Ухвала

27 січня 2021 року

місто Київ

справа № 367/4506/20

провадження № 61-985ск21

Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. дослідив касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство соціальної політики про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14 січня 2021 року звернувся із застосуванням засобів поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Касаційну скаргу подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

За правилами частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

І. Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Суд виходить з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними, зокрема, у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали скаржникові своєчасному зверненню з такою скаргою.

Зі змісту рішення суду апеляційної інстанції випливає, що це рішення ухвалено 07 жовтня 2020 року, повний текст складено 08 жовтня 2020 року, касаційна скарга на таке рішення подана 14 січня 2021 року, а отже, із пропуском процесуального строку, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.

До касаційної скарги подано заяву, у якій скаржник просить продовжити строк на подання касаційної скарги, оскільки через дії працівників Укрпошти копія постанови Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року не була вручена за поштовою адресою проживання заявника, відповідний конверт із вкладенням зберігався на поштовому відділенні.

Із рішенням суду апеляційної інстанції від 07 жовтня 2020 року заявник ознайомився 29 грудня 2020 року.

Зазначені обставини, на переконання заявника, свідчать про поважність причини пропуску строку на касаційне оскарження.

Верховний Суд дослідив подану касаційну скаргу та додані до неї документи, за результатом чого зробив такі висновки.

Європейський суд з прав людини зазначає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком для осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Верховний Суд робить висновок, що доводи заявника про невчасне вручення працівниками Укрпошти копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції не є доведенням наявності поважної причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень з огляду на таке.

Права та обов`язки учасників справи визначено статтею 43 ЦПК України, зокрема, пунктами 1 та 2 частини першої наведеної статті передбачено право сторони ознайомлюватися з матеріалами справи та брати участь у судових засіданнях.

Тобто сторона, добросовісно користуючись своїми процесуальними правами, вправі вчиняти дії задля отримання інформації щодо стадії розгляду своєї справи та уникати пасивної процесуальної поведінки, яка може призвести до порушення у майбутньому її прав.

Доводи ОСОБА_1 про порушення ним строку надання касаційної скарги внаслідок дій працівників Укрпошти без надання письмових доказів на підтвердження таких доводів не можуть обґрунтовувати поважності причин пропущення процесуальних строків.

Також до касаційної скарги не подано докази на підтвердження отримання заявником копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції 29 грудня 2020 року.

Отже, наведені заявником доводи не свідчать про доведеність поважності таких причин пропущення строку звернення з касаційною скаргою.

За наведених обставин заявнику необхідно подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведенням обґрунтованих причин пропуску такого строку танадати відповідні письмові докази на підтвердження поважності таких причин.

ІІ. Підставами касаційного оскарження наведених судових рішень заявник визначив те, що:

- (1) оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права;

- (2) судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року у справі № 296/1282/17;

- (3) судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 759/759/17 (провадження

№ 61-3786св18); від 14 березня 2018 року у справі № 363/2981/16-ц (провадження № 61-4043св18), від 21 березня 2018 року у справі № 417/3852/17 (провадження № 61-4150св18); від 06 червня 2018 року у справі № 428/13977/16-ц (провадження № 61-3831св18), від 23 січня 2019 року справа № 127/16029/18 (провадження № 61-43781св18).

Верховний Суд визнає наведений заявником другий довід неналежною підставою касаційного оскарження.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із підпунктом 7 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Аналогічне за змістом правило наведено у пункті 7 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Відповідно до частини другої статті 392 ЦПК України, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні; у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій враховують висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду та Верховного Суду України.

Чинними правилами процесуального права не передбачено обов`язку застосування судами різних інстанцій правових позицій, викладених в постановах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, так само як і не було передбачено попереднім процесуальним законодавством права названого суду касаційної інстанції формулювати у власних судових рішеннях такі обов`язкові правові позиції.

Також, Верховний Суд звертає увагу, що наведені заявником приклади, а саме постанови Верховного Суду від 07 березня 2018 року (провадження

№ 61-3786св18); від 14 березня 2018 року (провадження № 61-4043св18), від 21 березня 2018 року (провадження № 61-4150св18); від 06 червня 2018 року (провадження № 61-3831св18), ухвалені за інших обставин справи, а саме щодо встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території України, у той час, як ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту отримання ним контузії.

Відповідно, заявнику необхідно подати виправлену касаційну скаргу, в якій уточнити обґрунтовані підстави подання касаційної скарги, відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, викладені в постановах Верховного Суду та/або Верховного Суду України, які не враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

ІІІ. На порушення вимог частини першої статті 388 ЦПК України заявником помилково визначено суд касаційної інстанції - Верховний Суд України.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Суд роз`яснює, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 388, 392, 393 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про продовження строку подання касаційної скарги.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство соціальної політики про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний