Справа № 490/8356/20
н/п 2/490/2202/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., позивача ОСОБА_1 , представниці відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Басаргіної Г.С., розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Димов Олександр Сергійович, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання, спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна у спільній сумісній власності, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Димов Олександр Сергійович, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання, спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна у спільній сумісній власності.

25 травня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про направлення даної справи за належністю до Заводського районного суду міста Миколаєва.

Клопотання мотивоване тим, що предметом спрору, крім іншого є визнання за позивачем права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; 15/ НОМЕР_1 частки приватної спільної часткової власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/40 частки приватної спільної часткової власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_4 .

При цьому, позивач вказує, що звернувся саме до Центрального районного суду міста Миколаєва оскільки вважав, що дві спірні квартири по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 територіально перебувають в Центральному районі міста Миколаєва.

Вказує, що в судовому засіданні, яке відбулося 23.04.2021 року, було з`ясовано, що будинок АДРЕСА_3 (а саме, на межі територій Центрального та Заводського районів міста, які у відповідному місці розмежовуються проїжджою частиною догроги по АДРЕСА_5 .

Зазначає що відповідачка забрала всі правовстановлюючі документи на спірні квартири, а тому зробити оцінку вказаного майна не має змоги.

Вказує, що вартість квартири по АДРЕСА_2 , яка знаходиться в Заводському районі міста Миколаєва значно вища за вартість квартири по АДРЕСА_1 , яка знаходиться в Центральному районі міста Миколаєва.

За такого просить суд передати справу на розгляд до належного суду, яким є Заводський районний суд міста Миколаєва.

В судовому засіанні позивач клопотання підтримав, вказав, що місце розташування квартири по АДРЕСА_2 , на межі двох районів Заводського і Центрального, викликало помилкове звернення до Центрального райооного суду міста Миколаєва, який не є належним судом для розгляду даної справи.

Зазначив, що в процесуальному законодавстві не існує прямої заборони, щодо передачі справи до належного суду, у випадку виявлення під час розгляду справи по суті, що відкриття провадження відбулося з порушення правил виключної підсудності.

Представниця відповідачки проти задоволення клопотання заперечила, вказала на неможливість передачі справи за належністю до іншого суду на стадії розгляду по суті, надмірне затягування строків розгляду справи у разі передачі справи до іншого суду, вказувала на неможливості долучення доказів вартості аналогічних квартир до справи на даній стадії, просила в клопотанні відмовити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про час та місце проведення повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та ознайомившись з матеріалами справи, встановив наступне.

24.11.2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Димов Олександр Сергійович, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання, спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна у спільній сумісній власності. В позовні заяві позивач просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в період з 1993 року до моменту її смерті; визнати спільною сумісною власністю майно, набуте під час спільного проживання, яке складається з: квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; 15/1000 частки приватної спільної часткової власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/40 частки приватної спільної часткової власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_4 ; банківського вкладу ОСОБА_3 з нарахованими відсотками за договором з АТ КБ "Приватбанк" - Послуга "Стандарт безподатковий", номер рахунку НОМЕР_2 ; банківського вкладу ОСОБА_3 з нарахованими відсотками за договором з АТ КБ "Приватбанк" - Послуга "Стандарт срочний", номер рахунку НОМЕР_3 . Крім того, просив визнати за позивачем право приватної власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; 15/10000 частки приватної спільної часткової власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/40 частки приватної спільної часткової власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/2 частку банківського вкладу ОСОБА_3 з нарахованими відсотками за договором з АТ КБ "Приватбанк" - Послуга "Стандарт безподатковий", номер рахунку НОМЕР_2 ; 1/2 частку банківського вкладу ОСОБА_3 з нарахованими відсотками за договором з АТ КБ "Приватбанк" - Послуга "Стандарт срочний", номер рахунку НОМЕР_3 .

07.12.2020 року до канцелярії суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просить суд визнати спільною сумісною власністю сторін також квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування вибору саме Центрального районного суду міста Миколаєва в позовній заяві позивачем зазначено, що, що позов пред`явлено за правилами виключної територіальної підсудності - за місцезнаходженням спірної нерухомості у Центральному районі міста Миколаєва.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 31.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вищезазначеним позовом.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження, суд виходив з того, що вона подана відповідно до вимог цивільного процесуального закону та підсудна саме Центральному районному суд міста Миколаєва.

