Справа № 323/3043/20
Провадження № 2/323/227/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючої судді -Гуцал О.П.,
при секретарі -Чубир Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька республіка), що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Представництва «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він неодноразово працював водієм автотранспортного засобу в Представництві «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», останній раз був прийнятий на роботу до відповідача 11.03.2020 року. Позивач сумлінно виконував покладені на нього трудові обов`язки та працював зверх нормовану робочу зміну більш як на 6 годин. З невідомих для позивача причин, йому перестали надавати автотранспортний засіб для виконання покладених на нього трудових обов`язків, але він все одно приходив на роботу та знаходився на роботі до дня звільнення. Відповідно до п. 13 зразка типового строкового трудового договору, працівник зобов`язується виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку. Працівнику встановлюється шестиденний робочий тиждень тривалістю 40 год. До того часу, коли позивачу перестали надавати автотранспортний засіб, йому було встановлено робочу зміну з 07-00 години до 19-00 години або з 19-00 години до 07-00 години. Також надавались два вихідних у місяць, але оплата проводилась за 6,5 годин/день та кожна неділя вихідний, що не відповідає дійсності. Після того, як позивачу не надався автотранспортний засіб, він все одно приходив на роботу з понеділка до суботи на 6-50 годину та був на робочому місці до 13-40 години (без обіду) по день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 52 КЗпП України, на тих підприємствах, в установах, організаціях, де за характером виробництва та умовами роботи запровадження п`ятиденного робочого тижня є недоцільним, встановлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. При шестиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи не може перевищувати 7 годин при тижневій нормі 40 годин, 6 годин при тижневій нормі 36 годин і 4 години при тижневій нормі 24 години. Наказом від 12.10.2020 року № 4908 про звільнення, позивача звільнено за прогули без поважних причин відповідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України. З наказом про звільнення від 12.10.2020 року № 4908 позивача не ознайомлювали, трудову книжку вручили особисто. Позивач вважає своє звільнення з роботи незаконним, тому просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення від 12.10.2020 року, поновити позивача на роботі водієм автотранспортного засобу, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення рішення.

Ухвалою суду від 07.12.2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху, надано строк для усунення виявлених недоліків.

22.12.2020 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій усунуто виявлені недоліки.

Ухвалою суду від 24.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 25.01.2021 року.

