МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа №370/2219/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2021 р. Макарівський районний суд Київської області

у складі: судді Мазки Н.Б.

із секретарем Лещук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Макарів Макарівського району Київської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання удаваним правочину,

в с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання удаваним правочину, посилаючись на те, що у червні 2017 року вона звернулася до агентства з працевлаштування закордоном Мейпл Едьюкейшн з проханням надати більше інформації щодо можливості працевлаштування в Китаї.

Від представника компанії ОСОБА_4 , позивачка дізналася письмово (шляхом отримання електронного листа на електронну поштову скриньку), що на момент її звернення до агентства, компанія працевлаштовувала українців лише в якості викладачів англійської мови в Китаї та процес працевлаштування складався із 3 етапів:

1). Співбесіда англійською мовою з керівником компанії - ОСОБА_5 (який згодом представився як ОСОБА_5 та саме з цією особою було підписано Інвестиційний договір, невиконання якого предметом позову);

2). Самостійна підготовка матеріалів вдома;

3). Дистанційна співбесіда англійською мовою з представником школи в Китаї, яка пропонує вакансію викладача.

У вересні 2017 року вона вирішила, що хоче все ж спробувати свої сили та продовжила листування з компанією щодо працевлаштування в Китаї (жодні інші варіанти, тобто навчальні цілі, туристична мета не цікавили). Представник ОСОБА_4 повідомила, що компанія здійснює оплату всіх візових послуг.

Для подальшого проведення процесу працевлаштування їй, ОСОБА_1 потрібно було з`явитись у офіс Мейпл Едьюкейшн, як було вказано пані ОСОБА_4 , та надати копії документів (паспорт, ідентифікаційний код) та залагодити інші питання, пов`язані з майбутньою роботою в Китаї.

Так, 24 вересня вона, позивачка приїхала в офіс Мейпл Едьюкешн та особисто познайомилась з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який, в свою чергу, поставив перед фактом необхідності підписання Інвестиційного Договору, адже тільки за цієї умови компанія продовжуватиме співпрацю з нею.

Відповідно до п.1.1 умов Інвестиційного договору №26 від 24.09.2017 року, Інвестор ( ОСОБА_2 ) на добровільних засадах здійснює інвестування в діяльність Реципієнта ( ОСОБА_1 ), а Реципієнт зобов`язується використовувати вкладені інвестиції лише для здійснення діяльності Реципієнта (Об`єкт інвестування), визначених цим договором та виконувати пов`язані із цим обов`язки на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що об`єкт інвестування - діяльність Реципієнта ( ОСОБА_1 ) з виконання робіт та надання послуг щодо навчання англійською мовою в організації «Shenzhen Jigo English Education Development Co., Ltd.», яка знаходиться за адресою: Китайська Народна Республіка, провінція Гуандон, м. Шеньчшень, р-н Наншан, Шілі Таун, Лонгхуй гарден, буд. 9, офіс 106, Jigo English.»

Згідно п.4.2.4. Договору, після прибуття на місце призначення в Китаї Реципієнт зобов`язується вчасно та належним чином підписати із організацією визначеною п.1.3. Договору контракт/договір/угоду, що є ідентичною за змістом Трудовому (-ій).

Пунктом 4.2.6 передбачено, що Реципієнт зобов`язується здійснювати навчання англійською мовою належним чином, відповідно до вимог, що ставляться до такого виду діяльності.

Оскільки ОСОБА_5 був керівником компанії та усно запевнив її, ОСОБА_1 , що вони повністю супроводжуватимуть її під час роботи у Китаї та допомагатимуть у випадку виникнення будь-яких питань, візьмуть на себе оформлення та оплату робочої візи та пошук роботодавця, вона підписала даний Інвестиційний Договір та надала свій паспорт з іншими необхідними документами, зазначеними ОСОБА_4 , контактній особі та приблизно 26.09. отримала туристичну візу до Китаю.

На момент підписання договору ОСОБА_2 не було надано детального опису умов праці та умов перебування її, як громадянки України, на території іншої іноземної держави - Китаю.

На момент підписання договору, ніхто із присутніх у Мейпл Едьюкейшн з їхньої сторони, не повідомив їй найголовнішу деталь перебування її, як громадянина іншої держави, яка буде їхати на територію КНР з ціллю офіційного працевлаштування (як це передбачає обов`язок п.4.2 Договору) про обов`язкове оформлення саме «робочої» візи.

Ні туристична, ні бізнес віза для даних цілей, що передбачені умовами Інвестиційного Договору, не могла бути оформлена (однак, про дану обставину вона дізналась тільки після 2-х місячного перебування на території Китаю).

Вона, ОСОБА_1 від самого початку співпраці з компанією та ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) наголошувала на зацікавленості саме у працевлаштуванні в Китаї, однак після отримання нею туристичної візи, працівники Мейпл Едьюкейшн запевнили її, що все під контролем та через 2 місяці їй забезпечать належною візою вже на території Китаю за рахунок Сайреса.

Пройшовши онлайн інтерв`ю з Директором освітнього закладу в Китаї та отримавши їх погодження кандидатури, вона поїхала в Китай, де її зустрів представник Джіго скул ( Джіго Едьюкейш ) в аеропорту.

Після того, як її заселили в квартиру, в якій уже проживали 3 працівниці даної школи, вона прожила там тиждень та почала скаржитись на антисанітарні умови в даному приміщенні не тільки Директорові школи (Джоанні), а й в компанію Мейпл Едьюкейшн, які, відповідно до контракту з ОСОБА_5 повинні були забезпечити їй належним житлом (умебльованою квартирою в Китаї на весь період дії контракту). Через тиждень, Директором Джіго скул було укладено Договір з однією з ріелторських компаній в Китаї та її переселили в кімнату у іншій 4-кімнатній квартирі.

Тобто, жодної умебльованої квартири в Китаї їй не було забезпечено ні одразу після приїзду, ні згодом.

Відповідно до Правил перебування іноземців в Китаї, протягом 24 годин іноземець зобов`язаний зареєструвати своє місце проживання (перебування в Китаї) у місцевому відділку поліції маючи підтвердження з хостелу (готелю) про поселення, або ж інші підтверджуючі документи відповідно до категорії візи, відповідно до якої надано можливість в`їзду до Китаю.

Оскільки, контракт на кімнату у квартирі було укладено на ім`я Директора Джіго Едьюкейшн (про що вона дізналась по прибуттю на територію Китаю), яка і оплатила 3-місячний депозит з неї та згодом здійснювала виплати за житло, ОСОБА_1 не могла зареєструвати своє місце проживання, та підставою її перебування в Китаї було зазначено «візит до родичів» під час реєстрації в поліції.

Громадяни України, які прибувають до КНР з метою працевлаштування, мають в обов`язковому порядку отримати у дипломатичних/консульських установах КНР робочу віз типу Працевлаштування або робота у будь-якій формі в Китаї без наявності цієї візи заборонено. Як правило, необхідні документи для працевлаштування оформлює китайська організація, яка приймає іноземця на роботу.

Працевлаштування іноземців проводиться за дозволами на працевлаштування (як правило, терміном на 1 рік), які оформлюються Бюро праці та соціального забезпечення урядів провінцій та міст центрального підпорядкування КНР за поданням працедавця.

Іноземці, які нелегально працюють у Китаї, можуть бути затримані поліцією на термін до 60 діб, а також оштрафовані на суму до 5000 юанів ($793) та депортовані з Китаю за власний рахунок.

Іноземні громадяни, які перебувають на території КНР по будь-якій візі, окрім візи типу «Z», не маючи при цьому оформленого компетентними органами КНР дозволу, не мають права на працевлаштування у будь-якій формі, у тому числі за тимчасовим договором чи договором на виконання певного обсягу роботи, тобто у КНР іноземці на законних підставах можуть здійснювати трудову діяльність лише на підставі саме робочої візи.

Бізнес/туристична віза, а також віза з метою навчання не дають право для легального працевлаштування на території Китаю.

Саме роботодавець має оформлювати в міграційній службі КНР робочу візу для іноземця.

У разі перебування в КНР на підставі туристичної, учбової чи іншого виду візи, маючи намір легально працевлаштуватися на території КНР, необхідною умовою для громадянина України є першочергове оформлення роботодавцем робочої візи. Вона мала право на працевлаштування лише після початку дії такої робочої візи до виконання трудових обов`язків.

При виконанні трудових обов`язків слід звернути увагу на територіальне поширення наявної робочої візи КНР, а також вказане у такій візі місце роботи, також відповідних даних про законного роботодавця.

За наявності робочої візи, іноземець має право працювати лише в тій організації і тому місті (провінції), які вказані у наявній робочій візі.

За порушення вказаних законних правил працевлаштування іноземців на території Китаю, чинним законодавством КНР передбачене покарання у вигляді адміністративного арешту до 60 діб з обов`язковою депортацією з території Китаю.

Зрозумівши, що дана компанія (Мейпл Едьюкейшн) та Джіго Едьюкешн не зацікавлені в легальному працевлаштуванні її як працівника, вона все ж таки не змогла поїхати з Китаю, у зв`язку з відсутністю грошових коштів, та була вимушена погодилась на отримання бізнес візи.

У лютому 2018 року з зв`язку з тим, що навчальний семестр у Джіго Едьюкешн було закінчено та вона фактично була зобов`язана нелегально працювати на території іноземної держави, чим ставила під загрозу своє життя та здоров`я на території іноземної держави.

Відтак, зрозумівши, що правоохоронними органами КНР жорстко карається даний вид діяльності, особливо який не відповідає категорії візи (мети приїзду в КНР) на початку 2018 року вона скасувала бізнес візу та припинила будь-які контакти з Джіго Едьюкейшн та Мейпл Едьюкейшн , керівником якої є ОСОБА_5 , який відповідно до Інвестиційного Договору повинен був здійснити інвестування в оформлення їй, як працівникові закордоном, усіх необхідних віз на період дії контракту, та водночас, фактично, не виконав істотну умову договору, адже ні туристична віза, ні бізнес віза - не є належним документом для працевлаштування закордоном.

Вона, ОСОБА_1 отримала відповідь із Посольства України в КНР, з якої чітко вбачається, що перебування та офіційне працевлаштування на території Китаю має відповідати цілі (категорії) візи типу Z, а не F (туристична віза).

Про цей факт її ніхто не повідомив, про що свідчить відсутність посилання на дану обставину у договорі. Такі умисні дії відповідача поставили під загрозу її особисте життя та здоров`я, адже відповідач своєчасно не надав інформацію про можливу кримінальну відповідальність за незаконний перетин кордону КНР та працевлаштування без відповідних дозвільних документів.

Щодо належного виконання умов договору нею, позивачкою адвокат Аверкова Н.О., звернулась до ОСОБА_2 щодо надання підтверджуючих документів вчинення останнім будь-яких дій щодо належного виконання умов договору, зокрема купівлі квитків на літак, підписання договору оренди на житло, та інше. Однак, відповіді не отримала.

Також, згідно отриманого витягу юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що ТОВ «Мейпл Едьюкейшн» є юридичною особою з основним видом діяльності - діяльність у сфері права та керівником якої є ОСОБА_2 .

Позивачка наголошує, що ОСОБА_2 умисно уклав із нею, ОСОБА_1 такий договір як фізична особа, адже його фірма не має ліцензії для здійснення такого виду діяльності як надання послуг з посередництва щодо працевлаштування.

