"26" січня 2021 р.
Справа № 642/1704/19
Провадження №2/642/341/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Бондаренко В.П.,

представника позивачки - ОСОБА_1 ,

представника відповідача- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

7 квітня 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом про розподіл майна подружжя, в порядку розподілу майна просить:

- визнати за нею та за відповідачем право власності за кожним на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;

-визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки ГАЗ , 2004 року випуску, білого кольору, № двигуна НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

-стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини вказаного автомобіля в розмірі 12 625 грн. та припинити її право власності на частку у праві спільній сумісній власності на вказаний автомобіль.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 21.06.2014 по 19.09.2018 перебувала з відповідачем з в зареєстрованому шлюбі. За період перебування в шлюбі вони за спільні кошти придбали 5 серпня 2014 року вказану однокімнатну квартиру, та 18 квітня 2017 року автомобіль. Право власності на вказане майно зареєстровано за відповідачем, однак вказане майно придбано за спільні кошти. Позивачка просить розподілити майно відповідно до заявлених позовних вимог.

15.04.2019 відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до позивачки про поділ майна подружжя. 18 квітня 2019 він подав уточнену зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя, а саме: телевізора вартістю 10 900 грн., блендеру - 1 080 грн., фрезеру для манікюру та супутніх матеріалів 4 134 грн., витяжки для манікюру 2 000 грн., матеріалів для манікюру 5 000 грн., телефону Xiaomi Mi А1 4/64- 8 000 грн., роутеру - 500 грн., меблів для спальні - 10 000 грн., а всього на суму 41 614 грн. Просив стягнути з позивачки на його користь грошову компенсацію Ѕ вартості вказаного майна, яке знаходиться у позивачки, у сумі 20 807 грн.

15.04.2019 представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив на позов, в якому просив в позові відмовити. Зазначив, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин сторони придбали вказаний автомобіль та квартиру. Квартира придбана за грошові кошти матері відповідача, які вона отримала після продажу спадкового майна - житлового будинку та земельної ділянки, та надала у борг сину для купівлі квартири, тому квартира є особистою власністю відповідача та розподілу не підлягає. Оцінка вартості автомобіля, надана позивачкою, є завищеною. Автомобіль у незадовільному стані, проводиться капітальний ремонт двигуна.

19.04.2019 представник позивачки подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що у відзиві відповідача відсутнє правове обґрунтування заперечень, заперечення відповідача є необґрунтованими, факт перебування автомобіля в ремонті не доведений.

30.05.2019 позивачка подала відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначила, що квартира придбана 05.08.2014, а будинок з земельною ділянкою проданий матір`ю відповідача 12.06.2014, тому доводи щодо придбання квартири за грошові кошти від продажу нерухомості матір`ю відповідача є недоведеними. Фрезер для манікюру та супутні матеріали, витяжка для манікюру, матеріали для манікюру, телефон Xiaomi Mi А1 4/64 - є речами індивідуального користування, які були подаровані їй відповідачем, тому розподілу не підлягають. Меблі для спальні придбані до шлюбу за грошові кошти її батька, та є її приданим, тому є її особистою власністю і розподілу не підлягають. Телевізор при розлученні позивач залишив їй, оскільки забрав собі холодильник такої ж вартості.. Розподілу може підлягати лише роутер та блендер.

03.12.2019 представник відповідача ОСОБА_2 подав письмові пояснення, в яких зазначив, що в провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває справа за позовом матері відповідача- ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 сторін у даній справі, про стягнення за договором позики від 4 серпня 2014 року солідарно заборгованості у розмірі 12 000 доларів США (еквівалент 303 860, 40 грн.). У відзиві на вказаний позов позивачка визнала факт особистої власності відповідача на вказану квартиру, оскільки зазначила, що договір купівлі-продажу встановлює право власності лише за позичальником ( ОСОБА_4 ), тому у разі, якщо позивачка наполягає на поділі начебто спільного майна- вказаної квартири, слід врахувати заборгованість за договором позики у вказаній сумі.

Судом у даній справі прийняті наступні процесуальні рішення.

Ухвалою суду від 15.03.2018 у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль та на квартиру відмовлено.

