рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

25 травня 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі - Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському справу за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю спадкоємця із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю спадкоємця із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивачка зазначає, що за життя вона проживала разом з спадкодавцем, доглядала за нею, купувала харчі, одяг. Звернувшись до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину після померлої, позивачка отримала відмову через те, що вона не була зареєстрована з померлою за однією й тією ж самою адресою, а тому їй необхідно звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Зважаючи на вищезазначене, позивачка ОСОБА_1 просить суд встановити факт проживання її разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, однак адвокат Оснач О.А., яка діє в її інтересах в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача Білгород-Дністровської міської ради Одеської області проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, оскільки стороною позивача не надано до суду належних та допустимих доказів щодо спільного проживання позивачки та спадкодавця, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання. Вимогу щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачкою представник відповідача вважає передчасною, адже у випадку встановлення факту спільного проживання позивачки з померлою ОСОБА_2 , позивачка має право оформити спадщину у позасудовому порядку.

Дослідивши матеріали справи, долучені докази, покази свідків, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 05.10.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1138.

Згідно Акту від 25.09.2017 року, посвідченого КП «ЖЕО-№1», зі слів сусідів, померла ОСОБА_2 проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та останні 5 років позивачка здійснює догляд за ОСОБА_2 .

Згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.02.2005 року по справі №2-1203/2005 та Витягу про державну реєстрацію прав серії ССУ №028562, спадкодавцю ОСОБА_2 за життя належав житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2011 року по справі №2-2944/11 було розірвано договір довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 24.05.2008 року, посвідчений державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської

Згідно Свідоцтва про поховання, реєстраційний номер 2179 від 05.10.2017 року та Договору замовлення, виданого фірмою «СТИКС», позивачка здійснювала поховання спадкодавця ОСОБА_2 .

Згідно повідомлення Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори №24/01-16 від 11.01.2020 року, спадкова справа №716/2017 до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрита 11.10.2017 року за заявою про прийняття спадщини від ОСОБА_1 . Інших заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_5 , який стверджує, що є племінником спадкодавця та копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.04.2019 року, кримінальне провадження №0000037, в якому зазначено: відповідно до заяви, ОСОБА_1 шляхом обману намагається протиправно заволодіти житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

З листа Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області №16-9771-19вих від 19.07.2019 року вбачається, що станом на теперішній час по зазначеному вище кримінальному провадженню ведеться досудове розслідування.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2020 року було визнано обов`язковою явку ОСОБА_5 , ( АДРЕСА_2 ), в судове засідання по даній цивільній справі, однак в жодне судове засідання він не з`явився.

Допитана у якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_6 повідомила, що є сусідкою померлої ОСОБА_2 , з якою по-сусідству мешкала протягом 35 років, з позивачкою померла познайомилась, оскільки позивачка працювала ОСОБА_7 , у померлої був важкий характер, однак з позивачкою та її дітьми померла зійшлася характерами. Вони мешкали разом з 2012 року по 2017 рік, разом ремонтували будинок, саджали город. Інших родичів свідок не бачила, у померлої був чоловік, він помер і ОСОБА_2 залишилась одна.

Допитана у якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_8 зазначила, що у 2017 році у її матері був інсульт і вона перебувала у лікарні разом з померлою. Вона бачила, що позивачка приносила померлій ОСОБА_2 їжу, здійснювала за нею догляд, відносини між ними були дуже доброзичливі. Більше ніхто до померлої не приходив. Померла просила позивачку привести до неї нотаріуса, однак потім померлу ОСОБА_2 перевели до реанімації, після чого вона дуже погано себе почувала.

У відповідності ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю.

У п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем.

За роз`ясненням Пленуму Верховного суду України в постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки (п.21).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03.06.99 №5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Аналогічну правову позицію висловлено в постанові Верховного Суду №337-5266/15-ц від 25.01.2018 року.

У Постанові від 17 червня 2020 року по справі №755/18012/16, Верховний Суд зробив правовий висновок, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оцінивши представлені докази, суд зауважає, що самих показань свідків для встановлення вищевказаного факту недостатньо, ці показання повинні прийматися судом у сукупності з іншими письмовими доказами по справі та узгоджуватися з ними.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, наявності взаємних прав та обов`язків, а показання свідків та здійснення позивачкою поховання спадкодавця, не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Витрати коштів на поховання не можуть свідчити про факт проживання сторін однією сім`єю, існування спільного побуту, взаємних прав і обов`язків між померлою ОСОБА_2 та позивачкою ОСОБА_1 не менше як п`ять років, а показання вказаних свідків щодо спільного проживання не підтверджують факту ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав та обов`язків протягом заявленого позивачем періоду. Обставини, на які посилається позивачка ОСОБА_1 є фактично допомогою і підтримкою близькій особі та не створюють право на спадкування в порядку ст.1264 ЦК України.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту спільного проживання, які б свідчили про спільні витрати, спільне харчування, утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей щодо користування житлом, матеріали справи не містять.

Оскільки, позивачкою ОСОБА_1 не надано достатніх і належних доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявлених позовних вимог, що є її процесуальним обов`язком (ст.ст.12,81 ЦПК України), суд приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність факту проживання однією сім`єю позивачки разом з померлою ОСОБА_2 понад п`ять років до моменту відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, розглянувши справу в межах визначеного предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги щодо встановлення факту спільного проживання позивачки ОСОБА_1 разом з померлою ОСОБА_2 понад п`ять років до моменту відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 - не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та є не доведеними відповідними доказами, а відтак і вимоги про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно в порядку ст.1264 ЦК України у даній справі, які є похідними від встановлення факту спільного проживання однією сім`єю більше п`яти років - задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.3 СК України, ст.ст. 1223, 1258, 1264 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю спадкоємця із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Повний текст даного рішення складено та проголошено 04 червня 2021 року об 10 годині 30 хвилин.

Суддя