Позивачка просить: - визнати удаваним правочин щодо укладання між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Інвестиційного договору №26 від 24.09.2017 року;

-визнати, що між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , фактично укладений

зовнішньоекономічний договір (контракт) про надання посередницьких послуг у сфері працевлаштування за кордоном;

-стягнути з відповідача витрати щодо сплати судового збору.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Аверкова Н.О. надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення позову заперечив повністю, просив відмовити в його задоволенні, зазначивши у відзиві, що 24.09.2017 року між позивачкою та ним був укладений Інвестиційний договір №26, відповідно до умов якого, інвестор на добровільних засадах здійснив інвестування у діяльність реципієнта, а реципієнт зобов`язувалася використовувати вкладені інвестиції лише для здійснення діяльності реципієнта, визначених цим договором та виконувати пов`язані з цим обов`язки на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.1.3 Договору, об`єктом інвестування є діяльність позивача з виконання робіт та надання послуг щодо навчання англійською мовою в організації «Shenzhen jigo English Education Development Co., Ltd», головний офіс якої знаходиться за адресою: Китайська Народна Республіка, провінція Гуандон, м. Шеньчьжень, р-н. Наншан, Шіді Таун, Лонгхуй Гарден буд. 9, офіс № 106, «jigo English».

Згідно п.2.1. Договору, інвестиція здійснюється шляхом понесення витрат відповідачем на підготовку та організацію діяльності позивача та може надаватися у формі грошових коштів, майна (речей) майнових прав в обсязі, визначеному позивачем та необхідному для задоволення мети здійснення інвестиції (п. 3.2. Договору).

Перелік здійснених інвестицій встановлено у Протоколі здійснення інвестицій №1 від 24.09.2017 року, що є невід`ємним додатком до договору.

Згідно з п.3.2. Договору, метою здійснення інвестицій є забезпечення ефективної діяльності відповідача й отримання позитивних результатів діяльності відповідача, передбаченої в п.1.3. цього Договору.

У квітні 2018 року він, відповідач отримав лист датований 27.03.2018 року від «Shenzhen jigo English Education Development Co., Ltd» (організація, в якій позивач надавала послуги щодо навчання англійської мови) про те, що позивач з 14.03.2018 року порушила укладену між нею та «Shenzhen jigo English Education Development Co., Ltd» угоду і покинула освітній центр.

За наявної інформацієї це кваліфікується порушенням угоди між позивачем та «Shenzhen Jigo English Education Development Co., Ltd», а тому є порушенням порядку використання інвестицій і є підставою для застосування до відповідача штрафних санкцій передбачених п.5 3. Договору в розмірі 100000.00 гривень.

Згідно п.4.2.2. Договору позивач зобов`язалась належним чином здійснювати свою діяльність, визначену в п.1.3. Договору, задля досягнення мети здійснення інвестування.

Згідно п 4.2.5. Договору позивач зобов`язалась дотримуватись та не порушувати умов, визначених у письмових договорах/угодах/правочинах укладених з організацією визначеною в п.1.3. Договору.

Згідно п.4.2.8. Договору позивач зобов`язалась дотримуватись та не порушувати правил, встановлених організацією, визначеною в п.1.3. Договору, та законодавства країни укладення контракту/договору/правочину з організацією, визначеною в п.1.3. Договору.

Безпідставне полишення позивачем місця надання послуг без дозволу і попередження організації, перед якою у неї були зобов`язання є свідомим волевиявленням на припинення діяльності, що є об`єктом інвестування за Договором, і порушенням п. п. 4.7.2, 4.2.5., 4.2.7, 4.2.8. Договору.

Відповідно до п.5.3. Договору, у випадку порушення позивачем одного з обов`язків, встановлених пунктами 4.2.2.-4.2.9. Договору, за кожен факт такого noрушення та/або обґрунтоване повідомлення організацією, визначеною п.1.3. цього Договору, про порушення реципієнта, позивач сплачує штрафну неустойку в розмірі 100000.00 гривень протягом 5 банківських днів з моменту направлення претензії/вимоги про це.