Ухвалою суду від 18.03. 2019 року (суддя Грінчук О.П.) відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.04.2019 зустрічна позовна заява залишена без руху, позивачу за зустрічним позовом надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суд від 25.04.2019 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді Грінчук О.П.

Ухвалою суд від 03.06.2019 прийнята зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна та об`єднана в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 3 червня 2019 року за клопотанням відповідача призначена судова автотоварознавча експертиза для визначення ринкової вартості автомобіля, та провадження у справі до проведення експертизи зупинено.

Ухвалою суду від 31.10.2019 року провадження у справі відновлено у зв`язку з невнесенням відповідачем ОСОБА_4 оплати за проведення експертизи.

Ухвалою суду від 12.12. 2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у даній справи до розгляду Дергачівським районним судом Харківської області цивільної справи за позовом матері відповідача ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Ухвалою суду від 12.12. 2019 за клопотанням представника позивачки у приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Арнаутової Т.А. витребувано, копію договору купівлі-продажу від 30.07.2014, за яким ОСОБА_5 придбала у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2 .

08.04. 2020 згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справу у зв`язку з перебуванням судді Грінчук О.АП. у відпустці по догляду за дитиною передано у провадження судді Шрамко Л.Л.

Ухвалою суду від 21.05. 2020 закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала, пославшись на викладені в позовній заяві обставини, проти зустрічного позову заперечувала. Щодо джерела походження грошових коштів для придбання майна пояснила, що вона навчалась, деякий час працювала неофіційно по вихідним дням, однак не може підтвердити отримання доходу. На весіллі було приблизно 50 гостей, які подарували їм грошові кошти, які клали в спільну скриньку. Крім того, їй батько подарував 5 000 доларів США перед весіллям. За ці кошти вона мала намір розпочати власний бізнес, однак ці грошові кошти пішли на придбання спірної квартири. Отже, вони з відповідачем мали спільні кошти на придбання квартири. При нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири, яка оформлена на відповідача, вона - позивачка- подала заяву про те, що не заперечує проти укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири, придбаної за спільні кошти. Вона пропонувала відповідачу оформити квартиру на дитину, однак він наполягає на тому, що це його особисте майно. Грошові кошти на придбання квартири мати відповідача не давала. В придбаній квартирі вони з відповідачем не проживали жодного дня, здавали її в оренду, а жили спочатку з батьками відповідача, а потім орендували житло. На придбання меблів батько дав їй гроші до весілля, це її придане, яке вона забрала, коли пішла від відповідача, про що надала розписку. Батьки подарували холодильник, який залишився у відповідача, а їй залишився телевізор.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що квартира придбана за грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, яка надала його мати у позику, та його особисті кошти. Грошові кошти мати надала після продажу спадщини. Він займається господарством, вирощує свиней, та від продажу м`яса має дохід. Грошових коштів у розмірі 5 000 доларів батьки позивачки не давали, а подарували їй холодильник на весілля, що зафіксовано на відеозапису весілля. Грошових коштів, достатніх для придбання квартири, на весілля також ніхто не дарував. Він працював, позивачка не працювала. Перший автомобіль ВАЗ 2109 він придбав у 2009 році, до шлюбу, потім його продав та придбав спірний автомобіль ГАЗ за 35 000 грн., який йому потрібен для роботи. Автомобіль був у ремонті, зараз знаходиться у нього. Він не заперечує, щоб позивачці залишився телевізор.

Вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 червня 2014 року.

Мають дитину- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року шлюб сторін розірвано.

Відповідач звертався до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з ним, посилаючись, зокрема, на те, що позивачка до 18.11.2019 офіційно не працювала. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 лютого 2020 року у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

5 серпня 2014 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Жовнір В.В. ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_9 за ціною 149 171 грн. однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

18 квітня 2017 року відповідач придбав автомобіль марки ГАЗ , 2004 року випуску, білого кольору, № двигуна НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що основний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване.

Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Таким чином, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю подружжя.

Щодо походження коштів на придбання квартири суд зазначає наступне.

Свідок ОСОБА_5 мати відповідача, пояснила в судовому засіданні, що її чоловік- батько відповідача, є фізичною особою-підприємцем. У них загальний сімейний бізнес, мають патент, з 2000 року займаються сільським господарством. Син вирощував свиней, вони йому допомагали, продавали м`ясо на ринку. Через місяць після весілля син захотів придбати квартиру, грошей у нього не було. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати, та вона отримала спадщину, за свою частку вона отримала 13 000 доларів США, та вони вирішили придбати квартири дітям. Вона придбала квартиру за 19 000 доларів США в Солоницівці для дочки. Вони з чоловіком під розписку позичили сину 12 000 доларів, від її свідка- імені, на придбання квартири, а решта 4 000 доларів США у сина були власні кошти. Позивачку про позику не повідомляли. Коли шукали квартиру, батькам позивачки про це не говорили, вони хотіли лише за свій кошт придбати квартиру. Коли придбали квартиру гостинного типу на Залютіно за 16 000 доларів США, повідомили про це сватів- батьків позивачки, однак останні висловили незадоволення такою квартирою, сказали, що вони б позичили гроші, щоб придбати більшу за розміром квартиру. Грошових коштів позивачки на придбання квартири не було. Син придбав за свої кошти автомобіль ГАЗ , який йому потрібен для зайняття бізнесом. Позивачка не працювала, була з дитиною. До укладення шлюбу вони разом не проживали, спільного господарства не вели, ніякого доходу позивачка не мала. Позивачка весь час навчалась, закінчила два інститути, жодного дня не працювала. Зі сватами домовились придбати холодильник, обрали холодильник за 10 000 грн., та подарували це як спільний подарунок на весілля. На весілля подружжю подарували грошових коштів приблизно до 1 000 доларів США, в гривнях. Половину цих грошей молоді прогуляли, оскільки весілля святкували 3 дні в кафе, вдома, з друзями. Вона свідок - звернулась до Дергачівського суду Харківської області з позовом про стягнення з сина та позивачки 12 000 доларів США за борговою розпискою. Спочатку подружжя проживало з ними, а у жовтні 2017 року пішли у орендовану квартиру. В березні 2018 року син повернувся додому. Спірну квартиру вони здавали в оренду, щоб оплачувати навчання позивачки. Зараз у спірній квартирі ніхто не проживає. Син оплачує комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_10 рідна сестра відповідача, пояснила в судовому засіданні, що батьки повідомили їй влітку, що вони позичили ОСОБА_11 12 000 доларів США на придбання квартири. Квартира була оформлена на брата. Брат тримав господарство, мав дохід. Позивачка навчалась, не працювала.

За договором купівлі-продажу від 12.06.2014, посвідченим приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А., ОСОБА_12 та ОСОБА_5 продали ОСОБА_13 житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_3 , 2/3 частки якого належали ОСОБА_12 , а 1/3 ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 02.06.2014, за ціною 250 000 грн.

За договором купівлі-продажу від 12.06.2014, посвідченим тим же приватним нотаріусом, ОСОБА_12 та ОСОБА_5 продали ОСОБА_13 земельну ділянку АДРЕСА_3 , 2/3 частки якої належали ОСОБА_12 , а 1/3 - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 02.06.2014, за ціною 208 150 грн.

Батько відповідача- ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 як фізична особа-підприємець, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває цивільна справа № 619/3526/19, провадження № 2/619/1344/19, за позовом матері відповідача- ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 сторін у справі, про солідарне стягнення за договором позики від 4 серпня 2014 року заборгованості у розмірі 12 000 доларів США (еквівалент 303 860, 40 грн.).

В позовній заяві ОСОБА_5 про стягнення суми позики, поданої до Дергачівського районного суду Харківської області, остання послалась на те, що сума позики витрачена на придбання квартири в інтересах сім`ї - сторін у даній справі, тому останні повинні нести солідарну відповідальність за договором позики.

При цьому суд не надає оцінку борговій розписці від 04.08.2014, в якій зазначено, що ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_5 (матері) грошові кошти в сумі 12 000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1 , та зобов`язується повернути вказані кошти до 4 серпня 2018 року, оскільки питання дійсності (недійсності) договору позики є предметом розгляду справи, яка перебуває на розгляді Дергачівського районного суду м.Харкова про стягнення грошових коштів.

Той факт, що на придбання квартири були надані грошові кошти матір`ю позивача, підтверджені в судовому засіданні показаннями допитаних свідків, про що зазначено вище, а умови, на яких були надані грошові кошти для придбання квартири, не є предметом розгляду даної справи.

