Дата документу 17.05.2021 Справа № 333/4596/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1492/21 Головуючий у 1-й інстанції: Тучков С.С.
Є.У.№ 333/4596/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення пені за прострочку виконання зобов`язання,

за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі представника - адвоката Тихонова Володимира Владиленовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «Державний ощадний банк України», в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочку виконання зобов`язання у розмірі 29428,35 грн, посилаючись на те, що 27.01.2020 сторонами було укладено договір №9 на вклад «Мій пенсійний депозит» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією). Відповідно до п.1.1 вказаного договору та квитанцій про здійснення касових операцій від 27.01.2020, 08.02.2020, 29.02.2020 на вкладний (депозитний рахунок) позивачкою було внесено 12 000 доларів США. Днем повернення депозиту було визначено 27.04.2020 (п.1.1 договору). Згідно з п.3.3.1 вказаного договору банк зобов`язався повернути депозит в день повернення депозиту шляхом перерахування на поточний рахунок або шляхом видачі готівкою та сплатити нараховані проценти, обумовлені договором, за вирахуванням податків/зборів та інших обов`язкових платежів, що підлягають сплаті відповідно до законодавства України, шляхом перерахування на рахунок, вказаний у п.1.1 договору.

27.04.2020 ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_2 спільною заявою звернулися до банку з проханням 27.04.2020 повернути шляхом видачі готівкою всю суму депозиту у розмірі 12 000 доларів США з нарахованими процентами у розмірі 45 доларів США. Проте, умови договору банком виконані не були і грошові кошти у строки, обумовлені договором, позивачу повернуто не було, що має наслідком настання відповідальності, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» (ч.5 ст.10), у вигляді сплати пені в національній валюті України у розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Працівниками банку грошові кошти видано не було з мотивів відсутності готівкової валюти та запропоновано звернутися через кілька днів.

28.04.2020 банком було повернуто позивачу 4000 доларів США, 30.04.2020 - 6000 доларів США, 04.05.2020 - 2045 доларів США. Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір пені за прострочку виконання зобов`язання складає 29 428,35 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочку виконання зобов`язання у розмірі 29 428,35 грн.

Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 понесені витрати з розгляду справи, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 4000 грн.

Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Державний ощадний банк України» в особі представника - адвоката Тихонова В.В. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені в позові.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові Банк зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд безпідставно стягнув з Банку на користь вкладника пеню за порушення строків повернення депозиту. В день закінчення строку дії депозитного договору за заявою вкладника сума вкладу з нарахованими відсотками була перерахована на поточний рахунок вкладника, отже свої зобов`язання з повернення вкладу Банк виконав. У подальшому ОСОБА_1 самостійно на власний розсуд розпоряджалася наявними коштами, отримала в касі Банку готівкові кошти, що підтверджується відповідними письмовими доказами, а тому підстав для стягнення пені немає. Вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи скарги - неспроможними. В день закінчення строку дії депозитного договору Банк не видав на руки належні їй кошти, пославшись на відсутність готівки та зміну в регламенті забезпечення відділень банку готівковими коштами з головного офісу банку. Вказані обставини не заперечувалися представником відповідача у суді та підтверджуються відповідними доказами, у тому числі і відповіддю Банку на скаргу вкладника про несвоєчасне повернення суми депозиту. Витрати позивачки на правничу допомогу підтверджені належними і допустимими доказами, а тому і в цій частині скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перерахування відповідачем коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, при цьому не надання вкладнику можливості використовувати ці кошти, не є виконанням банком зобов`язань з повернення вкладу.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Встановлено, що 27.01.2020 між ОСОБА_1 (вкладник) та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10007/0290 ОПЧ ЗОУ АТ «Ощадбанк» (банк) укладено договір №9 на вклад «Мій пенсійний депозит» на ім`я фізичної особи (з поповненням та капіталізацією) (а.с.8-9).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору та квитанцій про здійснення касових операцій № від 27.01.2020 (а.с.13), № від 08.02.2020 (а.с.14), № від 29.02.2020 (а.с.15) на вкладний (депозитний рахунок) позивачкою було внесено 12000 доларів США строком на 3 місяці. Днем (датою) повернення депозиту було визначено 27.04.2020.

