ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/373/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивачів ОСОБА_2 ,

представниць відповідачів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Державного навчального закладу «Хмельницький центр професійно-технічної освіти сфери послуг», Міністерства освіти та науки України, третя особа - Хмельницьке бюро технічної інвентаризації, про визнання права власності на квартиру та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою Державного навчального закладу «Хмельницький центр професійно-технічної освіти сфери послуг» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 грудня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог і процесуальні дії суду

У вересні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до Державного навчального закладу «Хмельницький центр професійно-технічної освіти сфери послуг» (далі - Навчальний заклад),третя особа - Хмельницьке бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), про визнання права власності на квартиру.

ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зазначили, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв.м (далі - квартира), створена шляхом реконструкції та прийняття до експлуатації в установленому порядку, розташована в прибудові до будівлі ліцею та є окремим об`єктом нерухомого майна.

З 1988 року ОСОБА_7 і позивачі проживали у квартирі на умовах договору найму. Розпорядженням Навчального закладу від 16 грудня 2008 року №189 квартиру передано їм у спільну часткову власність у порядку приватизації державного житлового фонду. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 грудня 2008 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 і позивачі набули право власності на ј частину квартири кожний. 18 грудня 2008 року БТІ зареєструвало право власності ОСОБА_7 і позивачів на квартиру у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (запис №25858974).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 відкрилася спадщина на ј частини квартири, яку прийняла ОСОБА_6 як єдиний спадкоємець останньої за законом. Оскільки Навчальний заклад не визнає право власності позивачів на квартиру та не надає реквізити спеціального позабалансового рахунка, на який установа банку згідно приватизаційного платіжного доручення повинна перерахувати вартість житлових чеків, то БТІ не може видати їм оригінали правовстановлюючих документів на квартиру. Через відсутність цих документів позивачі не можуть оформити право власності на квартиру.

За таких обставин ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 просили суд визнати за ними право власності на ј частину квартири в порядку приватизації державного житлового фонду. Крім того, ОСОБА_6 просила суд визнати за нею право власності на ј частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 .

Ухвалою від 24 лютого 2020 року суд залучив Міністерство освіти і науки України (далі - Міністерство) до участі у справі як співвідповідача.

У березні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 збільшили свої вимоги, пред`явивши їх також до Міністерства.

В обґрунтування цих вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зазначили, що за письмовим погодженням Міністерства Навчальний заклад здійснив реконструкцію частини приміщень гуртожитку по АДРЕСА_2 , під житлові квартири для працівників ліцею. Всі будівельні роботи проводилися за власні кошти мешканців гуртожитку без залучення бюджетних коштів. Рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 14 вересня 2006 року №679 затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію житлових квартир з влаштованим окремим входом загальною площею 340,1 кв.м як окремого об`єкту нерухомого майна. Відповідно до протоколу №3 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Навчального закладу квартири були розподілені серед працівників ліцею. ОСОБА_7 на склад сім`ї з чотирьох осіб отримала ордер на жиле приміщення серії ХМН №000742 для вселення у квартиру. У подальшому Навчальний заклад передав ОСОБА_7 і позивачам цю квартиру у власність в порядку приватизації державного житлового фонду, наразі Міністерство неправомірно відмовляється виключити житлові квартири зі складу цілісного майнового комплексу закладу освіти.

За таких обставин ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 просили суд зобов`язати Міністерство виключити зі складу цілісного майнового комплексу Навчального закладу окремий об`єкт нерухомого майна - житлові квартири з влаштованим окремим виходом загальною площею 340,1 кв.м по АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 право власності на ј частки квартири за кожним.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на ј частки квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Навчального закладу та Міністерства на користь ОСОБА_1 по 657 грн 50 коп. судового збору з кожного.

Стягнуто з Навчального закладу та Міністерства на користь ОСОБА_5 по 657 грн 50 коп. судового збору з кожного.

Стягнуто з Навчального закладу та Міністерства на користь ОСОБА_6 по 657 грн 50 коп. судового збору з кожного.

