Справа № 489/5442/20
Провадження №2/489/676/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.05.2010 у розмірі 14194 грн. 18 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до зазначеного договору, відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачкою, станом на 24.09.2020 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 14194,18 грн., з яких: 8973,52 грн. заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 8973,52 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 2568,54 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625; 2652,12 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії.

Ухвалою суду від 01.12.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 18 травня 2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, просила надати їй перераховані нижче послуги, а саме "Дебетова особиста картка", проставивши відповідну відмітку у вказаній анкеті-заяві. Із копії вищевказаної анкети-заяви від 18.05.2010 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 не мала наміру отримати будь-який кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка "Універсальна".

У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Відповідно до укладеного договору, відкрито рахунок та надано ОСОБА_1 кредитні картки, останню за № НОМЕР_1 з терміном дії до 01/22.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_1 встановлювався кредитний ліміт з 3700 грн. до 0,00 грн.

З виписки, наданої Банком по рахунку клієнта вбачається що з 19 січня 2017 року відповідачка користувалася кредитною карткою.

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12 квітня 2012 року, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

За такого, з наданої Банком виписки по картковому рахунку чітко прослідковується користування кредитними коштами та часткове їх погашення.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості відповідачки за кредитним договором станом на 24.09.2020 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 14194,18 грн., з яких: 8973,52 грн. заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 8973,52 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 2568,54 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625; 2652,12 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії.

Як вбачається з копії статуту АТ КБ «ПриватБанк», згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 76, частини першої статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

На підтвердження заявлених позовних вимог, представник АТ КБ «ПриватБанк» надав суду копію анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» від 18 травня 2010 року, у якій серед зазначених у анкеті банківських послуг наявна відмітка про обрання відповідачкою ОСОБА_1 послуги «Дебетова особиста картка», при цьому відмітка відповідачки про обрання нею картки «Універсальна» відсутня та графа щодо обраного нею кредитного ліміту не заповнена.

Також, на підтвердження укладеного між сторонами кредитного договору від 18.05.2010 року та на підтвердження невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», розрахунок заборгованості за договором №б/н від 18.05.2010 року та виписку за рахунком за період з 18.01.2017 року по 01.03.2020 року.

Проте, вищезазначені докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами кредитного договору від 18.05.2010 року, за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження волевиявлення ОСОБА_1 на його укладення та досягнення сторонами всіх істотних його умов. Зокрема, банк не надав доказів на підтвердження видачі відповідачці кредитної картки, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку.

Зазначений висновок суду узгоджується із правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року у справі № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року у справі № 364/594/17, від 24 травня 2018 року у справі № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа № 357/16301/15-ц, від 04 вересня 2019 року №367/4586/16-ц.

При цьому, надана позивачем копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» від 18.05.2010 року не може розцінюватись як доказ, підтверджуючий факт укладення між сторонами кредитного договору, оскільки не містить даних про отримання відповідачкою ОСОБА_1 кредиту та надана позивачем Анкета-заява від 18.05.2010 року не містить відомостей про оформлення відповідачкою кредитного договору в розмірі та на умовах, зазначених у позовній заяві, оскільки така заява свідчить про отримання відповідачкою дебетової картки, а не кредитної (в цьому документі відсутні відомості про встановлення будь-якого кредитного ліміту). Крім того, зміст вказаної довідки про умови кредитування від 18.05.2010 року не дозволяє дійти висновку, що вона стосується саме кредитного договору №б/н від 18.05.2010 року.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що вказані документи не стосуються предмета доказування укладення між позивачем та відповідачем договору №б/н від 18.05.2010 року, а відтак, з огляду на приписи ст. 77 ЦПК України, документи не є належними доказами.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості та виписка по картковому рахунку, також не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено факту укладання кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми.

Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі № 198/787/16-ц.

Не надано суду також будь-яких відомостей про дату вручення картки відповідачці, повідомлення їй пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості.

Крім того, суд вважає, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 травня 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Враховуючи наведене та надавши належну оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження заявлених ним вимог, суд дійшов висновку про недоведеність факту укладення з відповідачкою ОСОБА_1 кредитного договору у письмовій формі, відкриття рахунку на ім`я відповідачки, видачі їй картки «Універсальна» із зазначенням строку її дії та кредитного ліміту, на умовах, вказаних ним у позовній заяві, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 247, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «28» січня 2021 року.