Постанова

Іменем України

13 травня 2021 року

м. Київ

справа № 377/759/19

провадження № 61-12909св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС»,

третя особа - Первинна профспілкова організація Державного спеціалізованого підприємство «Чорнобильська АЕС»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 07 лютого 2020 року у складі судді Теремецької Н. Ф. та постанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС» (далі -

ДСП «Чорнобильська АЕС»), третя особа - Первинна профспілкова організація ДСП «Чорнобильська АЕС», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 01 березня 2012 року її прийнято на роботу до державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» (далі - ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС») на посаду бухгалтера 1 категорії. 02 вересня 2019 року її звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату, на підставі пункту

1 статті 40 КЗпП України. ОСОБА_1 своє звільнення вважає незаконним, оскільки їй не було запропоновано інші вакантні посади та не враховано її переважне право на залишення на роботі.

Посилаючись на викладене, позивач просила поновити її на роботі та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі, розрахованій станом на день ухвалення судового рішення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 07 лютого

2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 з 02 вересня 2019 року на посаді бухгалтера

1 категорії ДСП «Чорнобильська АЕС».

Стягнуто з ДСП «Чорнобильська АЕС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 вересня 2019 року по

07 лютого 2020 року у розмірі 113 085,32 грн без урахування передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем порушено порядок звільнення позивача, оскільки їй не було запропоновано вакантні посади, які були наявні на ДСП «Чорнобильська АЕС».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року апеляційну скаргу ДСП «Чорнобильська АЕС» залишено без задоволення,

а рішення Славутицького міського суду Київської області від 07 лютого

2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та обґрунтовано вважав, що наявні підстави для задоволення позову, оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням вимог чинного трудового законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ДСП «Чорнобильська АЕС» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент вручення позивачу повідомлення про припинення трудового договору у ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» були відсутні будь-які можливості перевести її на іншу роботу на тому ж підприємстві через відсутність вакансій на підприємстві, що реорганізується. На момент звільнення позивача ДСП «Чорнобильська АЕС» ще не набуло статусу правонаступника. Позивач не зверталася до

ДСП «Чорнобильська АЕС» із заявою про працевлаштування, а тому прийняття її на роботу за умов відсутності її волевиявлення для такого працевлаштування було неможливим.

Відзив на касаційну скаргу

У грудні 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 березня 2012 року ОСОБА_1 прийнята на роботу на ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» бухгалтером першої категорії в бухгалтерію в порядку переведення з ДСП «Чорнобильська АЕС».

15 лютого 2019 року головою Державного агентства України з управління зоною відчуження (далі - ДАЗВ) ОСОБА_2 видано наказ № 27-19 «Про затвердження організаційно-управлінської структури підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління ДАЗВ», яким з метою оптимізації діяльності підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління ДАЗВ, шляхом реформування організаційно-управлінської структури затверджено організаційно-управлінську структуру підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління ДАЗВ, в складі якої було відсутнє ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС».

12 березня 2019 року листом голови ППО ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» повідомлено голову ДАЗВ про допущення порушень внаслідок підписання без консультацій з Профспілкою наказу ДАЗВ від 15 лютого 2019 року

№ 27-19 та зазначено вимогу щодо залучення профспілки до масштабних змін, що може вплинути на працездатність трудового колективу.

14 березня 2019 року наказом голови ДАЗВ № 42-19 «Про припинення

ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» припинено ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» в результаті реорганізації шляхом його приєднання до ДСП «Чорнобильська АЕС» та установлено, що ДСП «Чорнобильська АЕС» є правонаступником майна, прав і обов`язків ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС»; утворено Комісію з реорганізації та затверджений План заходів з реорганізації ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС».

18 березня 2019 року головою Атомпрофспілки направлено лист, адресований голові ДАЗВ, в якому він зазначив, що в разі застосування положень законодавства про переведення працівників або їх вивільнення

(пункту 1 статті 40 КЗпП України), які передбачені в Плані заходів з реорганізації, суттєво погіршується правове положення працівників. Такі дії не відповідають вимогам чинного законодавства щодо реорганізації підприємства з точки зору трудових відносин і самій суті переведення. Всі працівники повинні автоматично включатися до штату ДСП «Чорнобильська АЕС» на попередніх умовах, за яких вони працювали раніше.