Суд виходив з того, що ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 правомірно набули право власності на квартиру в порядку приватизації державного житлового фонду, а після смерті ОСОБА_7 належну їй частку квартири успадкувала ОСОБА_6 . У зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів позивачі не можуть оформити право на житло, наразі Навчальний заклад і Міністерство не визнають право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на квартиру, тому це право слід визнати за ними в судовому порядку.Водночас, вимоги позивачів про зобов`язання Міністерства виключити зі складу цілісного майнового комплексу Навчального закладу окремий об`єкт нерухомого майна - житлові квартири з влаштованим окремим виходом є необґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Навчальний заклад просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що квартира розташована в будівлі гуртожитку, віднесена до єдиного майнового комплексу та не підлягає приватизації, а Навчальний заклад не є власником квартири та органом приватизації, внаслідок чого його розпорядження про передачу квартири у власність громадян порушує публічний порядок і є нікчемним. Оскільки ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не використали житлові чеки, то приватизація квартири не завершенаі вони не набули право власності на житлове приміщення в установленому порядку. Право власності на частку квартири не входить до складу спадщини ОСОБА_7 , тому це право не може бути успадковане ОСОБА_6 . Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не врахував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про визнання права власності на квартиру.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Навчальний заклад не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про зобов`язання Міністерства виключити житлові квартири з влаштованим окремим виходом зі складу цілісного майнового комплексу, атому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу Міністерство зазначило, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, його слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

БТІ не висловило своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Навчальний заклад є державним закладом професійно-технічної освіти вищого атестаційного рівня та підпорядкований Міністерству.

Згідно п. 1.2 Статуту Навчального закладу, затвердженого наказом Міністерства від 21 серпня 2018 року №929, Навчальний заклад є правонаступником усіх прав та обов`язків колишнього Хмельницького професійного ліцею харчової промисловості.

Усе державне майно закріплене за Навчальним закладом на праві оперативного управління. На балансовому обліку Навчального закладу перебувають, зокрема учнівський гуртожиток загальною площею 6084,3 кв.м і багатоквартирний будинок загальною площею 340,1 кв.м, які розташовані по АДРЕСА_2 .

Міністерство листом від 10 лютого 2004 року №1/11-523 погодило реконструкцію частини учнівського гуртожитку Хмельницького професійного ліцею харчової промисловості під квартири для працівників навчального закладу з відокремленим входом і комунікаціями.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 12 серпня 2004 року №483-Б Хмельницькому професійному ліцею харчової промисловості надано дозвіл на реконструкцію частини учнівського гуртожитку по АДРЕСА_2 , під житлові квартири.

Виконавчий комітет Хмельницької міської ради рішенням від 14 вересня 2006 року №679 затвердив акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва -житлових квартир з влаштованим окремим виходом по АДРЕСА_2 , загальною площею 340,1 кв.м.

Спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету Хмельницького професійного ліцею харчової промисловості від 2 квітня 2007 року №3, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 12 квітня 2007 року №362, викладачу ліцею ОСОБА_7 на склад сім`ї з 4-х осіб, у тому числі вона, син ОСОБА_1 , невістка ОСОБА_5 , внучка ОСОБА_6 , надано квартиру. 11 травня 2007 року Виконавчий комітет Хмельницької міської ради видав останнім ордер серії ХМН №000742 на вселення у квартиру. З 15 травня 2007 року у квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

9 грудня 2008 року ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до Хмельницького професійного ліцею харчової промисловості з заявою про приватизацію квартири відповідно до Закону України від 19 червня 1992 року №2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон №2482-ХІІ). При приватизації ними квартири мали бути використані житлові чеки номінальною вартістю 7 грн 82 коп.

Розпорядженням Хмельницького професійного ліцею харчової промисловості від 16 грудня 2008 року №189 передано квартиру у спільну часткову власність ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

На підставі цього розпорядження 18 грудня 2008 року Хмельницький професійний ліцей харчової промисловості оформив свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є співвласниками квартири в рівних частках.

У той же день БТІ зареєструвало право власності ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на ј частки квартири кожного (реєстраційний номер 25858974) із внесенням відомостей про реєстраційну дію до діючого на той час електронного Реєстру прав власності на нерухоме майно.

ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 числилися у списках громадян, які мають право на отримання приватизаційних паперів, участі у приватизації не приймали, житлових чеків не використовували. Позивачі значаться у цих списках до теперішнього часу.

