Справа № 212/8765/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 травня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Козлова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Машошиної Ю.О.,

розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль, -

В С Т А Н О В И В:

11.10.2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 із позовом про визнання права власності на автомобіль. В обґрунтування позову зазначив, що 24.04.2014 року придбав у ОСОБА_3 транспортний засіб - автомобіль ВАЗ, модель 21112, 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий універсал, державний номерний знак НОМЕР_2 . Власником транспортного засобу є ОСОБА_2 .

Ціна придбаного автомобіля становила 95000 гривен (3000 доларів США). Зазначена сума була передана ОСОБА_3 і на підтвердження отримання грошових коштів була написана розписка.

В силу своєї юридичної необізнаності вважав, що оформлення довіреності є формою договору купівлі-продажу, тому зразу не звернувся до сервісного центру для переоформлення автомобіля. Наполлягає у позові, що при купівлі вказаного автомобіля було допущено удаваний правочин, а саме: надання позивачу довіреності уповноважувало його розпоряджатися (продавати, обміняти, передати в оренду, позичку) та експлуатувати належний ОСОБА_2 автомобіль і тому вважав себе повноправним власником авто. 01.04.2017 року строк дії довіреності закінчився. Він намагався найти власника та продавця автомобіля, але вони, в силу введення на території міста Макіївка Донецької області зони АТО, виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації. З цієї причини не може разом з відповідачами звернутись до сервісного центру, для переоформлення автомобіля.

Вимушений звернутись до суду з метою захисту свого порушеного права.

Ухвалою від 30.11.2020 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Вказаною ухвалою відповідачам був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідачі відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направили.

Відтак, враховуючи положення ст.128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Представник позивача адвокат Бурлаченко С.Ю. у судове засідання з розгляду даної справи не прибув, надавши до початку судового засідання заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно з якою позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи, що відповідачі на даний час можливо перебувають за межами території України, суд відповідно до ч.2 ст.128 ЦПК України надав оголошення через офіційний веб-сайт судової влади України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що автомобіль марки автомобіль ВАЗ, модель 21112, 2007 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий універсал, державний номерний знак НОМЕР_2 . належить ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Згідно з розпискою від 24.04.2014 відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача 3000 доларів США, в якості оплати за купівлю-продажу вказаного автомобіля. В розписці зазначено, що на момент її підписання відповідач отримав грошові кошти за продаж автомобіля.

Відповідно до довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Пірог Ю.С., зареєстрована в реєстрі за №766 24.04.2014 року, відповідач ОСОБА_3 уповноважив позивача ОСОБА_1 розпоряджатися (продавати, обміняти, передати в оренду, позичку) та експлуатувати належний ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , виданого 16.04.2010 року ВРЕВ м.Макіївка при УДА ГУМВС України в Донецькій області, автомобілем ВАЗ, модель 21112, випуску 2007 року, сірого кольору, об`єм двигуна 1596 куб.см., номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 , тим ТЗ Легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_5 . Довіреність видана строком на три роки та дійсна до 01.04.2017 з правом виїзду за кордон.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про наступне.

Положеннями статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 208 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність).

Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 № 1200 (далі Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.1998 року №1388 (далі Порядок №1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з п.12 Порядку № 1200 оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером (п. 16 Порядку № 1200).

Відповідно до п.17 Порядку № 1200 під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Таким чином, право власності на автомобіль як річ в цивільному обороті, має певні спеціфічні відмінності від виникнення права власності на інші речі. Звідси, витікає підсумок, що права власності на автомобіль у позивача не виникло і ніякого правового значення з точки зору виникнення права власності позивача на цей автомобіль з оформленням довіренності не виникло.

Сутність та правова природа представництва у цивільному праві регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

З системного аналізу наведених норм вбачається, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не може вважатися укладанням відповідно до закону договору та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 17.06.2020 у справі № 243/1950/17 та Верховного Суду України викладеним в постанові від 16 грудня 2016 року в справі № 6-688цс15, підстав для відступу від якого суд не вбачає.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, вказаними вище нормативно-правовими актами визначені певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання договорів купівлі-продажу транспортних засобів, зокрема власник, який бажає продати автомобіль, повинен зняти автомобіль з реєстрації для продажу, а новий власник у передбачені законом строки зареєструвати за собою даний автомобіль, надавши документи, підтверджуючі придбання автомобіля, чіткий перелік яких визначено цими нормативно-правовими актами.

Вирішуючи даний спір, суд бере до уваги, що відповідачі з реєстрації для продажу вказаний автомобіль не знімали, відповідач ОСОБА_2 є зареєстрованим власником цього автомобіля, а позивач, який вважає себе власником вказаного транспортного засобу, жодних заходів для його реєстрації за собою, починаючи з квітня 2014 року на протязі тривалого часу (трьох років) не вживав.

При цьому, видана розписка не може вважатися письмовою формою договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки як вказано вище оформлення договору купівлі-продажу автомобіля має певну форму передбачену законом. Суд зауважує, що твердження позивача про удаваний правочин не береться до уваги, оскільки такі угоди (так звана купівля авто по довіреності) укладаються з метою уникнення відповідальності за кредитними та іншими борговими зобов`язаннями, а також з метою уникнення оподаткування таких правочинів. Не враховано позивачем і те, що на підставі частини другої статті 220 ЦК не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, а має іншу спеціально передбачено законом форму його укладення.

Підсумовуючи викладене суд відзначає, що спірний автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку.

При цьому суд наголошує на тому, що сама по собі розписка від 24 квітня 2014 року (проста письмова форма договору купівлі-продажу як вважає позивач), без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця.

Для державної реєстрації транспортних засобів, які перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах державтоінспекції, крім документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку.

Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи, що судом встановлено відсутність між сторонами правовідносин купівлі-продажу спірного автомобіля, хибність висновку про удаваний правочин (власність зобов`язує, наголошує ч.4 ст.319 ЦК України і якщо позивач вважав себе власником - повинен був за три роки дії довіреності поцікавитись яким чином, відповідно до вимог закону, зареєструвати право власності на автомобіль) - суд приходить до висновку про відсутність підстав визнавати удаваним договір доручення від 24.04.2014 року та визнавати за позивачем право власності на вказний автомобіль.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, витрати позивача щодо сплати судового збору у сумі 768 грн 40 коп. належить віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.258,259,263-265, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль - відмовити .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Ю. В. Козлов