30 травня 2019 року наказом першого заступника генерального директора (з планування та зняття з експлуатації) ДСП «Чорнобильська АЕС» № 705 «Щодо введення в дію та втрати чинності штатних розписів» з 30 травня 2019 року введено в дію на ДСП «Чорнобильська АЕС» штатні розписи таких підрозділів: адміністративно-господарського цеху, складського господарства, транспортного цеху, відділу організації харчування, відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутич, до яких перейшли всі завдання та функції, що виконували структурні підрозділи ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС».

19 червня 2019 року головою Комісії з реорганізації ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» затверджено та погоджено з головою ДАЗВ структурну схему ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС», до складу якої ввійшло чотири підрозділи: відділ організації харчування; адміністративно-господарський цех; транспортний цех; відділ забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутича. Цього ж дня головою Комісії з реорганізації ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» затверджено та погоджено з головою ДАЗВ штатний розпис ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС», до складу якого ввійшли вказані структурні підрозділи, тобто ті підрозділи, які були включені до штатного розпису ДСП ЧАЕС, введеного в дію з 30 травня

2019 року.

27 червня 2019 року головою Комісії з реорганізації ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» видано наказ «Про заходи в зв`язку з припиненням ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» та приєднанням до ДСП «Чорнобильська АЕС». Даним наказом надано доручення відповідальним особам підготувати список № 1 персоналу, який підлягає переведенню до ДСП «Чорнобильська АЕС» через приєднання внаслідок реорганізації, шляхом виключення із особового складу ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» та включення до особового складу ДСП «Чорнобильська АЕС», та список № 2 персоналу, який підлягає звільненню з ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» внаслідок скорочення; забезпечити вручення персонально кожному працівнику повідомлення про скорочення та ознайомити під підпис з інформацією про наявні на ДСП «Чорнобильська АЕС» вакансії для можливого працевлаштування; працівникам, які підлягають скороченню, у разі надання згоди працювати на будь-якій із запропонованих вакансій, подавати відповідні заяви про прийняття на роботу на ДСП «Чорнобильська АЕС» до спливу двомісячного терміну.

02 липня 2019 року позивачу вручено повідомленням про скорочення штату працівників, в якому зазначено про її наступне звільнення у зв`язку із скорочення штату працівників через реорганізацію підприємства. У повідомленні вказано, що у підрозділах ДСП «Чорнобильська АЕС» відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування.

30 серпня 2019 року наказом голови Комісії з реорганізації ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» № 399-ос ОСОБА_1 з 02 вересня 2019 року звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до довідки ДСП «Чорнобильська АЕС» від 19 грудня 2019 року середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню склала 1 037,48 грн.

Згідно з витягом Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» припинило свою діяльність як юридична особа 13 січня 2020 року.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Щодо поновлення на роботі

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП Україниправовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Положеннями частини четвертої статті 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП Українивизначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 492 КЗпП Українипро наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (статті 49-2 КЗпП України).

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП Українищодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

У статті 42 КЗпП України зазначено перелік підстав, за якими перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається конкретним працівникам.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП Українипри скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

У першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку суд при розгляді трудового спору повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. І лише при відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Зі змісту пункту 1 статті 40 КЗпП України вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

При цьому вживані в цій нормі поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Правовим наслідком реорганізації підприємства є перехід всіх прав та обов`язків в порядку правонаступництва до нової (іншої) юридичної особи не тільки в частині майна і майнових прав та обов`язків, а й у трудових відносинах.

Судами установлено, що як на час вручення позивачу повідомлення про наступне звільнення, так і на час її звільнення у ДСП «Чорнобильска АЕС» були наявні вакантні посади. Відповідачем надано копії звітів, які підтверджують наявність вакантних посад на підприємстві на час звільнення позивачки.