18 грудня 2008 року Хмельницький професійний ліцей харчової промисловості виписав приватизаційні платіжні доручення: №3479 - ОСОБА_7 , №3480 - ОСОБА_1 , №3481 - ОСОБА_5 , №3482 - ОСОБА_6 , які були передані останніми до установи Ощадбанку України за місцем проживання.

Водночас, як Хмельницький професійний ліцей харчової промисловості, так і його правонаступник, Навчальний заклад, не відкрили позабалансовий рахунок позабюджетного фонду приватизації для переказу установою Ощадного банку України на нього відповідної суми вартості житлових чеків. У зв`язку з цим, БТІ відмовляється видати позивачам правовстановлюючі документи на квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. ОСОБА_6 є її єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину в установленому порядку. Постановою приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Кот М.О. від 22 листопада 2018 року відмовлено ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру та запису про реєстрацію права власності на неї у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Листом від 17 грудня 2004 року №1/11-6467 Міністерство роз`яснило Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Хмельницькій області та Управлінню освіти і науки Хмельницької облдержадміністрації, що відповідно до Закону №2482-ХІІ приватизація житлових квартир перепланованого гуртожитку як житлового фонду, в тому числі відомчого, здійснюється регіональними органами приватизації на загальних умовах і не потребує окремих рішень органу управління майном (наказу, інших директивних документів).

Застосовані норми права

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статті 328 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), згідно яких право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

За змістом ст. 345 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

В силу ч. 2 ст. 9 ЖК Української РСР (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання визначені Законом №2482-ХІІ (тут і в подальшому в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

На реалізацію цього Закону Державний комітет по житлово-комунальному господарству наказом від 15 вересня 1992 року №56 (був чинним на час виникнення спірних правовідносин) затвердив Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (далі - Положення №56).

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (п. 2 ст. 1 Закону №2482-ХІІ).

Із положень п. 1 ст. 2 Закону №2482-ХІІ слідує, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Як передбачено п. 2 ст. 2 Закону №2482-ХІІ, не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону №2482-ХІІ приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду (п. 1 ст. 4 Закону №2482-ХІІ).

За змістом п.п. 1, 4, 5 ст. 5 Закону №2482-ХІІ слідує, що якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

В силу п.п. 1, 2, 3, 5, 10 ст. 8 Закону №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Згідно з п.п. 23, 24, 26, 28 Положення №56 оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані в залежності від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки (додатки 6, 7) та видає розпорядження (додаток 8). При створенні підприємства по оформленню документів ця робота виконується вказаним підприємством (крім оформлення розпорядження).

На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру (додаток 9), а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло (додаток 10) та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі (додаток 11).

Відомості про реєстрацію права власності на житло, копії свідоцтв про право власності на житло та паспорт на квартиру (домоволодіння) передаються один раз на квартал органом приватизації до бюро технічної інвентаризації. Свідоцтво на право власності на квартиру (будинок) підлягає обов`язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації.

Правові, економічні, організаційні засади створення у складі державного земельного кадастру єдиної системи державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, обмежень цих прав визначаються Законом України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і в подальшому в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №1952-IV).

За змістом ст. 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону №1952-IV речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Із положень ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV слідує, що обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності фізичних осіб на нерухоме майно, що знаходиться на території України.

Державна реєстрація речових прав проводиться в такому порядку: облік заяви про державну реєстрацію речових прав; прийняття і перевірка документів, поданих для державної реєстрації речових прав; установлення відсутності підстав для відмови в державній реєстрації речових прав; державна реєстрація речових прав або відмова в такій реєстрації прав та внесення даних до Державного реєстру прав; присвоєння кадастрового номера об`єкту нерухомого майна; видача документів, що підтверджують зареєстроване речове право (ч. 1 ст. 17 Закону №1952-IV).

На час виникнення спірних правовідносин порядок реєстрації права власності на нерухоме майно визначався Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445; далі - Тимчасове положення №7/5).

Відповідно до п. 1.3 Тимчасового положення №7/5 державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

За змістом п. 1.7 Тимчасового положення №7/5 Реєстр прав власності на нерухоме майно (далі - Реєстр прав) є інформаційною системою, яка містить відомості про зареєстровані права власності, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна, правовстановлювальні документи, на підставі яких здійснено реєстрацію прав власності.

