОВ «ПАРКТУР» для повернення коштів, шляхом подання письмових звернень та усно, у телефонному режимі. У відповідь отримував тільки усні обіцянки від представників відповідача повернути кошти найближчим часом, однак, з того моменту минуло вже п`ять місяців, а кошти йому не повернуто. Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань в частині наданих послуг у встановлений строк, у боржника виникла заборгованість у розмірі безпідставно збережених коштів на суму 18 304, 00 грн. Тому, позивач просить задоволити його позовні вимоги, стягнути вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі: 840, 80 грн судового збору та 6000 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Бігунець Р.Р. направив до суду заяву, у якій зазначив, що відповідач у добровільному порядку 11.02.2021 повернув кошти, перераховані позивачем у якості оплати за придбання путівки у Дитячий табір «Артек-Карпати Буковель» «ЛІСОВИЙ». Просить закрити провадження у справі у зв`язку із задоволенням відповідачем позовних вимог після відкриття провадження у справі. Також, позивач просить суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат. А саме, стягнути з відповідача судовий збір у сумі 840 грн 80 коп та 6000 грн 00 коп витрат на правову допомогу.

Вказана заява підписана адвокатом Бігунцем Р.Р., який представляє інтереси позивача на підставі договору про надання правової допомоги №30/12/2020 від 30.12.2020, яким права адвоката не обмежуються.

У судовому засіданні представник відповідача просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору, оскільки грошові кошти в сумі 18 304 грн 00 коп за путівку у дитячий табір 11.02.2021 відповідач повернув позивачу. Просив не здійснювати розподілу судових витрат у частині судового збору, способом їх покладення на відповідача, та зменшити розмір витрат на правову допомогу до 2000 грн.

Проаналізувавши позицію сторони позивача, викладену у письмових процесуальних документах, заслухавши представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновків.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» після відкриття провадження у справі, повернуло позивачу кошти, які він перерахував останньому 15.06.2020 року з метою купівлі для своєї дитини путівки у Дитячий табір «Артек-Карпати Буковель» «ЛІСОВИЙ». Факт повернення підтверджується платіжним дорученням № 8113 від 11 лютого 2021 року.

Таким чином, оскільки заявлена до стягнення сума у розмірі 18 304 грн 00 коп сплачена відповідачем, то предмет спору у даній справі відсутній.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Враховуючи повернення відповідачем суми коштів позивачу та відсутністю спору у справі у зв`язку з цим, а також зважаючи на клопотання сторін про закриття провадження у справі, суд вважає за можливе у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, закрити провадження у даній справі.

Позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 840 грн 80 коп та 6000 грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 133 КПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною другою цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У позовній заяві представник позивача, адвокат Бігунець Р.Р. просить стягнути з відповідача 6000 грн витрат за професійну правничу допомогу. На підтвердження факту наданих послуг правової допомоги до матеріалів справи долучено рахунок № 30/12/2020 за надані юридичні послуги за грудень 2020 року. Зі змісту рахунку вбачається, що позивач ОСОБА_1 оплатив ФОП, адвокату Бігунець Р.Р. за складання позовної заяви про стягнення безпідставно збережених коштів 6000 грн. Також до матеріалів справи долучено ордер про надання правничої допомоги Серії АО № 1021258, виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 30/12/2020 від 30.12.2020 року, особу, якій надається правова допомога зазначено ОСОБА_1 позивача у справі. Вподальшому, 11.03.2021 року, до початку розгляду справи по суті, представником позивача також долучено договір № 30/12/2020 від 30 грудня 2020 року про надання правової допомоги, який укладений між Адвокатом Бігунець Р.Р. та клієнтом ОСОБА_1 (позивачем у справі). Зі змісту договору вбачається, що за надання правової допомоги у справі, а саме за складання позовної заяви та подання інших необхідних заяв, з урахуванням необхідного часу, витраченого адвокатом, сторони дійшли згоди про гонорар адвоката у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.

З огляду на зазначене вище, суд вважає, що факт отримання позивачем правових послуг, наданих адвокатом Бігунцем Р.Р. та їх оплата підтверджена відповідними доказами.

Також, факт надання правових послуг не оспорюється сторонами.

У той же час, відповідачем оспорюється розмір відшкодування правової допомоги.