Відповідно до вказаних звітів вакантними, зокрема, були також такі посади, які могли бути і повинні були запропоновані позивачу, зокрема: ЦПРВ/група підготовки виробництва - посада діловода; ВОХ/їдальня № 19 Група обслуговування підрядних організацій - посада адміністратора; ЦПРВ/ДПзТРАВ/Група обслуговування майданчика тимчасового складування технологічних матеріалів - дезактиваторник 3 розряду; Адміністративно-господарський цех/ДСОСПтаДЗІЗП/Група з санітарного обслуговування сан перепускників АПК-1 та ЗО - дезактиваторник 2 розряду; Відділ організації харчування /Їдальня № 19/ Група обслуговування підрядних організацій - мийник посуду 2 розряду, ВОХ/їдальня -АПК-1 - машиніст мийних машин 2 розряду. Вказані посада були вакантними з моменту вручення позивачу повідомлення про скорочення штату працівників та по день їх звільнення з роботи.

Судами установлено, що позивач відповідає кваліфікаційним вимогам до вказаних посад, зазначених у посадових та робочих інструкціях цих посад, чинних в період з дня вручення позивачу повідомлення про скорочення штату працівників і до дня звільнення.

Суди попередніх інстанцій, установивши, що відповідач не виконав свого обов`язку з працевлаштування позивача, не запропонував їй усі наявні вакантні посади, дійшли обґрунтованого висновку про незаконність звільнення та поновлення позивача на роботі.

Аргументи касаційної скарги про те, що позивач не зверталася до відповідача щодо працевлаштування є помилковими, оскільки обов`язок запропонувати усі вакантні посади на момент звільнення покладається саме на роботодавця. Однак, у справі, яка переглядається, власник підприємства не дотримався вимог частини другої статті 40 КЗпП України про вжиття заходів для переведення працівника на вакантну посаду, що відповідала її кваліфікації та освіті.

Матеріали справи не містять письмових доказів про те, що позивачу пропонувалися будь-які посади у ДСП «Чорнобильська АЕС», яке є правонаступником ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС».

Аргументи касаційної скарги про те, що ДСП «Чорнобильська АЕС» стало правонаступником ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» лише 13 січня 2020 року, а тому суди дійшли помилкового висновку, що відповідач був зобов`язаний працевлаштувати позивача та надати пропозиції щодо наявних вакансій безпідставні.

Так, наказом голови ДАЗВ від 14 березня 2019 року припинено ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС», в результаті реорганізації шляхом його приєднання до ДСП «Чорнобильська АЕС», ; установлено, що ДСП «Чорнобильська АЕС» є правонаступником майна, прав і обов`язків ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС»; утворено Комісію з реорганізації та затверджений План заходів з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС.

Згідно зі статтею 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов`язки припиненої юридичної особи, несе відповідальність за її зобов`язаннями в повному обсязі (стаття 107 ЦК України).

Виходячи з наведеного, ДСП «Чорнобильська АЕС», як правонаступник, прийняло на себе основні функції підприємства ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» до внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення.

Підставою для припинення трудового договору з ОСОБА_1 стала саме реорганізація ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» шляхом приєднання до ДСП «Чорнобильська АЕС», крім того, наказом голови Комісії з реорганізації ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» «Про заходи в зв`язку з припиненням ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» та приєднанням до ДСП «Чорнобильська АЕС» № 116 від 27 червня 2019 року визначено: персоналу, який підлягає звільненню з ДП УЗФО ЧАЕС внаслідок скорочення, забезпечити вручення персонально кожному працівнику повідомлення про скорочення та ознайомити під підпис з інформацією про наявні на ДСП «Чорнобильська АЕС» вакансії для можливого працевлаштування; працівникам, які підлягають скороченню, у разі надання згоди працювати на будь-якій із запропонованих вакансій, подавати відповідні заяви про прийняття на роботу на ДСП «Чорнобильська АЕС» до спливу 2-місячного терміну.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідач як підприємство правонаступник зобов`язаний був запропонувати наявні вакантні посади на ДСП «Чорнобильська АЕС».

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалюючи рішення про поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у розмірі, який визначено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого

1995 року № 100.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не допускаються.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 07 лютого

2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара