П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року місто Маріуполь

справа 263/8455/20

провадження № 22-ц/804/446/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.,

секретар судового засідання Грішко С.В. ,

сторони:

позивач - Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Федоренко Т.І. від 02 грудня 2020 року, дата складання повного тексту рішення 04 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

Позовна заява мотивована тим, що відповідач є батьком малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 21 травня 2012 року діти відібрані у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав.

Рішенням колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 17 липня 2012 року №№ 166/2,166/3 малолітнім дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування та тимчасово влаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 02 грудня 2015 року мати дітей ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . У позовних вимогах в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відмовлено, бо суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вживає заходи для матеріального забезпечення дітей, періодично відвідує їх у дитячому закладі, характеризується позитивно, працевлаштований, але не має змоги забезпечити дітей житлом.

26 лютого 2020 року спеціалістом управління та фахівцем центру соціальних служб здійснено вихід за місцем мешкання відповідача для обстеження умов проживання родини, однак доступу до житла спеціалістам не було надано.

Згідно з довідкою-розрахунком Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з 01 січня 2012 по 13 серпня 2019 року складає 144 780 грн, аліменти відповідач почав сплачувати з 2017 року і фактично сплачено 19 380 грн.

За інформацією Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї немає змоги організувати роботу з батьком, оскільки під час неодноразових візитів за місцем проживання нікого вдома не було.

Баба дітей відвідувала у закладі, приносила їм солодощі, фрукти, соки. Через погіршення стану здоров`я перестала відвідувати дітей, центром були організовані зустрічі у лікарні та потім вдома. Батько дітей провідував їх у дитячому будинку у 2019 році -двічі та двічі у 2020 році.

Відповідно до заяви малолітньої ОСОБА_2 вона просить розглянути питання про позбавлення батьківських прав її батька, щоб мати можливість потрапити до люблячої родини.

Позивач вважає, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, їх утриманню, забезпеченню належних та безпечних умов їх життя, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, що має бути здійснено в інтересах дітей.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2020 року у задоволенні позову Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Комунальний заклад «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку» Маріупольської міської ради, Центральний районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

Рішення суду мотивоване тим, що позбавлення відповідача батьківських прав є виключною мірою сімейно-правового характеру, яка застосовується лише тоді, коли усі інші заходи не дають позитивних результатів.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 вживає заходи для матеріального забезпечення дітей, періодично відвідує дітей у дитячому закладі, характеризується позитивно, працевлаштований, хоча і має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, але на час розгляду справи частково сплатив її, в даний час не має можливості забезпечити їх належним житлом, підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

23 грудня 2020 року позивач Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що малолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_2 знаходяться в Комунальному закладі «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області з 2011 року по теперішній час, на час влаштування їх до закладу ОСОБА_5 було 4 роки, а ОСОБА_2 - трохи більше одного року і з цього часу відповідачем не вжито жодних дій, направлених на повернення дітей до власної родини. Позов про повернення дітей до суду не подавався, звернень до соціальних органів з цього приводу не було.

Суд першої інстанції не врахував інформацію щодо невиконання батьком обов`язку з реєстрації місця проживання власних дітей, оскільки малолітня ОСОБА_5 не має місця реєстрації проживання, хоча, відповідно до законодавства, батьки повинні зареєструвати дитину протягом трьох місяців з дня її народження. ОСОБА_6 зареєстрований за адресою Центра опіки.

Аліменти на утримання дітей з відповідача стягуються за рішенням суду з 2012 року, проте фактично аліменти сплачувати відповідач почав лише в 2017 році.

Діти не мають жодних позитивних спогадів відносно батька, він не телефонує їм, не цікавиться їх навчанням, позакласними заняттями.

Під час судового розгляду справи у суді першої інстанції малолітня ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги та просила позбавити батька прав щодо неї та брата, за для того, щоб мати можливість потрапити до люблячої родини.

Суд першої інстанції також залишив поза увагою, що відповідач вже позбавлений батьківських прав щодо страшної дитини ОСОБА_7 , діти не бажають спілкуватися з батьком, який систематично не виконує батьківськи обов`язки та ухиляється від їх виконання.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтва про народження.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 21 травня 2012 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відібрані малолітні діти - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав та стягнуто з кожного відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/12 частини від усіх видів заробітку на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до рішення колегій Жовтневої районної адміністрації №166/1, №166/2 та №166/3 від 17 лютого 2012 року діти - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 набули статусу дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до рішення колегій про влаштування Жовтневої районної адміністрації №300/1, №300/2 та №300/3 від 28 листопада 2012 року діти влаштовані на повне державне забезпечення до Комунального закладу «Міський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку «Центр опіки».

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 липня 2013 року відмовлено у позові Жовтневої райадміністрації Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, оскільки суду не надано безсумнівних доказів, що свідчать про ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2015 року мати дітей ОСОБА_3 позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , у позовних вимогах в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 26 серпня 2016 року позовна заява ОСОБА_1 до Комунального закладу «Міський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку «Центр опіки», третя особа Жовтнева районна адміністрація Маріупольської міської ради, про припинення опіки та передачі батькові дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 залишена без розгляду на підстави заяви ОСОБА_8 від 26 серпня 2016 року.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 квітня 2017 року відмовлено у позові Центральної райадміністрації Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, оскільки суду не надано безсумнівних доказів, що свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 січня 2020 року ОСОБА_1 позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно з довідкою-розрахунком Центрального ВДВС заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання дітей за період з 01 січня 2012 року по 13 серпня 2019 року складає 144 780,00 грн.

Відповідно до інформації КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області від 11 червня 2020 року № 829 відповідач ОСОБА_1 за час перебування дітей у закладі періодично їх відвідував, аліменти почав сплачувати з 2017 року і сплатив 19 380 грн, станом на березень 2019 року заборгованість по сплаті аліментів складає 113 402 грн.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 26 лютого 2020 року, складеного управлінням «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради за місцем мешкання відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , обстежити умови проживання не вдалось, у зв`язку з тим, що доступ до житла не був забезпечений.

Відповідно до витягу з протоколу № 13 від 28 травня 2020 року засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради вирішено доцільним позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2020 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Попова С.А.

Ухвалою апеляційного суду від 24 грудня 2020 року у справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 30 грудня 2020 року справа призначена до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_9 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Комунальний заклад «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку» Маріупольської міської ради Лаврентьєва А.О. вважала рішення суду першої інстанції необгрунтованим, оскільки є всі підстави для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

В судове засідання апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 , який повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився.

Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог - Центральний районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради - подала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, в якій підтримала викладені в апеляційній скарзі вимоги.

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача ОСОБА_9 та третьої особи ОСОБА_10 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення відповідача батьківських прав є виключною мірою сімейно-правового характеру, яка застосовується лише тоді, коли усі інші заходи не дають позитивних результатів, а оскільки відповідач ОСОБА_1 вживає заходи для матеріального забезпечення дітей, періодично відвідує дітей у дитячому закладі, характеризується позитивно, працевлаштований, хоча і має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, але на час розгляду справи частково сплатив її, в даний час не має можливості забезпечити їх належним житлом, підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відсутні.

Проте апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки він не відповідає встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 05 травня 2011 року по теперішній час проживають у Комунальному закладі «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області.

На час влаштуванняя до закладу ОСОБА_5 виповнилось 4 роки, ОСОБА_11 було трохи більше 1 року.

За вказаний час відповідач ОСОБА_1 не здійснив жодної дії для повернення своїх дітей на виховання до власної родини. В 2016 році ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про припинення опіки та передачі батькові дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , але на підстави його заяви від 26 серпня 2016 року ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 26 серпня 2016 року позовна заява ОСОБА_1 до Комунального закладу «Міський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку «Центр опіки», про припинення опіки та передачі батькові дітей залишена без розгляду.

Позови про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей заявлялись неодноразово: в 2013 році, 2015 році, 2017 році - в задоволенні яких судом було відмовлено з підстав ненадання переконливих доказів, що свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. В рішеннях суду зазначалось, що батько планує забрати дітей, як тільки покращиться його матеріальне становище, вживає заходів щодо організації свого життя.

В 2019 році старший син відповідача ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звертався до суду із заявою про позбавлення відповідача батьківських прав та заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 січня 2020 року його заяву задоволено.

Проте висновків з цього відповідач не зробив, свого відношення до участі у вихованні дітей не змінив і на теперішній час діти перебувають у «Центрі опіки», а участь батька у їх вихованні обмежується тільки періодичними рідкими відвідуваннями дітей у дитячому будинку: двічі у 2019 році, двічі у 2020 році, та виплатою аліментів, стягнутих за рішенням суду від 21 травня 2012 року, які відповідач почав виплачувати лише у 2017 році, що не може вважатися достатнім рівнем виявлення батьківського піклування та свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до довідки, виданої Комунальним закладом «Маріупольська загальноосвітня шкода I-III ступенів № 16 Маріупольської міської ради Донецької області 03 лютого 2020 року, де навчається ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інформації Комунального закладу «Початкова школа № 36 - школа повного дня Маріупольської міської ради Донецької області від 24 січня 2020 року, де навчається ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_1 станом навчання дітей, їх поведінкою, фізичним, духовним та моральним розвитком не цікавився, не приймає участі у вихованні дітей, батьківські збори не відвідує, ніколи не забирав дітей до дому після закінчення учбового дня.

26 лютого 2020 року спеціалістом управління «Служба у справах дітей Маріупольської міської ради та фахівцем Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради здійснено вихід за місцем мешкання відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 для обстеження умов проживання родини. Відповідача не було вдома, а бабуся дітей ОСОБА_15 , яка також мешкає за вказаною адресою, відмовилася забезпечити спеціалістам доступ для обстеження умов проживання. Аналогічна ситуація відбулася і 29 вересня 2019 року.

Суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення та заяву доньки ОСОБА_16 , яка не бажає спілкуватися з батьком, оскільки усвідомлює, що ніколи не повернеться додому, а тому хоче мати хоча б якийсь шанс отримати нову родину та бажає того ж і для молодшого брата ОСОБА_11 . Суд послався на те, що ОСОБА_13 в силу свого малолітнього віку не може об`єктивно оцінити становище свого батька, який не може забезпечити належне матеріальне становище на цей час.

Проте, враховуючи час знаходження дітей в «Центрі опіки», їх вік, з якого вони там перебувають, рідкі відвідування батька дітей та їх відношення до нього свідчать про те, що втрачені сімейні зв`язки між батьком та дітьми.

За таких обставин твердження відповідача про те, що він має бажання та наміри брати участь у вихованні дітей та заперечував проти позбавлення його батьківських прав є голоснівним, не відповідає дійсності, не підтверджується його фактичною поведінкою, хоча ніяких перешкод відповідачу у спілкуванні з дітьми та участі у їх вихованні не чинилось, і сам відповідач на це не наголошував.

Посилання в рішенні суду першої інстанції, що відповідач позитивно характеризується, є працевлаштованим нічим не підтверджені, оскільки ні довідки з місця роботи, ні характеристики відповідача матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції не надані.

Апеляційний суд, з урахуванням викладеного, вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача спрямоване на захист прав та інтересів дітей, отже, має законну мету, оскільки між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про скасування судового рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Статтею 141 ЦПК України, яка регулює розподіл судових витрат між сторонами, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки при зверненні до суду з позовом та апеляційною скаргою позивач судовий збір не сплачував, бо звільнений від його сплати за законом, а суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, з відповідача ОСОБА_1 в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп. у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та 1 261 грн 20 коп. - у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2020 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позов Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Комунальний заклад «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку» Маріупольської міської ради, Центральний районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

батьківських прав відносно дітей: доньки ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець міста Маріуполь Донецької області, ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) в дохід держави (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106 Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783 Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача UA0026001 Код класифікації доходів бюджету22030106) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 20 коп. - у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 25 січня 2021 року.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

С.А. Попова.