22.01.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував проти позову з наступних підстав. Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» не може бути відповідачем в цивільній справі ні за позовом ОСОБА_1 , ні за будь-яким іншим позовом, оскільки не є юридичною особою за законодавством України. Крім цього, позивачем пропущено строк для звернення до суду із даним позовом, оскільки згідно із ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Трудову книжку позивач отримав 12.10.2020 року, а позовна заява датована 01.12.2020 року. Зазначене є самостійною підставою для відмови в позові. Позивач дійсно перебував в трудових відносинах із Представництвом відповідача в підрозділі «Запоріжжя», працюючи водієм автотранспортних засобів з 11.03.2020 року і до моменту його звільнення з роботи, а саме до 12.10.2020 року. Строковий трудовий договір із позивачем не укладався ні в усній, ні в письмовій формах; він був прийнятий на роботу на невизначений строк. Додатковим доказом цих обставин є відсутність застережень про укладення строкового трудового договору як в заяві позивача про прийняття на роботу, так і в наказі про його прийняття на роботу на певний (конкретно визначений) строк. Робота ОСОБА_1 була основною (основне місце роботи), тривалість робочого тижня становила 40 год., оклад (тарифна ставка) - 13100,00 грн. Згідно із Правилами внутрішнього трудового розпорядку Представництва відповідача, затвердженими 28.05.2015 року, які поширюються на всіх працівників Представництва (п. 1.3. правил), - на підприємстві встановлюється шестиденний робочий тиждень (п. 3.1. правил), початок роботи: 9:00, закінчення 17:00, в суботу закінчення о 15:00 (п. 3.2. правил). При прийманні роботу Позивач був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, одержав і засвоїв вступний інструктаж з охорони праці, ознайомлений з умовами праці на підприємстві, наявністю на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів і можливих наслідків їх впливу на здоров`я, про що свідчить його особистий підпис на заяві від 10.03.2020 року про прийняття на роботу. Починаючи від 18.09.2020 року і до моменту звільнення водій ОСОБА_1 неодноразово вчинив порушення трудової дисципліни - прогули без поважних причин (самовільно залишав робоче місце о 13:30 годині і був відсутнім до кінця робочого дня). Так, зокрема 18.09.2020 року ОСОБА_1 був відсутнім на робочому місці з 13-30 години до кінця робочого часу - 17-00 години, про що було складено відповідний Акт про відсутність на роботі. Аналогічні події відбувалися і надалі. Всього за період з 18.09.2020 року по 02.10.2020 року було зафіксовано комісійно 8 випадків, коли ОСОБА_1 був відсутнім на роботі по три з половиною години щодня. Акти ОСОБА_1 пред`являлися для ознайомлення на наступний день після їх складення, проте він відмовився від їх підписання, про що свідчать відповідні відмітки на цих документах, причин відмови не пояснив. Позивач відмовлявся від надання будь-яких пояснень з приводу порушення ним трудової дисципліни. Враховуючи деструктивну поведінку ОСОБА_1 , на адресу його місця проживання було направлено лист 424 із вимогою пояснити причини відсутності на робочому місці після 13:30 години починаючи з 18.09.2020 і надати пояснювальні документи. Вказаний лист було отримано позивачем, однак на лист позивач жодним чином не відреагував. 03.10.2020 року відповідач вдруге, а також по факту відсутності на робочому місці після 13:30 години починаючи з 18.09.2020 по 02.10.2020 року, запропонував ОСОБА_1 пояснити причини періодичної його відсутності на робочому місці, про що свідчить лист за вих. № 158/3, який позивач отримав 03.10.2020 року, однак засвідчити той факт, що він отримав цей лист, відмовився. 07.10.2020 року інженер з охорони праці ОСОБА_2 звернувся із доповідною запискою до керівника Представництва, в якій повідомив про всі випадки відсутності ОСОБА_1 на робочому місці після 13:30 години починаючи з 18.09.2020 по 02.10.2020 року, про направлення ОСОБА_1 запитів щодо надання пояснень причин відсутності на роботі і про відсутність будь-яких пояснень. Таким чином, адміністрація підприємства відповідача приклала всіх зусиль щодо з`ясування причин періодичної відсутності позивача на робочому місці, і, враховуючи небажання позивача дати будь-які пояснення з цього питання, оцінила причини відсутності як неповажні, що дало підстави звільнити позивача за прогули без поважних причин на підставі ч. 4 ст. 40 КЗпП України. Відповідач вважає, що в його діях відсутні будь-які порушення умов та порядку застосування до відповідача відповідних заходів стягнення за порушення трудової дисципліни, звільнення позивача відбулося з дотримань вимог чинного законодавства, розрахунки із відповідачем у момент його звільнення проведено вчасно і в повному обсязі. Відтак, на думку відповідача, у задоволенні позову повинно бути відмовлено повністю.

Ухвалою суду від 25.01.2021 року замінено первісного відповідача на належного відповідача, а саме на Акціонерне товариство «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька республіка), що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ».

02.02.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що твердження відповідача про пропуск позивачем строку для звернення до суду із даним позовом є необґрунтованим, оскільки Законом України 540-ІХ від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) внесено зміни до Кодексу законів про працю України. Згідно ч. 1 Прикінцевих положень КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Представник відповідача суперечить своїм обґрунтуванням, зазначених у відзиві щодо укладання строкового договору. Дане свідчить, що при прийнятті на роботу позивач уклав строковий договір з відповідачем на конкретно визначений строк. Позивач ніяким чином не відноситься до адміністрації та інженерно-технічного персоналу, як відносить його представник відповідача та застосовує пп. 1 п. 3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку представництва відповідача. Відповідно до пп. 3 п. 3.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку представництва, розпорядок роботи такий: для всіх інших категорій працівників, до яких відноситься водій автотранспортних засобів, встановлюється робочий тиждень тривалістю 40 годин згідно трудового договору. Також представник відповідача зазначає відсутність на робочому місці позивача з 13-30 години, це є невірним, а також не зазначає початок робочого часу позивача та жодних доказів не надано щодо фактичного початку робочого часу позивача. Початок робочого часу у позивача починався з 07-00 години та закінчувався о 13-45 годин (6 годин 45 хв. на день робочого часу без обіду). Відповідачем навмисно не надавався транспортний засіб, щоб вимусити позивача залишити робоче місце, але позивач знаходився на робочому місці відповідно норми, передбаченої чинним законодавством. Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача до відзиву на позовну заяву надано заяву позивача про прийняття на роботу від 10.03.2020 року, яка свідчить, що позивач працював у небезпечних і шкідливих виробничих факторах і можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Відповідно до п. 2 ст. 51 КЗпП України передбачено, скорочена тривалість робочого часу для працівників, зайнятих на роботах з шкідливими умовами праці - не більш як 36 годин на тиждень. Також зазначає, що при звільненні позивача 12.10.2020 року за прогули, відповідачем виплачена заробітна плата згідно відпрацьованих годин з урахуванням 40 годинного робочого тижня. Позивач не відмовлявся підписувати акти та надав пояснення щодо відсутності на робочому місці з 13-45 години, а саме надавалися пусті бланки актів для підпису, а щодо відсутності на робочому місці 13-45 години, це час закінчення робочого дня при нормі 40 годин на тиждень при шестиденному робочому тижні. Позивачу ніхто не повідомляв, що у працівників, які зайняті на роботах з шкідливими умовами праці - робочий час не більш як 36 годин на тиждень.

09.02.2021 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначив, що позивач і надалі намагається ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи та стверджує, що при прийнятті на роботу позивач уклав строковий договір з відповідачем на конкретно визначений строк, що не відповідає дійсності. Ніяких застережень щодо укладення строкового трудового договору, ніяких побажань (згоди) позивача на укладення строкового трудового договору ані в заяві позивача про прийняття на роботу, ані в наказі про його прийняття на роботу на певний (конкретно визначений) строк не існувало. Відтак, позивач був прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором (на невизначений строк). Наказ щодо прийняття позивача на роботу останній ніколи не оскаржував. В наказі (розпорядженні) № 1130 від 10 березня 2020 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 в розділі Умови роботи викладено: тривалість робочого тижня 40 год. Про ці умови позивач знав і погодився із такими умовами, про що свідчить його особистий підпис на цьому документі. Окрім цього, згідно Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 163 (із змінами), робота за професією (посадою, кваліфікацією) «водій автотранспортних засобів» не згадується взагалі. Відтак, у відповідача не виникало необхідності і обов`язку повідомляти позивачу про те, що працівники, які зайняті на роботах з шкідливими умовами праці - робочий час не більш як 36 годин на тиждень. До сьогоднішнього дня ніяких пояснень з приводу періодичного самовільного залишення робочого місця в період з 18.09.2020 року по 02.10.2020 року позивач так і не надав. Інформація про те, кому і коли позивач надавав пояснення з приводу порушення трудової дисципліни (прогулів), у відповіді на відзив на позовну заяву відсутня. Позивач самостійно, за власною волею прийняв рішення про можливість не підпорядковуватися правилам внутрішнього трудового розпорядку і вказівкам його безпосереднього керівника, і встановив собі особливий графік роботи.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги. Позивач вказав, що він працював за графіком з 07-00 години до 19-00 години або з 19-00 години до 07-00 години, тринадцять днів робочих і один вихідний. Були часті випадки, коли працювати доводилося і по 14-15 годин на добу, однак понаднормову роботу ніхто не оплачував, хоча обіцяли оплатити. При оформленні на роботу йому не дали другий екземпляр трудового договору. Про такий графік повідомляли в усному порядку. Із правилами внутрішнього трудового розпорядку не був ознайомлений. Відповідач надавав для роботи вантажні автомобілі, реєстраційні документи яких були прострочені, змушували їхати на цих автомобілях без путівок, вся відповідальність за це покладалася на водія. Після таких дій позивач вирішив припинити ці порушення його трудових прав та вирішив приходити на роботу по офіційному графіку, з 07-00 години до 13-40 години. Акти про відсутність на роботі позивача складені із численними порушеннями, не складалися окремі акти про відмову від підпису цих актів позивачем. Від підприємства одного разу прийшов пустий конверт, жодного листа там не було. На робочому місці він отримував лист із вимогами пояснити причини відсутності на роботі, однак письмових пояснень він не надавав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та запереченнях.

Суд, заслухавши вступні слова позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1-2 ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1-2 ст.77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.5-6 ст.81 ЦПК України).

Згідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 10.03.2020 року позивачем було написану заяву на ім`я голови представництва відповідача про прийняття його на роботу з 11.03.2020 року на посаду водія автотранспортних засобів. На вказаній заяві також міститься підпис позивача про ознайомлення із правилами внутрішнього трудового розпорядку, одержання і засвоєння вступного інструктажу з охорони праці та ознайомлення з умовами праці на підприємстві, наявністю на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів і можливих наслідків їх впливу на здоров`я.

Згідно до наказу (розпорядження) голови представництва відповідача №1130 від 10.03.2020 року про прийняття на роботу, ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 11.03.2020 року до структурного підрозділу «Запоріжжя» на посаду водія автотранспортних засобів, умови роботи - основна, тривалість робочого тижня - 40 годин, оклад - 13100,00 грн. З даним наказом позивач ознайомлений 10.03.2020 року, про що свідчить його власноручний підпис.

Вказаний наказ містить графу, в якій вказується дата у разі укладення строкового трудового договору (контракту), однак така графа не заповнена. Крім цього, у розділі «Умови прийняття на роботу» графа «За умовами контракту до _______(у разі необхідності вказати дату) також є незаповненою.

Також в даному наказі від 10.03.2020 року є незаповненою графа «умови праці (згідно атестації робочого місця).

Згідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку Представництва «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», затверджених головою представництва 28.05.2015 року (далі - Правила внутрішнього трудового розпорядку), дані правила поширюються на всіх працівників Представництва відповідача незалежно від посади та виконуваної роботи (п.1.3).

Пункт 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку Представництва відповідача регулює робочий час та час відпочинку, їх використання.

Зокрема, підпунктами 3.1, 3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку визначено, що на підприємстві встановлюється шестиденний робочий тиждень. Вихідний день - неділя. Розпорядок роботи такий:

1)Для адміністрації та інженерно-технічного персоналу:

з понеділка по п`ятницю:

-початок роботи: 09-00;

-перерва на харчування та відпочинок: з 12-00 до 13-00;

-закінчення роботи: 17-00.

в суботу:

-початок роботи: 09-00;

-перерва на харчування та відпочинок: з 12-00 до 13-00;

-закінчення роботи: 15-00.

2)Для категорій працівників, які мають позмінний режим роботи (диспетчерів,охоронників і ін.) забезпечити роботу згідно затвердженого позмінного графіку робочого часу, керуючись ст.57, 58, 59 КЗпП України.

3)Для всіх інших категорій працівників встановлюється робочий тиждень тривалістю 40 годин згідно строкового трудового договору.

Згідно до п.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку, працівник зобов`язаний, зокрема, починати роботу відповідно до діючого режиму робочого часу, бути на робочому місці від початку роботи до часу закінчення роботи, за винятком встановлених перерв на відпочинок та харчування, інших перерв.