На підставі п.1.2 зазначеного договору процентна ставка за депозитом встановлюється у розмірі 2% річних. Сторони погодили, що розмір процентної ставки збільшується згідно з умовами депозитної складової пакету послуг «Ексклюзивний», затвердженої банком на дату укладення договору. У разі надходження коштів у сумі відмінній від суми, зазначеної у п.1.1 договору, нарахування процентів здійснюється за процентною ставкою, яка діяла у банку по даному виду вкладу на момент укладення договору з врахуванням депозитної складової пакету послуг «Ексклюзивний».

Пунктом 1.4 зазначеного договору передбачено, що сплата відсотків за користуванням депозитом здійснюється щомісячно.

Відповідно до п.2.6 вказаного договору, якщо вкладник в день повернення депозиту не з`явився до установи банку для отримання депозиту, то строк дії договору на строк депозиту автоматично продовжується щоразу на строк, вказаний у п.1.1 договору.

На підставі п.2.7 зазначеного договору, після закінчення строку депозиту депозит разом з нарахованими процентами, вкладник протягом 1 дня (дня повернення депозиту), може отримати готівкою. Якщо в день повернення депозиту вкладник не отримав депозит та проценти, то депозит разом з нарахованими процентами наступного робочого дня підлягають перерахуванню на поточний рахунок вкладника, вказаний у п.п.3.3.1 договору.

Згідно з п.3.3.1 вказаного договору банк зобов`язався повернути депозит в день (дату) повернення депозиту, визначений у п.1.1 договору, шляхом перерахування на поточний рахунок, або шляхом видачі готівкою та сплатити нараховані проценти, обумовлені договором, за вирахуванням податків/зборів та інших обов`язкових платежів, що підлягають сплаті відповідно до законодавства України, шляхом перерахування на рахунок, вказаний у п.1.1 договору.

27.01.2020 ОСОБА_1 видана довіреність на ім`я ОСОБА_2 , посвідчена операціоністом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 розпоряджатися рахунками, отримувати кошти з рахунків, поповнювати депозит, перераховувати кошти з рахунку, отримати депозит і відсотки в останній день дії, достроково повернути вклад, закрити вклад, та інше, що не суперечить законодавству України (а.с.12).

27.04.2020 ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_2 спільною заявою звернулися до ТВБВ №10007/0290 ОПЧ ЗОУ АТ «Ощадбанк» з проханням 27.04.2020 повернути шляхом видачі готівкою всю суму депозиту у розмірі 12000 доларів США з нарахованими процентами (а.с.16-17).

Відповідно до чеку №8496 від 28.04.2020 банком було повернуто позивачу 4000 доларів США, згідно з чеком №8525 від 30.04.2020 - 6000 доларів США, на підставі чека №8537 від 04.05.2020 - 2045 доларів США (а.с.18).

21.05.2020 позивач звернулася до відповідача з претензією щодо сплати їй пені у розмірі 29 428,35 грн (а.с.20-21, 22).

Листом вих.№107.22-14/511-1350/2020-07/вих. від 27.05.2020 на ім`я ОСОБА_1 . Банк зазначив, що кошти за депозитом разом з нарахованими відсотками після завершення терміну його дії наступного робочого дня були перераховані ОСОБА_1 на картковий рахунок, зазначений в п.3.3.1 договору, у зв`язку з чим умови договору банком були виконані і кошти за ним повернуто. Зняти з карткового рахунку грошові кошти ОСОБА_1 не змогла через те, що з 12.03.2020 у державі було введено карантин. З приводу цього було змінено регламент отримання готівкової валюти з головного банку (тобто було обмежено міжрегіональне переміщення). Таким чином, забезпечення відділень готівковою валютою здійснювалося з урахуванням всіх бізнес процесів банку, а це виплата депозитів і переказів, валютно-обмінні операції тощо (а.с.23, 24).

Згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), до якого ОСОБА_1 (клієнт) приєдналася заявою про приєднання №523660609/270120 від 27.01.2020 (а.с.10-11), клієнт самостійно розпоряджається наявними на картковому рахунку коштами в порядку, визначеному законодавством (п.1.5 розділу договору, умови договору банківського рахунку).

Відповідно до копії виписки по депозитному і поточному рахунку, депозит разом з нарахованими процентами 28.04.2020 були перераховані банком на поточний рахунок ОСОБА_1 , вказаний у п.3.3.1 договору (а.с.55, 56).

Офіційний курс гривні щодо долара США станом на 28.04.2020 становив 27,1025 (а.с.25-26), станом на 30.04.2020 - 26,9714 (а.с.27-28), станом на 04.05.2020 - 26,9592 (а.с.29-30).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення. А нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовими висновками висловленими у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року №2558цс5 та від 13.03.2017 року № 6-2128цс16.

Тлумачення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок, що нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року в справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), Верховний Суд у складі колегій суддів судових палат Касаційного цивільного суду у постановах від 05 червня 2019 року в справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), від 19 червня 2019 року в справі № 359/8114/17 (провадження № 61-81св19), від 11 січня 2020 року в справі 335/11482/16-ц (провадження № 61-19787св19), від 29 січня 2020 року в справі № 757/53464/18 (провадження № 6114248св19), від15 квітня 2020 року в справі № 756/14910/16-ц (провадження 61-14561ск19).

За положеннями ч.3 ст.1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

За умовами укладеного між сторонами договору банківського вкладу від 27.04.2020 року сторони визначили, що після закінчення строку депозиту депозит разом з нарахованими процентами, вкладник протягом 1 дня (дня повернення депозиту), може отримати готівкою (п.2.7). Якщо в день повернення депозиту вкладник не отримав депозит та проценти, то депозит разом з нарахованими процентами наступного робочого дня підлягають перерахуванню на поточний рахунок вкладника, вказаний у п.п.3.3.1 договору.

Верховний суд України, приймаючи 25.12.2013 року постанову у справі № 6-140цс13, висловив наступну правову позицію. Відповідно до змісту ст. ст.526, 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою або надання реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов`язання банку з повернення вкладу не є виконаним.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 ЦК України).

Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є безпідставними. Перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку без надання останньому можливості використання цих коштів не є виконанням зобов`язання банку з повернення вкладу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно стягнуті витрати позивача на правову допомогу, є неспроможними.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).

Згідно з ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За вимогами п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому склад та розміри витрат, пов`язаних із оплатою правничої допомоги, беззаперечно входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Договором про надання юридичних послуг від 12.05.2020, укладеним між позивачем і Адвокатським об`єднанням «Легес», закріплені повноваження останнього на представництво інтересів позивача у даній справі (а.с.75-76). Відповідно до протоколу №1 до вказаного договору від 12.05.2020, укладеного між позивачем і Адвокатським об`єднанням «Легес», сторони досягли згоди про розмір договірної ціни за надання наступних юридичних послуг: 1500,00 гривень за підготовку претензії до АТ «Ощадбанк», 2500,00 гривень за підготовку позовної заяви, 2000,00 гривень за представлення інтересів ОСОБА_1 у одному судовому засіданні (а.с.77). Згідно з протоколом №2 до вказаного договору від 02.10.2020, укладеного між позивачем і Адвокатським об`єднанням «Легес», сторони досягли згоди про розмір договірної ціни за надання таких юридичних послуг: 1000,00 гривень підготовка відповіді на відзив відповідача (а.с.78).

Сплата вартості наданих послуг у зазначених вище сумах підтверджені відповідними рахунками, актами приймання-передачі виконаних робіт і квитанціями (а.с.79-90). Належних доказів підписання зазначених документів іншою особою, а не ОСОБА_1 , як це зазначає представник відповідача, останнім суду надано не було.

Адвокатом Доля Д.М. надано ордер, виданий Адвокатським об`єднанням «Легес», та копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю (а.с.31, 32).

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд першої інстанції виходив із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

При визначенні суми відшкодування суд першої інстанції врахував складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послугам), ціну позову, наявність клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі представника - адвоката Тихонова Володимира Владиленовича залишити без задоволення.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська