Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/1405/21
номер провадження 2/695/929/21

02 червня 2021 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря Оніщенко Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Золотонісьткого місьткрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа акціонерне товариство «Ощадбанк», про зняття арешту з коштів боржника,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа акціонерне товариство «Ощадбанк», про зняття арешту з коштів боржника.
06.12.2020 року постановою державного виконавця в рамках вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на грошові кошти, які містяться на всіх відкритих рахунках боржника, в результаті чого було арештовано рахунок позивача, який відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» та який призначений для зарахування соціальних виплат, а саме соціальної допомоги з Золотоніського районного управління праці та соціального захисту населення, допомога на дитину, щомісячна одноразова допомога при народженні дитини та державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям.
Позивач звернулась до Золотоніського МР ВДВС ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з коштів, однак 26.03.2021 року державним виконавцем Зеленюк О.В. була надана відповідь згідно якої державний виконавець не має передбачених законом підстав для зняття арешту з рахунку, а тому позивачу відмовлено в задоволенні клопотання про скасування арешту з банківського рахунку.
Позивач вказує, що вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, на вказаний рахунок нараховується належна їй соціальна допомога, яка є єдиним джерелом її доходу. Накладення арешту на вказаний рахунок порушує конституційні права позивача та позбавляє її та її дитину засобів до існування.
Враховуючи викладене вище, позивач просить постанову державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк О.В. від 06.12.2020, винесену у виконавчому провадженні № 63683421, про арешт коштів боржника скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться та надходять як соціальні виплати на картковий рахунок ІВАN НОМЕР_1 , який відкритий в АТ «КБ ПриватБанк».
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.05.2021 провадження у справі відкрито та визначено справу розглянути в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
Державний виконавець Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк О.В. надала до суду відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Мотивувала тим, що оскаржувана постанова була винесена на підставі ст.ст. 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження». При накладенні арешту на рахунки боржника державним виконавцем не було допущено порушень норм чинного законодавства. Відповідно до ст. 59 вказаного вище Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення. Проте таких повідомлень від банку не надходило. Окрім того надані позивачем виписки з банку в яких зазначено про зарахування виплат соціального фонду не можуть розцінюватись державним виконавцем як належне підтвердження про те, що цей рахунок має соціальне призначення. А тому відсутні, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для зняття арешту з коштів боржника. Виконавець самостійно не може знати чи поширюється на певний рахунок спеціальний режим. Законодавство покладає таку функцію на фінансову установу. Отримуючи постанову про арешт коштів, фінансова установа не накладає арешт на кошти, що знаходяться на спеціальних рахунках та повідомляє про це виконавця. Згідно відповідей на запити боржниця ніде не працює, іншого майна на яке можливо звернути стягнення не має, належного підтвердження про призначення вказаного рахунку державний виконавець не отримував, а тому вказана постанова про арешт коштів боржника винесена без порушень чинного законодавства.
Третя особа по справі АТ «Ощадбанк» про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак будь-яких клопотань, в тому числі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, не подавав, відзив до суду не направив.
За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як встановлено рішенням Європейського суду з прав людини по справі "Хонякіна проти Грузії" від 19 червня 2012 року, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.
Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 12.12.2018 року № 399/142/16-ц, згідно якої - якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права особи, яка звернулась до суду, суд, відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, в даному випадку захист права позивача необхідно вчинити шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто зняття арешту з рахунку позивачки у зв`язку із наступним.
Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.11.2020 р. державним виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк О.В. відкрито виконавче провадження №63683421 з примусового виконання виконавчого листа по справі №695/3496/19, який видано 13.04.2019 р. Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області.
06.12.2020 р. державним виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк О.В. винесено постанову від 06.12.2020 р. про арешт коштів боржника, за якою в рамках вказаного виконавчого провадження накладено арешт на грошові кошти, що мстяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
10.02.2021 ОСОБА_1 звернулася до Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про скасування постанови державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк О.В. про накладення арешту на її грошові кошти, а саме в частині накладення арешту на грошові кошти, які є соціальними виплатами та надходять на відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» рахунок.