Представник відповідача, адвокат Мицай С.В. у судовому засіданні 22.03.2021 та у поданих клопотаннях, заперечив відшкодування вартості послуг за надану правову допомогу у розмірі 6000 грн, вважає, що такий розмір є неспівмірний зі складністю справи та наданих адвокатом послуг зі складання позовної заяви, витраченим часом і обсягом послуг. Звернув увагу суду, що аналіз доказів, поданих на підтвердження факту надання послуг правової допомоги, свідчить про те, що адвокат витратив на складання позовної допомоги лише один день. Також зазначив, що розмір правової допомоги не є співрозмірним із ціною позову, становить понад 30% ціни позову. Крім того, показник середньої заробітної плати за грудень 2020 року становить 13 320 грн 55 коп, тому вважає, що доцільно зменшити розмір гонорару адвоката до 2000 грн 00 коп.

Заперечуючи вказане, представник позивача, адвокат Бігунець Р.Р. зазначив про неможливість застосування показника середньої заробітної плати при визначенні розміру адвокатського гонорару, оскільки у відповідності до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Крім того, необхідність звернення до суду у позивача виникла саме через неправильні дії відповідача, оскільки останній не реагував на можливість досудового врегулювання спору, крім того, спір виник внаслідок неправильних дій сторони, а тому, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів розгляду справи.

Відповідно до стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон про адвокатуру) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, положення спеціального Закону про адвокатуру передбачають, що розмір гонорару визначається у договорі про надання правової допомоги за взаємною згодою обох сторін, як клієнта так і адвоката. З однієї сторони норми вказаного Закону покликані гарантувати оплату праці адвоката за надані правові послуги, з іншого боку визначити вартість кваліфікованих правових послуг, які спроможний буде заплатити клієнт з урахуванням його фінансових можливостей та з огляду на кваліфікацію, досвід адвоката, обсяг наданих ним послуг.

Особа, бажаючи ефективно захисти своє право, яке порушено/порушується, звертається за допомогою до адвоката, та, укладаючи з ним договір про надання правової допомоги, погоджується оплатити вартість запропонованих ним правових послуг. Разом з тим, така особа має правомірні очікування повернути назад вказані кошти, стягнувши їх із відповідача, у випадку, якщо її право буде відновлено, чи судом буде визнана її правота.

Інститут відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, передбачений у ст. 137 ЦПК України, власне і покликаний гарантувати право людини на повернення здійснених нею витрат на правову допомогу у разі постановлення судом рішення на її користь.

У пункті 26 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20, провадження №К/9901/29763/2026) Верховний Суд, аналізуючи положення ст. ст. 134, 139 КАС України, які регулюють питання щодо витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

З огляду на все викладене вище, з урахуванням особливостей вказаної справи, зокрема, того, що передумовою звернення позивача до суду були неправомірні дії відповідача, які полягали у неповерненні впродовж розумного строку коштів, перерахованих за купівлю путівки у Дитячий табір «Артек-Карпати Буковель «ЛІСОВИЙ», зміна якої не відбулася, а також того, що лише після вжиття позивачем правових способів захисту шляхом пред`явлення позову, у зв`язку з чим, позивачу необхідно було скористатися правовою допомогою кваліфікованого адвоката, - відповідачем було відновлено його право і повернуто кошти, суд вважає, що стягнення витрат за правову допомогу відповідатиме основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, верховенству права та відшкодуванню судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

У той же час, відповідності до ч. 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та адвокат Бігунець Р.Р. визначили розмір витрат на правову допомогу у Договорі про надання правової допомоги № 30/12/2020 від 30.12.2020 року. Такий розмір становить 6000 грн 00 коп.

Вказаний розмір правової допомоги не перевищує ціну позову, отже не порушує, на думку суду, принцип співмірності ціни позову.

Також, суд не вбачає, за результатами аналізу позовної заяви та матеріалів справи, що визначений розмір правової допомоги порушує принцип співмірності по відношенню до складності справи.

У той же час, адвокатом Бігунцем Р.Р. детально не описано обсяг та перелік робіт, які він здійснив для підготовки позовної заяви, не зазначено кількості годин, витрачених на підготовку позову, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити співмірність наданих правових послуг адвоката із часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих послуг та виконаних робіт у цій справі. На це звертав увагу представник відповідача у судовому засіданні, тому суд бере до уваги такі зауваження представника відповідача. Тому, з огляду на те, що адвокатом Бігунець Р.Р. не надано детального опису всього переліку послуг та повного обсягу робіт, виконаних (наданих) з метою надання правничої допомоги у цій справі, вартість послуг правової допомоги підлягають частковому відшкодуванню. Однак, суд вважає, що розмір відшкодування правової допомоги у сумі 2000 грн, який погоджується сплатити відповідач, є надто заниженим, не відповідає принципу справедливості та складності справи.

Враховуючи те, що завданням цивільного судочинства, є насамперед справедливий, та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд вважає, що розмір відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 4500 грн не порушуватиме принципу співмірності позовних вимог, відповідатиме складності справи та виступатиме гарантією реалізації правомірних очікувань позивача ОСОБА_1 як особи, чиї права було порушено, на повну або часткову компенсації сплачених ним коштів за правову допомогу щодо захисту його права, надану йому кваліфікованим адвокатом.

У той же час, суд вважає, що сума у розмірі 4500 грн не становитиме надмірного тягара для відповідача у справі ТОВ «ПАРКТУР», оскільки суду не надано доказів про те, що на даний час вказана юридична особа перебуває у складному економічному становищі.

Щодо стягнення судового збору

Позивач наполягає на стягненні судового збору з відповідача, посилаючись на ч. 3 ст. 142 ЦПК України, оскільки він не підтримує своїх вимог у зв`язку з тим, що останні задоволені відповідачем, але вже після пред`явлення ним позову. А тому вважає, що у даному випадку слід застосовувати положення саме ч. 3 ст. 142 ЦПК України.

Представник відповідача, адвокат Мицай С.В. заперечив стягнення судового збору з відповідача, просив закрити провадження у справі, не здійснюючи розподілу судових витрат у частині судового збору способом їх покладання на відповідача. Представник відповідача послався на п.5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Зазначив, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційних та касаційних інстанціях.

У додаткових поясненням представник позивача адвокат Бігунець Р.Р. категорично заперечив щодо нестягнення судового збору з відповідача. Пояснив, що необхідність звернення до суду у позивача виникла саме через неправильні дії відповідача, адже позивач письмово звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору про що надав суду докази. Зазначив, що у відповідності до ч. 9 ст. 141 ЦПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів розгляду справи. Повідомив суд, що подача позивачем клопотання про закриття провадження зумовлена саме не підтриманням ним своїх позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після відкриття провадження у справі, а тому, вважає, повинні наступати процесуальні наслідки, передбачені ч. 3 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи учасників справи, суд приходить до таких висновків.

Частиною другою статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Водночас, відповідно до ч. 9 ст.141, ч.3 ст.142 ЦПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Судом встановлено, що при зверненні в суд з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок. З матеріалів справи вбачається, і це підтвердили обидві сторони, що сума коштів, перерахованих за путівку відповідачем була повернена вже після звернення позивачем в суд з позовом та відкриття провадження у справі, а саме, провадження у справі відкрито 15 січня 2021 року, а кошти, які є предметом спору повернено 11 лютого 2021 року (платіжне доручення № 8113 від 11.02.2021).

Відтак, суд дійшов висновку, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути саме з відповідача судовий збір, посилаючись на те, що його звернення до суду обумовлене неправомірними діями відповідача і що відповідачем його позовні вимоги були задоволені лише після пред`явлення позову.

З огляду на те, що є письмове волевиявлення позивача, при вирішенні питання про стягнення судового збору, застосуванню підлягають норми ч. 9 ст.141, ч.3 ст.142 ЦПК України, відтак, вимоги позивача є підставними, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 840 гривень 80 копійок судового збору.

Таким чином, враховуючи, що суму боргу відповідачем сплачено після відкриття провадження у справі та звернення з позовом було зумовлено неправильними діями відповідача суд вважає, що витрати понесені позивачем на правову допомогу та витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем.

Керуючись статтями 141, 142, 255 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 354/17/21 (2/354/341/21) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» про стягнення безпідставно збережених коштів - закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (дві тисячі сто дві) грн 80 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот ) гривень 00 копійок.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя: М. В. Остап`юк