Єдиний унікальний номер 741/1594/19
Провадження № 2/741/53/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 14 квітня 2021 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мринської об`єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про тлумачення заповіту,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який 5 травня 2017 року склав заповіт, яким заповів їй (позивачу) земельну ділянку (пай), на яку він мав право за законом, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 054746 розміром 5,75 га. Вона (позивач) та син ОСОБА_4 - ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 . Звернувшись до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину вона (позивач) отримала від нотаріуса роз`яснення про те, що за життя ОСОБА_4 за ним на підставі технічної документації в порядку спадкування були зареєстровані дві земельні ділянки з кадастровим номерами :02:001:2169 та :02:001:2170. У зв`язку із цим нотаріус відмовив їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину і порекомендував звернутися до суду із заявою про тлумачення заповіту, адже на момент смерті ОСОБА_4 мав у власності зазначені земельні ділянки, які були ним успадковані та виділені в натурі і сформовані відповідно до ст. 79-1 ЗК України.

ОСОБА_1 просила суд здійснити тлумачення заповіту, складеного ОСОБА_4 , посвідченого старостою с. Селище, с. Роздольне, с. Киселівка Носівського району Чернігівської області 5 травня 2017 року і зареєстрованого в реєстрі за № 16, на користь ОСОБА_1 в частині щодо розпорядження на випадок його смерті правом на земельну частку (пай), що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 054746 розміром 5,75 га, в тому числі земельними ділянками у разі виділу земельних ділянок в натурі та їх формування, як об`єкта права власності.

У судове засідання позивач та її представник - адвокат Левченко Г.В. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивача.

У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, суть якої зводиться до того, що сільська рада визнає позов, не заперечує проти його задоволення та просить розгляд справи проводити без їх участі.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, про причини неявки до суду не повідомили, не просили розгляд справи відкласти.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 5 травня 2017 року державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі, що знаходиться в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства імені Стратілата, що знаходиться в с. Селище Носівського району Чернігівської області, розміром 5,75 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 054746, виданого Носівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 20 січня 1998 року згідно рішення Носівської районної державної адміністрації від 1 липня 1996 року за № 155, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20 січня 1998 року за № 246, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 8; 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 27-32).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

З копії спадкової справи № 106/2018 до майна померлого ОСОБА_4 (а.с. 27-32) вбачається, що 5 травня 2017 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким земельну ділянку (пай), на яку він має право за законом, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 054746 розміром 5,75 га. Спадщину прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину, але отримала від нотаріуса роз`яснення про те, що за життя ОСОБА_4 за ним на підставі технічної документації в порядку спадкування були зареєстровані дві земельні ділянки з кадастровим номерами :02:001:2169 та :02:001:2170. У зв`язку із цим нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину і порекомендував звернутися до суду із заявою про тлумачення заповіту, адже на момент смерті ОСОБА_4 мав у власності зазначені земельні ділянки, які були ним успадковані після смерті та виділені в натурі і сформовані відповідно до ст. 79-1 ЗК України, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1236 ЦК України встановлено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України.

Статтею 213 ЦК України встановлено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій ст. 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені ст. 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

У складеному ОСОБА_4 заповіті зазначено, що він заповідає позивачу належну йому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 054746 земельну ділянку (пай) розміром 5,75 га.

У судовому засіданні встановлено, що на момент смерті ОСОБА_4 мав у власності дві земельні ділянки з кадастровим номерами :02:001:2169 та :02:001:2170, які були сформовані відповідно до ст. 79-1 ЗК України, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 10; 11).

Порівнюючи різні частини правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами спадкодавця, який він виразив при вчиненні правочину, суд приходить до висновку, що шляхом складення 5 травня 2017 року заповіту ОСОБА_4 реалізував свій намір заповісти позивачу саме належні йому та отримані внаслідок реалізації за життя свого права на земельну частку (пай) земельні ділянки площами 1,2229 га, кадастровий номер :02:001:2169, та 2,7307 га, кадастровий номер :02:001:2170, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території колишньої Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області.

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Ураховуючи те, що відповідачі не вчинили жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 213, 1223, 1256, 1268 ЦК України, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , - задовольнити.

Здійснити тлумачення заповіту, складеного ОСОБА_4 5 травня 2017 року, посвідченого старостою с. Селище, с. Роздольне, с. Киселівка Носівського району Чернігівської області ОСОБА_3 , зареєстрованого в реєстрі за № 16, в частині того, що цей заповіт стосується земельних ділянок площами 1,2229 га, кадастровий номер :02:001:2169, та 2,7307 га, кадастровий номер :02:001:2170, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території колишньої Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв