Провадження № 22-ц/812/1129/21 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2021 року м. Миколаїв

справа № 489/1226/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку у письмовому провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2 - адвоката Костоусової Яни Миколаївни

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 27 квітня 2021 року суддею Коваленко І.В. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 27 квітня 2021 року),

У С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позивач зазначав, що ОСОБА_2 є його батьком. Відповідач сплачував аліменти до досягнення ним повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). На даний час він, позивач, навчається на третьому курсі денної форми навчання в Миколаївському юридичному фаховому коледжі Національного університету «Одеська юридична академія», власних джерел доходу не має та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги батьків. Добровільно ОСОБА_2 матеріального утримання йому не надає.

Посилаючись на права, передбачені статтею 199 СК, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти в розмірі ј частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подання заяви до закінчення навчання.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10 березня 2021 року і до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним 23-х років. Також з ОСОБА_2 стягнуто 908 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апелянт посилався на те, що свій обов`язок по утриманню позивача він фактично виконав, відмовившись при розлученні від належного йому майна, добровільно надавав матеріальну допомогу на навчання (11765 грн.), хоча необхідність навчання саме в цьому закладі з ним не узгоджувалась. Крім того у нього на утриманні знаходиться малолітні донька ОСОБА_3 , 2020 року народження, дружина (до досягнення дитиною трьох років) та непрацездатні батьки. Апелянт наголошував на неспроможності надавати утримання повнолітньому сину, не погодився з правовою кваліфікацію спірних правовідносин та зазначав порушення його права на доступ до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , заперечуючи доводи апелянта, просив залишити судове рішення без змін. Позивач посилався на високий рівень доходів батька у зв`язку з роботою за кордоном, а також необґрунтоване посилання апелянта на передачу майна в рахунок сплати аліментів.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається апеляційним судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 (без визначення мінімального розміру аліментів) та стягнувши на користь позивача ј частку заробітку (доходу) ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з встановлення таких фактів, як потреба повнолітнього сина у зв`язку з продовженням навчання в утриманні від батьків, працездатності відповідача спроможності надавати допомогу синові та відсутності інших утриманців, тобто підстав, передбачених статтею 199 СК.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Спірні правовідносини регулюються нормами сімейного законодавства.

Статтею 199 СК передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

Так, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу (пункт 2 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів")

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно зі статтею 200 СК суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За правилами статті 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами частин 1, 4 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Отже, предметом доказування у такому позові є як факт, що позивач потребує матеріальної допомоги батьків у зв`язку з проходженням навчання, так і факт спроможності відповідача надавати таку допомогу.

За правилами статей 79, 80 ЦПК достовірними та достатніми є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність тих обставин, які входять до предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які розірвали шлюб у грудні 2016 року (а.с.7,9).

ОСОБА_2 сплачував аліменти на синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , 2009 року народження, за судовим рішенням від 12 квітня 2017 року (а.с.10).

З 1 вересня 2018 року ОСОБА_1 навчається на денному відділенні Миколаївського юридичного фахового коледжу Національного університету «Одеська юридична академія» (3 курс) за спеціальністю 081 «Право» (а.с13,11-12).

Термін закінчення навчання - 30 червня 2021 року.

За місцем навчання ОСОБА_1 стипендію не отримує (а.с. 13).

Відомостей про особисті доходи ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 на період навчання потребує матеріальної підтримки батьків відповідає обставинам справи та вимогам сімейного законодавства.

Апеляційним судом також встановлено, що ОСОБА_2 є працездатною особою.

Факт постійного працевлаштування та стабільного доходу відповідач заперечує. Але доказів того, що він перебуває на обліку у службі зайнятості як особа, яка шукає роботу, суду не надано.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_2 спроможний надавати утримання сину на період його навчання.

Висновок про спроможність ОСОБА_2 надавати утримання повнолітньому сину підтверджує і посилання відповідача на надання ним грошової допомоги (11 765 грн.) у добровільному порядку.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості розміру аліментів, визначеного судом першої інстанції, апеляційний суд відповідно до вимог статті 182 СК враховує той факт, що ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (а.с.39); має неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.40); дружина ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та у зв`язку з цим не має доходів (а.с.41).

Крім того, відповідач продовжує сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за рішенням суду (а.с.10).

За цих обставин витрати ОСОБА_2 на утримання повнолітнього ОСОБА_1 (1/4), та осіб, які за законом мають право на отримання виплат від відповідача (малолітні син та донька, а також тимчасово непрацездатна дружина), загалом будуть значно перевищувати обмеження відрахувань із заробітної плати (50 або 70 %), як то передбачено частинами 1, 2 статті 128 КЗпП, що є порушенням прав відповідача.

Водночас, апеляційний суд не вбачає підстав вважати утриманцями ОСОБА_2 його непрацездатних (за віком) батьків. Доказів того, що ці особи потребують матеріальної допомоги, і таку допомогу відповідач надає добровільно, матеріали справи не містять.

Отже, апеляційний суд вважає, що пропорційним та відповідним меті встановлення правил статті 199 СК буде утримання повнолітнього сина на період його навчання в розмірі 1/8 частки доходів ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів на повнолітнього сина підлягає зміні.

Апеляційний суд не може погодитись з твердженням апелянта про наявність підстав, які звільняють його від обов`язку приймати участь в утриманні повнолітнього сина на період навчання.

Події, на які посилається ОСОБА_2 (передача нерухомого майна, добровільна допомога в минулому тощо) за нормами сімейного законодавства не впливають на наявність або відсутність права на аліменти за статтею 199 СК. Не передбачено законом і попереднє узгодження з батьками можливості продовження навчання, а також конкретного учбового закладу.

За таких же підстав не мають правового значення і посилання ОСОБА_2 на те, що суд не дослідив графік навчання позивача та не встановив неможливість заочної форми навчання та працевлаштування. Ці обставини виходять за межі предмету доказування у спорах за статтею 199 СК.

Не можуть вважатись переконливими і посилання ОСОБА_2 на те, що витрати на навчання не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК, оскільки таких вимог ОСОБА_1 не заявляв.

В мотивувальній частині судового рішення зазначено період, на який позивач ОСОБА_1 має право на утримання від батька, тобто період навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років, що відповідає диспозиції статті 199 СК та не залежить від формулювань, використаних позивачем у позовній заяві.

Отже, достатніх підстав для скасування судового рішення та відмови в позові ОСОБА_1 апеляційний суд не вбачає.

Не може вплинути на розмір аліментів і посилання позивача на високій рівень доходу батька, оскільки цей розмір визначено у частці від його заробітку (доходу).

Працевлаштування ОСОБА_2 за кордоном та отримання доходів в іноземній валюті доказами не підтверджено.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат за правилами частини 13 статті 141 ЦПК апеляційний суд виходить з наступного.

При зверненні з апеляційної скаргою на судове рішення розмір судового збору мав визначатись за пунктом 6 частини 2 статті 4 Закону «Про судовий збір» та складати 1362 (908 х 150 %) грн.

Проте ОСОБА_2 при поданні апеляційної скарги сплатив лише 908 грн. Недоплата складає 454 грн., які мають бути стягнуті з апелянта на користь держави.

Водночас, за правилами частини 1 статті 141 ЦПК ОСОБА_2 має право на відшкодування судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 (1/4 частка) задоволені навпіл (1/8), що свідчить про таке ж пропорційне задоволення вимог відповідача, то ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню половина тих витрат, які він здійснив (мав здійснити) при подання апеляційної скарги. Отже, розмір відшкодування ОСОБА_2 судових витрат складає 681 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382 СК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2021 року змінити, зменшивши стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів з 1/4 до 1/8 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10 березня 2021 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 454 грн. судового збору при поданні апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 681 грн. судових витрат, понесених у зв`язку з апеляційним переглядом справи.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 3 червня 2021 року