В силу п.п. 2.1, 3.7, 3.8 Тимчасового положення №7/5 для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням.

Унесення запису до Реєстру прав здійснюється після прийняття рішення про реєстрацію прав власності.

Після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав (додаток 7), видається витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід`ємною частиною правовстановлювального документа.

Оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності, в тому числі державними органами приватизації - наймачам квартир у державному житловому фонді, які приватизували їх відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (п. «б» п. 6.1 Тимчасового положення №7/5).

Із положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 1993 року №305 «Про випуск в обіг приватизаційних житлових чеків» слідує, що житлові чеки підлягають випуску у вигляді приватизаційних депозитних рахунків.

Згідно з п. 5 Положення про порядок використання житлових чеків для приватизації житла та частки майна державних підприємств, затвердженого наказом Фонду державного майна України і Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 28 березня 1996 року №351/26 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 квітня 1996 року за №191/1216), яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, які мешкають у державному житловому фонді, що підлягає приватизації, використовують житлові чеки у процесі приватизації займаного ними житла у вигляді депозитного рахунку. Залишки коштів на приватизаційних депозитних рахунках (житлових чеків) можуть бути використані для приватизації частки майна державних підприємств.

На час виникнення спірних правовідносин питання відкриття приватизаційних депозитних рахунків і здійснення з них платежів з метою приватизації державного житлового фонду було врегульовано Положенням про порядок відкриття приватизаційних депозитних рахунків за житловими чеками та здійснення з них платежів, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 27 квітня 2000 року №179 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3 липня 2000 року за №378/4599; далі - Положення №179).

Як передбачено п.п. 1.1, 2.1, 2.2, 3.1, 3.3, 3.5 Положення №179, платежі за придбані об`єкти приватизації здійснюються з приватизаційних депозитних рахунків, на які зараховується повна номінальна вартість житлових чеків громадян, які мають право на приватизацію належного їм державного житлового фонду відповідно до чинного законодавства.

Для використання коштів приватизаційних депозитних рахунків громадянин України звертається до установи Ощадного банку України (далі - установа банку) за місцем проживання, де знаходяться списки громадян, які складаються місцевими радами.

Установи банку відкривають депозитний рахунок за номінальною вартістю житлового чека за наявності приватизаційного платіжного доручення, яке виписується органом приватизації (додаток 1).

Приватизаційне платіжне доручення - це документ, який підтверджує, що громадянин України або особа, яка має на це повноваження, доручає установі банку здійснити переказ належної суми зі свого депозитного рахунку на позабалансовий рахунок відповідного позабюджетного фонду приватизації.

Якщо приватизаційне платіжне доручення оформлене правильно, то працівник установи банку відкриває клієнту депозитний рахунок. При цьому заповнюється журнал відкриття приватизаційних депозитних рахунків (додаток 2).

Відповідальний працівник установи банку в платіжному дорученні проставляє дату здійснення операції, ставить печатку та підпис про здійснення операції.

Після проведення першої операції відповідальний працівник установи банку робить у паспорті або документі, який його замінює, відмітку про те, що депозитний рахунок на суму житлового чека відкритий.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України слідує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із положень ст. 5 ЦПК України слідує, що застосований судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності та законності.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Право власності - це право особи на річ (майно), яке вона реалізує відповідно до закону та на власний розсуд.

Підставами набуття права власності є передбачені законом юридичні факти, за наявності яких особа набуває майно, стає його власником. За своєю правовою природою набуття права власності - це певний юридичний склад, із яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певний об`єкт.

Закон встановлює способи захисту права власності, одним із яких є визнання права власності у судовому порядку (стаття 392 ЦК України).

Застосування такого способу захисту не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для визнання права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Громадяни мають право на приватизацію житлових приміщень державного житлового фонду, зокрема квартир, які знаходяться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Право на приватизацію квартир державного житлового фонду набувають громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах на умовах договору найму, та повністю не використали одержані житлові чеки для приватизації житла у державному житловому фонді.

Приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир, загальна площа яких відповідає передбаченій законом площі, та в межах номінальної вартості житлових чеків.

Організація проведення приватизації та оформлення права власності покладається на відповідні органи приватизації, створеними, в тому числі державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні чи оперативному управлінні яких знаходяться квартири.

Передача квартир у власність громадян здійснюється за рішеннями органів приватизації, що приймаються на підставі письмових заяв про приватизацію квартири та доданих до них документів, і оформляється свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Громадяни набувають право власності на приватизовану квартиру з моменту реєстрації цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Водночас, органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті. Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку.

Зібрані докази вказують на те, що на час виникнення спірних правовідносин квартира знаходилася у повному господарському віданні Хмельницького професійного ліцею харчової промисловості як державної установи, тобто відносилася до державного житлового фонду. Квартира набула статусу об`єкта приватизації та не була включена до переліку житлових приміщень, які в силу ч. 2 ст. 2 Закону №2482-ХІІ не підлягали приватизації.

Міністерство визначило Хмельницький професійний ліцей харчової промисловості як орган приватизації, який за наявності правових підстав мав вчинити дії щодо організації проведення приватизації відомчого житлового фонду.

ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 постійно проживали у квартирі на умовах договору найму та не використали житлові чеки для приватизації житла. Вони звернулися до Хмельницького професійного ліцею харчової промисловості з письмовою заявою про приватизацію квартири та належними документами про передачу квартири у власність.

На підставі цих документів Хмельницький професійний ліцей харчової промисловості як орган приватизації прийняв рішення про передачу квартири у власність ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та видав їм свідоцтво про право власності на нерухоме майно, після чого БТІ зареєструвало право власності останніх на квартиру у діючому на той час Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 правомірно набули право власності на квартиру в порядку приватизації державного житлового фонду. Оскільки Навчальний заклад заперечує це право, то суд правомірно визнав його в судовому порядку.

Посилання Навчального закладу на те, що квартира не є об`єктом приватизації, а Хмельницький професійний ліцей харчової промисловості не відносився до органів приватизації, суперечать фактичним обставинам справи.

Неналежне оформлення Хмельницьким професійним ліцеєм харчової промисловості приватизаційних платіжних доручень ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та невідкриття ним позабалансового рахунку, в результаті чого установа Ощадного банку України не змогла відкрити депозитні рахунки та переказати вартість житлових чеків до позабюджетного фонду приватизації, не можуть бути перешкодою для реалізації останніми законного права на приватизацію квартири.

З огляду на те, що Хмельницький професійний ліцей харчової промисловості як орган приватизації прийняв рішення про передачу квартири у власність ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та видав їм свідоцтво про право власності на нерухоме майно, після чого БТІ зареєструвало право власності останніх на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, водночас, Хмельницький професійний ліцей харчової промисловості та його правонаступник відмовляються прийняти грошові кошти як номінальну вартість житлових чеків на позабалансовий рахунок позабюджетного фонду приватизації, суд першої інстанції правомірно визнав право власності позивачів на відповідну частку квартири.

При цьому суд застосував ефективний і дієвий спосіб захисту цивільного права, який установлений законом та призведе до реального відновлення порушеного права позивачів.

Посилання Навчального закладу на недотримання порядку приватизації квартири не спростовують цього висновку суду. До того ж, Навчальний заклад і Міністерство не оскаржують приватизацію ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 квартири.

За змістом ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він, у тому числі був спрямований на незаконне заволодіння чужим майном. Такий правочин є нікчемним, оскільки він посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави.

Матеріали справи не містять даних про те, що приватизація ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 квартири призвела до порушення прав та інтересів держави, тобто є правочином, який порушує публічний порядок. У зв`язку з цим, твердження Навчального закладу про нікчемність приватизації квартири є необґрунтованими.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на частку у квартирі, яку прийняла ОСОБА_6 як спадкоємець за законом. Оскільки ОСОБА_6 не може оформити права на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру, то суд правомірно визнав це право своїм рішенням.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаного висновку суду.

Посилання Навчального закладу на неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого твердження апелянта про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Державного навчального закладу «Хмельницький центр професійно-технічної освіти сфери послуг» залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 червня 2021 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Козак О.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 5