Справа №522/2421/20
Провадження №2/522/2816/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.

за участі секретаря судового засідання Смокової А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання додаткового строку прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою 12.02.2020 року звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання додаткового строку прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна тітка позивачки ОСОБА_4 у віці 88 років. Позивачка зазначає, що за життя тітка стверджувала, що її власність перейде позивачці до спадщині, адже у тітки дітей не було та інших родичів крім позивачки не має. Позивачці не відомо, чи складала за життя тітка заповіт на її ім`я. ОСОБА_1 зазначає, що до 1989 року проживала постійно у тітки ОСОБА_4 , але потім у 1989 році оселилась разом з чоловіком у м. Роздільна Одеської області. У листопаді 2019 року позивачка звернулась до Одеської міської нотаріальної контори до приватного нотаріуса Філімонової Г.В., з заявою про прийняття спадщини до майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримала лист-відмову, де зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, таким чином, позивачка пропустила строк для прийняття спадщини та їй було рекомендовано звернутись до суду за поновленням строку прийняття спадщини.

ОСОБА_1 зазначає, що за життя навідувала тітку, але являється інвалідом 3 групи по зору, у зв`язку з чим коли тітка захворіла, то позивачка приїхала до м. Одеса, викликала лікарів та рентген додому, це сталося 27.03.20218 року, ОСОБА_4 зламала шийку стегна, крім того позивачка сплатила роботи по відкриттю дверей, тому що тітка була зачинена зсередини. Після цього, здійснивши допомогу, повідомила соцпрацівника, який обслуговував тітку, про стан здоров`я ОСОБА_4 , соцпрацівник здійснював належний догляд. Позивачка не могла постійно знаходитись з тіткою, тому що з позивачкою проживає престаріла мати, та додатково позивачка здійснює догляд за свекрухою, яка проживає по сусідству. З часу захворювання, тітка позивачка померла через 2 місяці. ОСОБА_5 сплачувала за комунальні послуги самостійно, на теперішній час за її особистим рахунком значиться борг у розмірі 5030,04 грн. ОСОБА_4 постійно наголошувала, що її кімната у комунальній квартирі буде належати позивачці, тому остання вважала, що ОСОБА_4 склала відповідні документи, крім того, у в`язку з тим, що позивачка є інвалідом по зору, та проходила лікування, вона не знала про строки звернення до нотаріуса щодо прийняття спадщини, та вважала, що може у будь-який час звернутись щодо оформлення спадщини.У зв`язку з вищевказаним позивачка звернулась до суду з позовною вимогою про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

30.09.2020 року позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 року витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Галини Василівни належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19.10.2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. на виконання ухвали суду про витребування доказів надано належним чином завірену копію спадкової справи №1/2019 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання 21.01.2021 року сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 26.01.2021 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволені вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.05.2018 року.

Відповідно до довідки (виписки із домової книги про склад сім`ї та реєстрації) №1019 від 24.09.2018 року ОСОБА_4 з 17.01.1960 року була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 , сусідами по квартирі значяться ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно з листа приватного нотаріуса ОМНО Філімонової Г.В. №388/01-16 від 06.11.2019 року, зазначено роз`яснення норм спадкового права щодо спадкуваня майна ОСОБА_4 , а саме зі змісту листа вбачається, що приватним нотаріусом 06.11.2019 року було отримано заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини до майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заявником було пропущено строк для прийняття спадщини, та роз`яснено право на звернення до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка є дочкою спадкодавця, а тому є спадкоємцем першої черги.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до листа приватного нотаріуса ОМНО Філімонової Г.В. №388/01-16 від 06.11.2019 року, позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини з пропуском встановлено строку у 6 місяців для прийняття спадщини, і з надісланих даних неможливо зробити висновок, що факт прийняття спадщини є безспірним.

Таким чином, позивач дійсно пропустила строк звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19).

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Єдиною підставою пропуску строку позивачка зазначає, що є інвалідом третьої групи по зору, та проходила лікування та не знала про строки звернення до нотаріусу, разом з тим, позивачкою не надано суду доказів щодо проходження лікування за весь період строку на звернення до нотаріусу. Зазначені твердження суд не може визнати поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини з підстав їх необґрунтованості.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи відсутність доказів щодо наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для вчинення дій щодо прийняття спадщини позивачем у встановлений законом строк, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання додаткового строку прийняття спадщини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 26.01.2021 року.

Суддя Д.Ю. Донцов