Посилання позивачки на те, що свідки є родичами відповідача, тому надають показання на його користь, суд до уваги не приймає, оскільки жодних доказів дарування їй батьками 5 000 доларів США позивачка суду не надала, як і не надала доказів на спростування наданих відповідачем доказів щодо придбання квартири за грошові кошти, надані матір`ю відповідача, від свого клопотання про допит свідків, яке було задоволено судом, вона відмовилась.

Будь-яких доказів наявності у подружжя достатніх власних коштів для придбання квартири суду не надано, а надані відповідачем докази щодо залучення грошових коштів матері для придбання квартири позивачкою не спростовано.

При укладанні договору купівлі-продажу спірної квартири позивачка ОСОБА_3 подала 5 серпня 2014 року на адресу приватного нотаріуса ХМНО Жовнір В.В. заяву, в якій надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_4 на купівлю вказаної квартири за спільні кошти, та на умовах на її розсуд.

Як зазначено у пункті 11 вказаного договору, договір прочитано сторонами угоди особисто та нотаріусом уголос. Сторони свідчать, що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину їм роз`яснено нотаріусом, у момент підписання договору сторони усвідомлювали значення дій і могли керувати ними, розуміючи свої права та обов`язки за цим договором.

Отже, підписавши вказаний договір, відповідач погодився і з пунктом 7 договору, в якому зазначено, що нотаріусом доведено до відома сторін згоду від дружини покупця на купівлю нерухомості.

З вказаного випливає, що відповідач погодився з тим, що квартира придбана за спільні кошти подружжя.

Таким чином, спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, тому слід визнати право власності за кожним на 1/2 частину квартири.

Щодо придбання автомобіля, то відповідачем не надано доказів на спростування презумпції належності придбаного в період перебування у шлюбі автомобіля за спільні кошти.

Оскільки автомобіль придбаний під час перебування сторін у шлюбі, він є спільною сумісною власністю подружжя.

Суд вважає можливим задовольнити вимоги сторін про визнання права власності на автомобіль за відповідачем, з виплатою компенсації Ѕ частини вартості автомобіля позивачці.

При визначення розміру компенсації суд виходить з наступного.

Позивачка надала суду звіт про оцінку легкового автомобіля ГАЗ , 2004 року випуску, д.р.н. НОМЕР_4 , від 18.02.2019, складений суб`єктом оціночної діяльності ПП «Біле Яблуко ТМ», який має відповідний сертифікат, а саме оцінювачем ОСОБА_15 , щ який має відповідне кваліфікаційне свідоцтво оцінювача. Згідно з вказаним звітом вартість вказаного автомобіля становить 81 743 грн. При цьому коефіцієнт зменшення вартості автомобіля не застосовувався (0%), показники одометра не зазначені. Оцінка проведена шляхом порівняльного аналізу автомобілів такої моделі, без зазначення будь яких індивідуальних ознак вказаного автомобіля, його технічного стану, безпосередній огляд вказаного автомобіля не проводився.

У цьому звіті вказані обмеження щодо достовірності дослідження, зокрема, висновки цього дослідження є достовірними за умов, зокрема, якщо показання одометра (лічильника пробігу) автомобіля відповідні дійсному його пробігу, дані про умови експлуатації автомобіля, про наявність пошкоджень є достовірними, та інш.

Згідно з наданим суду відповідачем звітом про оцінку колісного транспортного засобу від 16.08.2019, складеним суб`єктом оціночної діяльності - ПП «Золотий Лев», який діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності № 41/18 від 18.01.2018, оцінювачем ОСОБА_16 , який має сертифікат № 1693 від 27.05. 2000 року, та свідоцтво про реєстрацію в Державному у реєстрі оцінювачів № 4195 від 07.12.2005 року, вартість автомобіля становить 25 250 грн. Вартість визначена з урахуванням пробігу, відсотка зменшення вартості 11,5, застосування інших коефіцієнтів. Висновок надано з урахуванням безпосереднього огляду автомобіля, до висновку додані фотографії автомобіля. У звіті зазначено, що автомобіль знаходиться у незадовільному стані та потребує ремонту., кількість років експлуатації - 15 років.