Згідно з п.3.3. Договору, у випадку порушення порядку використання інвестицій, залучених інвестором та/або свідомого волевиявлення реципієнта на припинення (нездійснення) діяльності, що є об`єктом інвестування за цим Договором, інвестор має право вимагати у реципієнта відшкодування вартості інвестицій протягом 10 днів з моменту отримання обґрунтованої претензії від інвестора.

Так, зокрема, за оформлення візи до Китайської Народної Республіки, він сплатив 650 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України у світовій мережі Інтернет на сторінці http://www.bank.gov.ua/control/curmetal/detail/currency?period=daily) станом на 11.12.2018 року (дата претензії) становить 18050.50 гривень (1 долар США = 27,.7 гривень), оплатив позивачці квитки на літак, таксі до аеропорту, страхові збори, проходження курсів TEFL та всі інші витрати. Таким чином, свої зобов`язання за Договором він, на його думку, виконав належним чином, що підтверджується документами про здійснення інвестицій у діяльність позивача.

У свою чергу, позивач свідомо порушила декілька умов Договору (п.п.4.2.2., 4.2.5., 4.2.7., 4.2.8.) і положення ст. 525, 526, 626, 629 ЦК України.

З цього приводу він направляв позивачу претензію, про відшкодування понесених ним витрат та сплати штрафної неустойки. Не отримавши відповіді, був змушений у грудні 2018 року звернутися до Івано-Франківського міського суду з позовом про відшкодування неустойки за Інвестиційним договором №26 від 24.09.2017 року в розмірі 118050.50 гривень.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.08.2019 року у справі №344/21392/18 його, відповідача позов був задоволено частково, та стягнуто із ОСОБА_1 на його користь штрафну неустойку за Інвестиційним договором №26 від 24.09.2017 року в розмірі 100000.00 гривень та судовий збір в розмірі 1000.00 гривень.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його до Івано-Франківського апеляційного суду. 10.03.2020 року Івано-Франківський апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 і зменшив суму штрафної неустойки, зі 100000.00 гривень, до 20000.00 гривень, а в інший частині, особливо мотивувальній, рішення залишив без змін.

На його, відповідача думку позов до Макарівського районного суду ОСОБА_1 подала для того, щоб уникнути відповідальності за порушення інвестиційного договору.

Відповідач наголошує, що уклав з ОСОБА_1 лише інвестиційний договір, предметом якого є інвестування в діяльність реципієнта. Він, ОСОБА_2 оплачував витрати ОСОБА_1 на поїздку в Китай саме для надання послуг щодо навчання англійською морвою в організації в Китаї. Він не зобов`язувався оформлювати позивачці візу, тим більше робочу, чи будь-які інші документи, не надавав послуги з працевлаштування.

Згідно відповіді на відзив, представник позивачки Аверкова Н. просила долучити до матеріалів справи звукозаписи судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду, оскільки на них чітко чути як ОСОБА_2 вказує на те, що договір був удаваним, оскільки основною його ціллю було працевлаштування ОСОБА_1 у Китаї, що мало б бути оформлено як контракт відповідного взірця.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Аверкова Н.О., відповідач ОСОБА_2 надали заяви про розгляд справи у свою відсутність.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не здійснювалось.

Судом встановлено, що згідно інформації про юридичну особу, засновником ТОВ «МЕЙПЛ ІНТЕРНЕШНЛ» є ОСОБА_2 (а.с.8-10).

До матеріалів справи додані адвокатські запити Аверкової Н.О. , адресовані керівнику Maple Education, ОСОБА_2 , Надзвичайному і Повноважному Послу Посольства Китайської Народної Республіки в Україні ОСОБА_6 про надання інформації (а.с.16-17, 32-33, 34-35).