Підпунктом 7.5 Правил внутрішнього трудового розпорядку передбачено, що перед застосуванням дисциплінарного стягнення від працівника вимагається письмове пояснення проступку. Відмова працівника надати таке пояснення не є перешкодою для застосування стягнення. Про відмову надати роз`яснення складається акт за підписом інших двох працівників підприємства.

Згідно до складених актів про відсутність на роботі від 18.09.2020 року, 19.09.2020 року, 21.09.2020 року, 22.09.2020 року, 23.09.2020 року, 26.09.2020 року, 30.09.2020 року, 02.10.2020 року, ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 13-30 години до 17-00 години без поважної причини в такі дні: 18.09.2020 року, 19.09.2020 року, 21.09.2020 року, 22.09.2020 року, 23.09.2020 року, 24.09.2020 року, 25.09.2020 року, 26.09.2020 року, 28.09.2020 року, 29.09.2020 року, 30.09.2020 року, 01.10.2020 року, 02.10.2020 року.

Дані акти складені та підписані інженером з охорони праці ОСОБА_2 , водієм автотранспортних засобів ОСОБА_3 та медичною сестрою ОСОБА_4 . Окремо на вказаних актах міститься зазначення «Підписати відказався:» та підписи осіб, які склали дані акти.

19.09.2020 року, 21.09.2020 року, 22.09.2020 року, 23.09.2020 року, 26.09.2020 року, 30.09.2020 року та 02.10.2020 року інженером з охорони праці Попком А.І. було складено доповідні записки на ім`я голови представництва відповідача, в якій він довів до відома, що водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 13-30 до 17-00 години, причину своєї відсутності не повідомив і пояснювальних документів не надав.

25.09.2020 року на адресу позивача було направлено лист, підписаний інженером з охорони праці Попком А.І., в якому він на виконання розпорядження представництва відповідача від 23.09.2020 року просив позивача терміново повідомити керівництво підприємства про причину відсутності на робочому місці після 13-30 години, починаючи з 18.09.2020 року і надати пояснювальні документи. Вказаний лист був отриманий позивачем 26.09.2020 року, про що свідчить інформація із сайту Укрпошти про відстеження відправлення №424.

Посилання позивача на отримання пустого конверту суд не приймає, оскільки вони не підтверджені будь-якими доказами.

03.10.2020 року за вих..№158/3 було складено повторний лист на ім`я позивача, підписаний інженером з охорони праці Попком А.І., в якому він на виконання розпорядження представництва відповідача від 24.09.2020 року просив позивача терміново повідомити керівництво підприємства про причину відсутності на робочому місці після 13-30 години, починаючи з 18.09.2020 року і надати пояснювальні документи.

На зворотній стороні вказаного листа мається відмітка про отримання вказаного листа 03.10.2020 року о 09-12 годині у присутності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Актом від 03.10.2020 року інженер з охорони праці ОСОБА_2 , водій автотранспортних засобів ОСОБА_3 , медична сестра ОСОБА_4 , фахівець з інформаційних технологій ОСОБА_5 підтвердили, що водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 відмовився поставити підпис про отримання повторного листа від 03.10.2020 року.

Отримання повторного листа із вимогою надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці позивач в судовому засіданні підтвердив.

09.10.2020 року інженером з охорони праці Попком А.І. було складено доповідну записку на ім`я голови представництва відповідача, в якій він довів до відома, що водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 18.09.2020 року по 03.10.2020 року в період часу з 13-30 до 17-00 години. Причину своєї відсутності ОСОБА_1 не повідомив і пояснювальних документів не надав. Станом на 07.10.2020 року від вказаного водія жодних пояснень не отримано.

Наказом голови представництва відповідача №4908 від 12.10.2020 року, водія автотранспортних засобів ОСОБА_1 звільнено з 12.10.2020 року за прогули без поважних причин (з 18.09.2020 року по 10.10.2020 року), на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. В наявній в матеріалах справи копії вказаного наказу підпис позивача про ознайомлення з ним відсутній.

В особовій картці працівника ОСОБА_1 зазначено дату і причину звільнення, яка відповідає наказу про звільнення та наявній підпис ОСОБА_1 від 12.10.2020 року.

Згідно до Книги обліку руху трудових книжок представництва відповідача, трудову книжку ОСОБА_1 було отримано 12.10.2020 року, що засвідчено підписом позивача.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що в період часу з 20.02.2020 року по 01.06.2020 року працював на підприємстві відповідача на посаді водія. Графік роботи був з 07-00 години до 19-00 години, могли працювати і понаднормово, за що не доплачували. Мало бути 2 вихідних дні на тиждень, але це було дуже рідко. Працювали також і в нічні зміни. Тих, хто відмовлявся працювати понаднормово, звільняли. В трудовому договорі було зазначено про 40-годинний робочий тиждень.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що працював на підприємстві відповідача водієм самоскиду з 15.03.2020 року по 26.08.2020 року. Його графік був з 07-00 години до 19-00 години, іноді потрібно було затримуватися. Нічний графік був з 19-00 години до 07-00 години. Його також звільнили за прогули.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що працює в представництві відповідача водієм автотранспортних засобів з 19.02.2019 року. Він брав участь у складанні актів про відсутність на роботі ОСОБА_1 , які складалися в цей же день. Режим роботи водіїв з 09-00 години до 17-00 години. Були такі водії, які були задіяні з 07-00 години, але свідок так не працював. Водії працюють в одну зміну. Графіка позивача він не знає. На роботу працівників доставляють на службовому автомобілі, всі розписуються в табелі, потім водіїв оглядає лікар. Тривалість робочого часу - 6 днів на тиждень, в суботу робочий час до 15-00 години.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона працює у відповідача з 12.08.2020 року на посаді інспектора з кадрів. Позивач працював на посаді водія автотранспортних засобів та був ознайомлений із умовами праці. 12.10.2020 року позивача було звільнено за прогули. З наказом про звільнення позивач був ознайомлений, однак не підписав цей наказ. В цей же день позивачу була видана трудова книжка. Посада водія відноситься на підприємстві відповідача до інженерно-технічного персоналу. Тривалість робочого тижня складає 40 годин. Їй передавали акти про відсутність позивача на робочому місці. Свідок вважає, що позивача було правомірно звільнено із роботи.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що працює медичною сестрою у представництві відповідача з 24.02.2020 року. До її обов`язків входить огляд водіїв перед їх виїздом. Її робочий день розпочинався із 09-00 години і тривав до 17-00 години, а в суботу - до 15-00 години. Такий же графік був і в позивача. Водії працювали в одну зміну. Оскільки водіїв було дуже багато, то вона іноді приходила раніше на роботу, щоб встигнути провести огляд всіх водіїв вчасно. Деякі водії також приходили іноді раніше, щоб швидше пройти медичний огляд. Вона підписувала акти про відсутність позивача на роботі. Також один раз вона підписувала акт про відмову позивача від підпису якогось документу.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що працював на підприємстві відповідача в період з 25.04.2019 року по 13.01.2021 року на посаді інженера з охорони праці. Позивач працював на вказаному підприємстві водієм та був ознайомлений із трудовим розпорядком. Перший день, коли позивач був відсутній на роботі, відповідний акт не складався. Такі акти почали складати з наступного дня. Працювали на представництві відповідача 6 днів на тиждень, з 09-00 до 17-00 години, в суботу - з 09-00 до 15-00 години. Посада водія автотранспортних засобів відноситься на підприємстві відповідача до інженерно-технічного персоналу. Це не зовсім відповідає тим правилам, які діють в Україні, він це пояснював керівництву, однак у зв`язку із тим, що підприємство є іноземним, то за їх законодавством це допускається, і тому ця посада так і залишилася в цьому переліку. Він особисто направляв позивачу листа із вимогою надати пояснення відсутності на роботі, однак позивач так і не надав відповідних пояснень.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Згідно із частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до частини першої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни, передбачене положенням частини першої статті 149 КЗпП України, є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Відповідачем надано суду безспірні докази про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин 18.09.2020 року, 21.09.2020 року, 22.09.2020 року, 23.09.2020 року, 24.09.2020 року, 25.09.2020 року, 28.09.2020 року, 29.09.2020 року, 30.09.2020 року, 01.10.2020 року, 02.10.2020 року, в період часу з 13-30 години до 17-00 години, а також 19.09.2020 року та 26.09.2020 року (суботні дні) в період часу з 13-30 години до 15-00 години, що безпосередньо і не заперечується позивачем.