Суд кладе в основу рішення наданий відповідачем звіт про оцінку автомобіля, яким визначена його вартість в сумі 25 250 грн., оскільки вказаний звіт є обґрунтованим, наданим в результаті безпосереднього обстеження автомобіля, в той час як при проведенні оцінки автомобіля «ПП «Золотой Лев» автомобіль надано не було, та висновок щодо технічного стану автомобіля та відповідно його вартості оснований на припущеннях.

За таких обставин суд вважає необхідним визнати за відповідачем право власності на автомобіль, стягнути з нього на користь позивачки грошову компенсацію вартості Ѕ частини вказаного автомобіля в розмірі 12 625 грн. (25 250 грн.:2=12 625 грн.) , та припинити право власності позивачки на частку у праві спільній сумісній власності на вказаний автомобіль.

Щодо зустрічного позову про поділ іншого майна суд зазначає наступне.

Відповідачем на обґрунтування вартості майна надано суду витратна накладна від 25.04.2017 про придбання 25.04.2017 ОСОБА_17 через інтернет-магазин фрезеру та супутніх матеріалів на суму 4 134 грн., товарний чек від 08.01.2015 та гарантійний талон на телевізор «Samsung 40H 6500 вартістю 10 900 грн., товарний чек від 09.07.2015 та гарантійний талон на блендер Bosh MSM 66 1555 19 вартістю 1 080 грн. Будь-яких даних про вартість витяжки для манікюру та матеріалів для манікюру, телефону Xiaomi Mi А1 4/64, роутеру, меблів для спальні суду не надано.

Згідно з розпискою від 16.06.2018 позивачка забрала своє придане- ліжко, шафу, туалетний стіл та інше майно. Та обставина, що вказане майно є її особистим майном- приданим, про що зазначено у наданий позивачкою відповідачу розписці, відповідачем не спростовано. За таких обставин вказані меблі розподілу не підлягають.

Витяжка для манікюру, фрезери, супутні матеріали для манікюру є речами індивідуального користування, тому є особистою власністю позивачки, та розподілу не підлягають.

Мобільний телефон відповідач подарував позивачці, що він підтвердив в судовому засіданні, а тому вказаний телефон є її особистим майном, розподілу не підлягає.

За клопотанням представника відповідача судом оглянуто відеозапис весілля сторін, який міститься на DVD-R диску, з якого вбачається, що батьки позивачки подарували на весілля подружжю холодильник. Факт дарування холодильнику позивачка не оспорювала.

Відповідно до п.п. 22, 30 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Доказів щодо вартості іншого майна телевізору, блендера, роутеру на час звернення до суду відповідачем не надано, оцінка вказаного майна не проводилась. Крім того, як зазначила позивачка, відповідачу залишився холодильник, а їй- телевізор, що підтвердив і відповідач.

Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України судом було роз`яснено сторонам право заявити клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи для визначення вартості майна, однак жодна з сторін не виявила бажання заявляти таке клопотання.

За таких обставин суд позбавлений можливості розподілити вказане майно, та визначити суму грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї з сторін, та зустрічний позов відповідачем не доведений.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи наведене, основний позов підлягає частковому задоволенню, а у зустрічному позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4,5, 12, 13, 89, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_17 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_5 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_5 , право власності на автомобіль марки ГАЗ , 2004 року випуску, білого кольору, № двигуна НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості Ѕ частини вказаного автомобіля в розмірі 12 625 грн. (дванадцять тисяч шістсот двадцять п`ять гривень 00 копійок).

Припинити право власності ОСОБА_3 на частку у праві спільній сумісній власності на вказаний автомобіль.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування витрат по оплаті судового збору 2 124 грн. 44 коп. (дві тисячі сто двадцять чотири грн. 44 копійки).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, а саме: телевізора, блендеру, фрезеру для манікюру та супутніх матеріалів, витяжки для манікюру, матеріалів для манікюру, телефонів Xiaomi Mi А1 4/64, роутеру, меблів для спальні зі стягненням на користь ОСОБА_4 грошової компенсації на у сумі 20 807 грн. відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня його постановлення.

Повний текст рішення складений 25 січня 2021 року.

Суддя Л.Л.Шрамко