Згідно листу-відповіді №6156/24-091 від 18.06.2019 року, виданому Посольством України в КНР, відповідно до законодавства КНР, працевлаштування або робота у будь-якій формі в Китаї без наявної робочої візи типу «Z» забороняється, а документи, які необхідні для оформлення даного типу візи, оформлюються виключно за місцем знаходження роботодавця (а.с.18-19).

24.09.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений інвестиційний договір №26, згідно якому інвестор на добровільних засадах здійснює інвестування в діяльність реципієнта, а реципієнт зобов`язується використовувати вкладені інвестиції лише для здійснення діяльності реципієнта, визначених договором та виконувати пов`язані із цим обов`язки на умовах передбачених договором. Об`єкт інвестування - діяльність реципієнта з виконання робіт та надання послуг щодо навчання англійською мовою в організації: «Shenzhen Jigo English Education Development Co., Ltd.», яка знаходиться за адресою: Китайська Народна Республіка, провінція Гуандон, м. Шеньчшень, р-н Наншан, Шілі Таун, Лонгхуй гарден, буд. 9, офіс 106, «Jigo English».

Згідно п.1.4 даного договору - договір не обумовлює виникнення відносин з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, інвестор лише здійснює пожертву коштів/майна реципієнту для досягнення ним цілей його діяльності.

Згідно п.4.1 договору - права та обов`язки інвестора, інвестор мас право вимагати надання звіту від Реципієнта (в тому числі, передачі копій документів) підтверджуючих належне здійснення діяльності Реципієнта. Вимога має бути надіслана одним із шляхів, за вибором Інвестора, передбачених в п.10.7. цього Договору. Реципієнт зобов`язаний розглянути вимогу Інвестора та надати обґрунтовану відповідь протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання вимоги Інвестора, в порядку передбаченому п.10.7. цього Договору, якщо інший строк не зазначено в вимозі Інвестора.

Інвестор має право на отримання достовірних даних про стан здійснення діяльності Реципієнта, визначеної в п.1.3. цього Договору.

Інвестор вчасно здійснює передачу Реципієнту інвестицій. Інвестиції Реципієнту передаються шляхом підписання Сторонами Протоколу (-ів) здійснення інвестицій, що є невід`ємними Додатками до Договору.

Інвестор має право в будь-який момент припинити інвестування діяльності Реципієнта та/або розірвати договір в односторонньому порядку без необхідності здійснення компенсації/відшкодування Реципієнту. Договір вважається розірваним/інвестування припиненим з моменту отримання Реципієнтом повідомлення про це від Інвестора, в порядку передбаченому п.10.7. цього Договору (а.с.20-24, 67-71, 106-110).

До позовної заяви додана копія паспорту ОСОБА_1 для виїзду закордон з відмітками про виїзд та виїзд до КНР та копія візи ОСОБА_1 (а.с.29-31).

Відповідно Протоколу здійснення інвестицій №1 від 24.09.2017 року, що є додатком №1 до Інвестиційного договору №26 від 24.09.2017 року, на виконання умов Договору та своїх зобов`язань інвестор здійснив інвестиції для реципієнта. Сторонами погоджено, що до таких інвестицій відносяться: покриття витрат реципієнта на:

-транспорт, а саме: квиток на потяг та/або авіаквиток/ авіаквитки з Києва до Китаю; супутні

транспортні витрати, такі як: таксі до аеропорту в іноземній державі при пересадці (у разі необхідності) та таксі з аеропорту (що є кінцевим місцем призначення) безпосередньо до місця проживання реципієнта в Китаї; за умови успішного завершення контракту реципієнтом, інвестор зобов`язаний оплатити йому зворотній авіаквиток з Китаю до Таїланду (або Малайзії );

-оформлення всіх необхідних віз на період дії контракту. Даний пункт не включає оплату

наступних послуг: легалізацію диплома реципієнта для Китаю, оформлення та легалізація довідки про його несудимість, а також отримання довідки про проходження ним медичного огляду, які оплачуються коштом реципієнта. Сума витрат інвестора включає: оплату в повному обсязі офіційних консульських зборів, у тому числі додаткового консульського збору за терміновість (у разі необхідності) та оплату послуг агентств/агентів, які займаються візовими питаннями, окрім вищезазначених винятків;

-поліс страхування здоров?я від нещасних випадків;

-орендну плату за проживання в умебльованій квартирі в Китаї протягом всього періоду дії

контракту, включаючи завдаток за перші три місяці проживання, який оплачується наперед при заселенні в квартиру. Сума витрат інвестора не включає оплату комунальних та інших послуг, таких як: холодне та гаряче водопостачання, електроенергія, газ, телебачення, інтернет, послуги консьєржа, тощо;

-проходження реципієнтом підготовчих курсів TEFL, організованих британською освітньою

радою, із подальшим отриманням ним сертифікату міжнародного зразка, який надає йому право викладати англійську мову як іноземну (а.с.72, 111).

11.12.2018 року ОСОБА_2 направив на адресу ОСОБА_1 претензію (вимогу) про відшкодування вартості інвестицій і сплату штрафної неустойки відповідно до інвестиційного договору №26 від 24.09.2017 року, сума претензії складає 118050.50 гривень (а.с.75-77, 114-116).

До матеріалів справи додано декларацію ОСОБА_1 за 2016 року, подану після звільнення, згідно якої остання працювала на посаді головного спеціаліста - юрисконсульта Департаменту інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Івано-Франківської ОДА. Також додано копію трудової книжки ОСОБА_1 , згідно якої остання працювала на посаді юриста (а.с.81-89, 119-128).

Відповідно рішенню Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.08.2019 року по справі №344/21392/18, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 штрафну неустойку за інвестиційним договором №26 від 24.09.2017 року в розмірі 100000.00 гривень та судовий збір в сумі 1000.00 гривень (90-95, 129-134).

Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Таким чином, заявляючи позов на підставі ст.235 ЦК України, позивач має довести:

1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним;

2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин;

3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що за удаваним правочином (ст.235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Специфіка удаваного правочину полягає в тому, що він, існуючи «в парі» з іншим правочином, який ним прикривається, є завжди таким, що не відповідає положенням ЦК України, тобто є удаваним. Другий же правочин (прихований) може бути як дійсним, так і недійсним, залежно від того, наскільки він відповідає вимогам правочинів, що містяться в статті 203 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Отже, звертаючись з позовом про визнання правочину удаваним і визнання фактично вчиненого правочину недійсним, позивач має обґрунтувати, з яких підстав спірний правочин є удаваним, та довести невідповідність фактично вчиненого (реального) правочину нормам права.

Разом з тим позивачкою належними та допустимими доказами не доведено факту спрямованості волі сторін, а саме її, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час укладання інвестиційного договору на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені вказаним договором. Позивачкою не доведено її, ОСОБА_1 наміру та ОСОБА_2 приховати будь-який інший правочин укладанням інвестиційного договору №26.

Також позивачкою не доведено факту настання між сторонами, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені інвестиційним договором №26.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що укладаючи інвестиційний договір №26 сторони погодилися на те, що вказаний договір не обумовлює виникнення відносин з посередництва у працевлаштуванні за кордоном, інвестор лише здійснює пожертву коштів/майна реципієнту для досягнення ним цілей його діяльності. Факту здійснення ОСОБА_2 іншої діяльності, окрім інвестування позивачкою не доведено.

Керуючись вимогами ст.15, 16, 235 ЦК України, ст.12, 77, 80-81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання удаваним правочину - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складення повного його тексту.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.273 ЦПК України.

Рішення складене 14.01.2021 року.

Суддя