Після відкриття провадження у справі та протягом підготовчого провадження, ні позивач та його представник, ні представниця відповідачки не висловлювали заперечень щодо підсудності даної справи та сумнівів щодо знаходження частини спірного нерухомого майна, а саме квартири по АДРЕСА_2 . Лише 25 травня 2021 року від позивача до суду надійшло клопотання про передачу справи на розгляд іншому суду, з мотивів належності даної справи до територіальної юрисдикції (підсудності) іншому суду - Заводському районому суду міста Миколаєва.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК України).

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26-30 ЦПК України).

В Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

З позовної заяви вбачається, що спір виник, крім іншого, з приводу конкретно визначеного нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; 15/10000 частки приватної спільної часткової власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/40 частки приватної спільної часткової власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_4 та 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, як встановлено судом, будинок АДРЕСА_3 в якому розташована спірна квартира АДРЕСА_6 . При цьому, специфіка місця розташування вказаного нерухомого майна, а саме, на межі територій Центрального та Заводського районів міста, які у відповідному місці розмежовуються проїжджою частиною догроги по АДРЕСА_5 , об`єктивно унеможливила правильне визначення територіальної підсудності судом при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі.

Більше того, як зазачалося вище, віднесення квартири по АДРЕСА_7 , саме до Центрального району міста Миколаєва, не викликало сумнівів ні у позивача, ні у відповідача по даній справі, про що під час підготовчого провадження клопотань сторонами не заявлялось.

Відповідно до п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

З правового аналізу зазначених вище норм вбачається, що дана справа має розглядатися за правилами виключної підсудності, тобто, за місцезнаходженням нерухомого майна, щодо якого існує спір.

За такого, суд не може проігнорувати інформацію, про знаходження квартири, яка є предметом спору - кв. АДРЕСА_8 та той факт, що з урахуванням місця розташування, періоду побудови, площі спірних квартир, інформації щодо вартості аналогічних квартир, наданої позивачем, вартість квартири АДРЕСА_8 , більш як удвіччі перевищує, вартість квартири по АДРЕСА_1 .

Щодо аргументів представниці відповідачки про затягування строку вирішення вказаного спору у разі передачі справи та що на даній стадії передача справи за підсудністю не допускається, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 46 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року №3, якщо після відкриття провадження у справі та до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд не має права розглядати справу і зобов`язаний передати її на розгляд до суду, якому вона підсудна за законом, оскільки ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

В частині 1 статті 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 статті 2 ЦПК України встановлено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини кожна держава учасниця Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, реалізуючи пункт 1 статті 6 цієї Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року (judgementof ECHR of 16 December 1992 DeGeouffredelaPradellev. France // Series AN 253-B).

У відповідності до статті 378 ЦПК України наслідком прийнятя судом судового рішення яким закінчено розгляд справи з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) є безумовне скасування судового рішення і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Таким чином, не направлення з формальних міркувань (не можливість на даній стадії розгляду) даної справи на розгляд іншому суду, якому належить до територіальної юрисдикції (підсудності), призведе до безумовного скасування судового рішення яким буде закінчено розгляд справи і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, що беззаперечно, ще більше затягне розгляд справи та не відповідатиме завданням цивільного судочинства.

Враховуючи наведене вище, та що даний спір виник щодо декількох об`єктів нерухомого майна, тому має розглядатися за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою, а саме квартири АДРЕСА_8 , яка розміщена на території Заводського району міста Миколаєва, а саме - Заводським районним судом міста Миколаєва.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ч. 1 ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 31, ст. 32, ст. 258-261 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 до Заводського районного суду міста Миколаєва для розгляду по суті, задовольнити.

Цивільну справу №490/8356/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Димов Олександр Сергійович, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання, спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна у спільній сумісній власності передати на розгляд до Заводського районного суду міста Миколаєва.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому статтею 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва.

Суддя О.В. Саламатін