Справа № 643/3694/20
Провадження № 2/643/635/21
17.05.2021 Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого Поліщук Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ципліцького Дмитра Олеговича, до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Ухвалою судді від 17.03.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.
У наданий в ухвалі час відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.
Ухвалою суду від 04.02.2021 підготовче провадження у справі закінчено, і справу призначено до судового розгляду.
В судові засідання, призначені на 10 год. 00 хв. 10.03.2021, на 16 год. 00 хв. 06.04.2021 та на 14 год. 00 хв. 17.05.2021 відповідач та його представник не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином та вчасно.
Так, 06.04.2021 представник відповідача адвокат Темнюкова М.І. на електронну адресу суду подала заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 16 год. 00 хв. 06.04.2021 у зв`язку з укладанням договору про надання правової допомоги з ОСОБА_2 , в якій просила надати можливість ознайомитися з матеріалами справи.
Разом з тим, своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи представник відповідача не скористалась.
17.05.2021 до початку судового засідання через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 , підписана ним же, подана заява про затвердження мирової угоди, разом із текстом мирової угоди, не підписаної, ані позивачем, ані відповідачем та без дати її складення. Будь-яких інших клопотань, заяв від сторони відповідача до суду не надходило, причину неявки в судове засідання на 14 год. 00 хв. 17.05.2021 не повідомлено.
Ухвалою суду від 17.05.2021 у затвердженні такої мирової угоди за заявою відповідача ОСОБА_2 відмовлено.
Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Представник позивача адвокат Ципліцький Д.О. просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, ухвалити заочне рішення по справі, про що зазначив у письмовій заяві.
Суд зауважує, що відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України).
Суд дійшов висновку, що підстави для відкладення підготовчого засідання відсутні.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положень ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
У визначений сторонами строк відповідач позичені грошові кошти позивачу не повернув.
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Строк позовної давності за вимогою про стягнення процентів становить у три роки.
Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики та трьох відсотків річних за порушення виконання зобовязання обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
У договорі позики у вигляді розписки від 26.03.2017 боргове зобов`язання виражене в іноземній валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України не визначена, не встановлений інший порядок повернення боргу та не передбачено його визначення у грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, а тому суд дійшов до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача суми позики саме в іноземній валюті, валюті зобовязання - доларах США.
Так, відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц.
Таким чином, три відсотки річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за порушення виконання зобовязання за період прострочення з 26.05.2017 по 24.02.2020 включно, також мають бути виражені у валюті боргового зобовязання - доларах США.
Розмір трьох відсотків річних за період прострочення з 26.05.2017 по 24.02.2020 включно становить 1651,81 доларів США ( з розрахунку 1005 днів прострочення) за формулою [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів].
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5294 грн. 52 коп. (а.с.1), які відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача.
К еруючись ст. ст.4, 5, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 128-131, 133, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5294 (п`ять тисяч двісті дев`яносто чотири) грн. 52 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Т.В. Поліщук