Відповідно до відповіді державного виконавця Зеленюк О.В. на вказану вище заяву, боржник, звертаючись із заявою про зняття арешту з її вказаного вище рахунку, не надала документи на підтвердження того, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на такому рахунку, заборонено законом, а тому підстави для скасування арешту відсутні.
Звертаючись до суду з зазначеними вище позовними вимогами позивач в обґрунтування своїх доводів надала до суду виписку АТ КБ «ПриватБанк» з карткового рахунку ІВАN НОМЕР_1 , із якого вбачається, що на вказаний рахунок надходить соціальна виплата із Соціального фонду, при цьому жодних інших нарахувань на вказаний рахунок не здійснюється.
Як вбачається із довідок Управління соціального захисту населення від 15.12.2020р. №04-24/743; №04-24/744; №04-24/745, ОСОБА_1 знаходиться на обліку УСЗН Золотоніської РДА та отримує допомогу на 1 дитину одиноким матерям, отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини та державної соціальної допомоги мало забезпеченням сім`ям. При цьому суми коштів, які вказані у вказаних довідках, що перераховуються позивачу в якості соціальних виплат відповідають сумам, що зазначені у виписці банку по рахунку позивача.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 цього ж Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.
Згідно ст. 73 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на такі виплати: допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; допомогу на дітей одиноким матерям; допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.
Таким чином, з огляду на наведені доводи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, оскільки внаслідок спірного обтяження позивачка без законних підстав обмежена у розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на рахунку позивачки для отримання соціальної допомоги на дитину одинокій матері, одноразової допомоги при народженні та соціальної допомоги на дітей малозабезпеченим сім`ям, на які за законом не може бути накладений арешт у виконавчому провадженні, а тому порушене право позивача стосовно спірного обтяження підлягає до поновлення та судового захисту.
При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Таким чином отримавши відповідне повідомлення від боржника, державний виконавець в силу норм ЗУ «Про виконавче провадження» не був позбавлений можливості сам перевірити цільове призначення вказаного рахунку та види допомоги, які нараховуються на нього, чого не зробив та безпідставно відмовив позивачу у знятті арешту із вказаного рахунку.
При цьому суд погоджується із доводами державного виконавця, що можливість накладення арешту на всі кошти боржника надана державному виконавцю ЗУ «Про виконавче провадження». Однак встановивши вказані вище обставини державний виконавець мав би вчинити дії, які спрямовані на усунення порушень вимог вказаного закону, в тому числі недопущення арешту чи стягнення тих коштів, на які стягнення не може бути звернено.
При цьому суд зауважує, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Частиною п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
Висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19-ц, на який посилається у відзиві державний виконавець, стосується обставин справи, в яких боржник звертався до виконавця із заявою про виникнення в нього зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі та просив не накладати або зняти арешт з відповідної суми коштів на рахунку для виплати заробітної плати своїм працівникам. При цьому заява боржника про зняття арешту з рахунка правомірно була відхилена виконавцем, оскільки в цій заяві боржник не вказав, у якому саме розмірі в нього виникли зобов`язання з виплати заробітної плати, з якої саме суми коштів він просить зняти арешт, та не додав документів, підтверджуючих ці обставини. За таких обставин зазначені доводи державного виконавця до уваги судом не беруться.
Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з суми судового збору сплаченого позивачем за подання вказаного позову в розмірі 908 грн., сплата яких стверджується квитанцією від 14.05.2021 року.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Золотонісьткого місьткрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа акціонерне товариство «Ощадбанк», про зняття арешту з коштів боржника задовольнити.
Постанову державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк Олени Володимирівни від 06.12.2020, винесену у виконавчому провадженні № 63683421, про арешт коштів боржника скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться та надходять на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 як соціальна виплата на картковий рахунок ІВАN НОМЕР_1 , який відкритий в АТ К «ПриватБанк».
Стягнути із Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 кошти в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень в порядку відшкодування сплати судового збору.
Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: Середа Л.В.