Спірним моментом є розпорядок робочого часу протягом дня, оскільки позивач вказує, що робочий день розпочинався о 07-00 годині і тривав до 13-30 години, а інший час, який вимагали у нього відпрацювати до 19-00 години, він вважає понаднормовим. Відповідач в свою чергу вказує, що робочий час на підприємстві тривав з 09-00 години до 17-00 години, а в суботу до 15-00 години.

Матеріали справи не містять доказів про встановлення для позивача робочого графіку з 07-00 години до 19-00 години, окрім пояснень свідків зі сторони позивача, які також були незадоволені умовами праці на підприємстві та один із них також звільнений за прогули.

У зв`язку із зазначеним суд не бере до уваги покази даних свідків, оскільки вони суперечать іншим матеріалам справи.

Відповідачем було надано суду докази, що на підприємстві встановлений шестиденний робочий тиждень, з одним вихідним днем - неділею, та з розпорядком роботи з 09-00 години до 17-00 години з перервою на харчування та відпочинок з 12-00 до 13-00 години, а в суботу - з 09-00 години до 15-00 години з перервою на харчування та відпочинок з 12-00 до 13-00 години. Це підтверджується Правилами внутрішнього трудового розпорядку Представництва відповідача, з яким був ознайомлений позивач та про що він поставив свій підпис в заяві про прийняття на роботу.

Докази позмінного графіку роботи, або іншого графіку роботи позивача в матеріалах справи відсутні.

Наданий позивачем бланк строкового трудового договору в представництві відповідача також не підтверджує іншого графіку роботи, який би відрізнявся від того, який зазначений в Правилах внутрішнього трудового розпорядку Представництва відповідача.

Крім цього, позивачем не доведено укладення ним із відповідачем строкового трудового договору, оскільки згідно до наданих відповідачем заяви позивача про прийняття на роботу та наказу про прийняття на роботу позивача, кінцевий строк трудових правовідносин в цих документах не зазначений.

Доводи представника позивача, що позивач працював у небезпечних і шкідливих виробничих факторах, що передбачає скорочену тривалість робочого часу - не більш як 36 годин на тиждень, суд визнає необґрунтованими, оскільки згідно до Постанови КМУ від 21 лютого 2001 р. № 163 «Про затвердження Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня», посада водія автотранспортних засобів в такому переліку відсутня.

Доводи відповідача щодо пропуску строку звернення до суду із даним позовом суд також вважає необґрунтованими, оскільки згідно до Глави XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено, що позивач був відсутній на роботі та не виконував свої посадові обов`язки 18.09.2020 року, 21.09.2020 року, 22.09.2020 року, 23.09.2020 року, 24.09.2020 року, 25.09.2020 року, 28.09.2020 року, 29.09.2020 року, 30.09.2020 року, 01.10.2020 року, 02.10.2020 року, в період часу з 13-30 години до 17-00 години, а також 19.09.2020 року та 26.09.2020 року (суботні дні) в період часу з 13-30 години до 15-00 години. Причин поважності відсутності на роботі у ці дні ОСОБА_1 , окрім доводів щодо іншого розпорядку робочого дня, суду не надав, тому відповідачем обґрунтовано розцінено такі дії позивача як прогул без поважних причин, а тому у відповідача були правові підстави для звільнення позивача на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 246, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька республіка), що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 07.06.2021 року.

Суддя О.П. Гуцал