Справа № 152/1122/20
01 лютого 2021 року м. Шаргород
Справа №152/1122/20
Провадження №2/152/21/21
Шаргородський районний суд
головуючого судді Славінської Н.Л.,
секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,
представника позивача адвоката Верещака В.М.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача адвоката Поети Ю.В.,
представника Шаргородської
РДА як органу опіки та
піклування Бабій С.В.,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю органу, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах неповнолітніх осіб, Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
05.10.2020 року в провадження Шаргородського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
У позовній заяві ОСОБА_1 просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача на утримання доньки аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до повноліття дитини; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Після виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, провадження у справі відкрито 02.11.2020 року у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.31-32).
14.12.2020 року вирішено клопотання сторін, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, призначено перше судове засідання у справі, визначено дату другого судового засідання (а.с.133-135).
30.11.2020 року відповідачем ОСОБА_2 надіслано до Шаргородського районного суду відзив на позов, у п.2 якого відповідач просить закрити провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів у зв`язку із наявністю рішення суду про стягнення з нього аліментів, яке набрало законної сили 08.01.2019 року та постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав (а.с.76-80).
У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 зазначив про наявність рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.12.2018 року у справі №152/1398/18 про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання доньки, яке набрало законної сили та виконується ним, у зв`язку із чим просить закрити провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Також, ОСОБА_2 зазначив, що, згідно із п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Позивач при зверненні до суду з позовом зазначила, що позовів, у тому числі, про стягнення аліментів, нею до відповідача не було подано, незважаючи на судове рішення, яке набрало законної сили і яке виконується ним шляхом здійснення сплати аліментних платежів на картковий рахунок позивача за домовленістю з останньою.
Відповідач вважає, що в діях позивача наявні ознаки зловживання процесуальними правами, встановлені у ст.44 ЦПК України.
Крім того, відповідач вважає, що подання позивачем до суду недостовірної інформації про те, що він не здійснює оплату аліментних платежів за судовим рішенням шляхом поштових грошових переказів та приховування від суду факту сплати аліментів на її картковий рахунок є спробою ввести суд в оману.
До відзиву відповідач додав копію рішення Шаргородського районного суду від 06.12.2018 року у справі №152/1398/18 з Єдиного державного реєстру судових рішень, яка не містить відомостей про особу, яка звернулася з позовом, особу, яка має статус відповідача, оскільки вказані відомості не можуть бути розголошені у текстах судових рішень, які доступні для загального доступу, відповідно до ст.7 ЗУ «Про доступ до судових рішень».
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник адвокат Поета Ю.В., які приймають участь у режимі відеоконференції, підтримали клопотання, яке викладене у відзиві на позов, про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача про стягнення аліментів, оскільки є рішення суду, що набрало законної сили між тими самим сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
Також, ОСОБА_2 та його представник підтримують ствердження у відзиві про те, що в діях позивача наявні ознаки зловживання правами, встановлені, зокрема у п.2 ч.2 ст.44 ЦПК України, у зв`язку із безпідставним поданням декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Верещак В.М. у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення аліментів.
При цьому, позивач ОСОБА_1 , заперечуючи щодо клопотання позивача, пояснила, що їй відомо про наявність рішення у справі за її позовом до відповідача про стягнення аліментів на її та дитини утримання, яке набрало законної сили, нею отримано виконавчий лист та пред`явлено його до примусового виконання, відповідач сплачує аліменти тільки на утримання дитини в розмірі 1500 грн. на місяць, а на її утримання не сплачує аліменти, тому вона звернулася про стягнення з нього аліментів у зв`язку із наявною заборгованістю. Чому у позові зазначила про те, що не зверталася до суду із таким самим позовом до відповідача, пояснити не може. Вважає, що оскільки наявна заборгованість по сплаті аліментів на її утримання, тому заявлені вимоги про стягнення аліментів.
Також, ОСОБА_1 повідомила суду, що не мала наміру зловживання процесуальними правами, а об`єднання позовних вимог до відповідача про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів здійснено не штучно, а обґрунтовано.
Представник позивача адвокат Верещак В.М., заперечуючи щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі, пояснив, що Сімейним кодексом України передбачено, що при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав одночасно вирішується питання і про стягнення аліментів на утримання дитини, тому вказані вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини і заявлені у позові ОСОБА_1 .
Крім того, представник позивача вважає, що заявлення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно є позовом з іншим предметом та з іншими підставами, ніж ті, що заявлені у позові про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, тому відсутні підстави як для закриття провадження у справі на підставі п.3 ст.255 ЦПК України, так і для встановлення факту зловживання правами з боку позивача, згідно із ст.44 ЦПК України.
Вирішуючи клопотання ОСОБА_2 , суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 05.10.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.2-8).
Мотивуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів позивач зазначає про те, що відповідач не забезпечує дитину матеріально і, в силу вимог ст.ст.180, 150, 182, 166 СК України, ст.ст.3, 27 Конвенції про права дитини, з ОСОБА_2 слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (розділ ІІ позову «Щодо вимоги про стягнення аліментів» на аркушах позову 3-4) (а.с.4-5).
Також, позивач зазначила, що іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав не подавала (абзац 1 на аркуші 6 позову) (а.с.7) .
Мотивуючи підсудність справи Шаргородському районному суду Вінницької області, позивач зсилається у позові на вимоги ч.1 ст.28 ЦПК України, відповідно до якої позови про стягнення аліментів пред`являються також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, і, оскільки її місце проживання зареєстроване в с. Писарівка, що відноситься до юрисдикції Шаргородського районного суду Вінницької області, то за її вибором, позов подано для розгляду до цього суду (абзаци 1-3 на аркуші 5 позову) (а.с.6).
Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи…
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).
За клопотанням відповідача, ухвалою суду від 14.12.2020 року витребувано рішення у цивільній справі №152/1398/18 (а.с.133-135).
28.01.2021 року керівником апарату суду надано для приєднання до матеріалів цієї цивільної справи належно засвідчену копію рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.12.2018 року у справі №152/1398/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини (а.с.174-177).
Судом встановлено, що у цивільній справі №152/1398/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини 06.12.2018 року ухвалено судове рішення, яким, в тому числі, стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.10.2018 року і до повноліття дочки.
Вказане судове рішення набрало законної сили 08.01.2019 року (а.с.174-177).
Так, під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.
Таке роз`яснення поняття предмету спору викладено Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 року у справі №404/251/17.
Отже, предметом спору у справі №152/1398/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини та частиною предмету позову у справі, яка розглядається, є стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини сторін.
Підставами позову як у справі №152/1398/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, так і у справі, яка розглядається, позивач зазначає ухилення відповідача від матеріального утримання доньки ОСОБА_4 .
Відтак, судом встановлено, що наявне рішення суду, яке набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
При цьому, суд вважає неспроможними ствердження позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні про те, що нею повторно заявлено вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини у цивільній справі, яка розглядається, тільки тому, що відповідач сплачує аліменти лише в розмірі 1500 грн. і допустив заборгованість по сплаті аліментів на її утримання, з огляду на проведений вище аналіз підстав і предмету позовів та поняття підстав і предмету позову, а також, враховуючи, що у цій справі заявлено вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, а не позивача.
До того ж, суд вважає помилковими ствердження адвоката Верещака В.М. у судовому засіданні про те, що обов`язковим при розгляді справи про позбавлення батьківських прав є заявлення вимоги про стягнення аліментів, що встановлено ст.166 СК України.
Так, ч.3 ст.166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Разом з тим, вказана норма покладає обов`язок прийняти рішення про стягнення аліментів на дитину на суд при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, тоді як з відповідача уже стягнуто аліменти на утримання дитини за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Також, суд вважає помилковим ствердження адвоката Верещака В.М. про те, що заявлення позову про стягнення аліментів на дитину у твердій грошові сумі в розмірі 1500 грн. у справі, яка розглядається, не відповідає предмету позову про стягнення аліментів на дитину у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, рішенням суду за яким аліменти стягнуто у частці від доходу відповідача, тобто заявлено про інший спосіб і розмір аліментів.
Вказане ствердження суд вважає помилковим, виходячи з аналізу вимог ч.3 ст.181, ст.192 СК України та позовних вимог ОСОБА_1 у справі, яка розглядається.
Так, ч.3 ст.181 СК України встановлено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, позивач ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги до ОСОБА_5 , заявляє саме про стягнення аліментів, а не про зміну способу їх стягнення або про зміну їх розміру і визначення у твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісячно, та не зазначає про те, що вже наявне рішення суду про стягнення з відповідача аліментів, спосіб чи розмір яких вона просить змінити, про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін.
При цьому, ОСОБА_1 не була позбавлена права звернутися як з окремим позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів, що стягуються з нього на утримання дитини, чи з позовом про зміну розміру аліментів у порядку, передбаченому ч.3 ст.181 та ст.192 СК України.
При відкритті провадження у справі суддя не був обізнаний про наявність рішення суду про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тому врахував вимоги ст.28 ЦПК України, яка встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів, та врахував, що суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.
В ухвалі про відкриття провадження у справі суддя зазначив, що справи про позбавлення батьківських прав є справами позовного провадження, тому ця категорія справ підлягає розгляду за загальними правилами підсудності (відповідно до статті 27 ЦПК України) за місцем проживання відповідача. Якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів (або оплату додаткових витрат на дитину), такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з частиною першою статті 28 ЦПК України.
Тому, суд врахував, що на підтвердження місця свого проживання позивачем надано копію паспорта із зазначенням адреси зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 в с. Писарівка і відкрив провадження у справі, визначивши підсудність справи Шаргородському районному суду на підставі ч.1 ст.28 ЦПК України.
При цьому, в ухвалі про відкриття провадження у справі сторонам роз`яснено право апеляційного оскарження ухвали суду про відкриття провадження у випадку недотримання судом правил підсудності (а.с.31-33).
Ухвала суду від 02.11.2020 року сторонами в апеляційному порядку щодо недотримання судом правил підсудності не оскаржувалася.

Пунктом 3 ч.1 ст.255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Отже, суд вважає, що підлягає задоволенню клопотання відповідача ОСОБА_2 , заявлене у відзиві на позов, про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Пунктом 10 ч.3 ст.175 ЦПК України встановлено, що у позові позивачем повинно бути зазначено підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Таке підтвердження ОСОБА_1 міститься у абзаці першому на аркуші 6 позовної заяви (а.с.7).

При цьому, суд зауважує, що ОСОБА_1 на момент подання позову до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів до Шаргородського районного суду, що мало місце 05.10.2020 року, була достовірно обізнана про те, що нею подавався позов до цього ж відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, тобто з тим самим предметом та з тих самих підстав, за яким наявне рішення суду, яке набрало законної сили, що позивач не заперечила у судовому засіданні, відтак, необґрунтоване та штучне об`єднання ОСОБА_1 позовної вимоги про позбавлення батьківських прав з вимогою про стягнення аліментів стало підставою для визначення Шаргородським районним судом підсудності означеної справи цьому суду, на переконання суду, саме з метою зміни підсудності справи за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів призведе до того, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав розглядатимуться Шаргородським районним судом Вінницької області, якому справа не була б підсудна у випадку, якби позивачем не були необґрунтовано та штучно заявлені вимоги, які дають право для вибору альтернативної підсудності, оскільки ч.2 ст.31 ЦПК України встановлено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Частиною 1 ст.44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктами 2, 4 ч.2 ст.44 ЦПК України встановлено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями (п.2); необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою (п.4).

При цьому, суд вважає неспроможними ствердження позивача та її представника у судовому засіданні про те, що відсутнє зловживання правами з боку позивача при повідомленні суду недостовірних відомостей про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, оскільки встановив саме факт введення ОСОБА_1 суду в оману підтвердженням того, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Частинами 3, 4 ст.44 ЦПК України встановлено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

В даному випадку відсутні підстави для залишення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки рішення у справі №152/1398/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини вже набрало законної сили та виконується сторонами (а.с.174-177).

Статтею 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Види заходів процесуального примусу визначені в ч.1 ст.144 ЦПК України.

Так, пунктами 1-5 ч.1 ст.144 ЦПК України встановлено, що заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом (ч.2 ст.144 ЦПК України).

Пунктом 2 ч.1 ст.148 ЦПК України встановлено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку, в тому числі, зловживання процесуальними правами.

Ухвалу про стягнення штрафу може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду вищої інстанції. Оскарження такої ухвали не перешкоджає розгляду справи. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про накладення штрафу є остаточною і оскарженню не підлягає (ч.4 ст.148 ЦПК України).

Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України (ч.5 ст.148 ЦПК України).

Суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків (ч.6 ст.148 ЦПК України).

Оскільки суд встановив зловживання правами позивачем ОСОБА_1 , передбачене п.п.2, 4 ч.2 ст.44 ЦПК України, то вважає, що до неї слід застосувати захід процесуального примусу, передбачений ст.148 ЦПК України, зокрема штраф, у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в розмірі 681 грн. (2270 грн. х 0,3 = 681 грн.).

Керуючись ст.ст.4, 13, 44, 143-144, 148, п.3 ч.1 ст.255, ст.ст.256, 258, 260, 261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 у зв`язку із наявністю рішення суду про стягнення аліментів, яке набрало законної сили задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю органу, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах неповнолітніх осіб, Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів закрити в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини, у зв`язку із наявністю рішення, яке набрало законної сили, що постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме: рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.12.2018 року у справі №152/1398/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини.

Визнати подання ОСОБА_1 двох позовів до одного й того самого відповідача ( ОСОБА_2 ) з тим самим предметом та з тих самих підстав (про стягнення аліментів на утримання дитини) та необґрунтоване і штучне об`єднання ОСОБА_1 позовних вимог з метою зміни підсудності цієї справи зловживанням нею процесуальними правами.

Застосувати до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у виді штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , штраф у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 681 (шістсот вісімдесят одну) гривню в дохід державного бюджету (отримувач коштів ГУК у м. Києві, код класифікації бюджету: 21081100, код отримувача 37993783, банк отримувача: Казначейство України, рахунок отримувача: UA002607, призначення платежу: штраф як засіб процесуального примусу).

Роз`яснити учасникам справи, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвалу в частині стягнення штрафу в порядку процесуального примусу, яка є виконавчим документом та стягувачем за якою є Державна судова адміністрація України, надіслати для виконання у передбаченому ЦПК України та ЗУ «Про виконавче провадження» порядку.

Роз`яснити учасникам справи, що суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

Ухвала складена 01.02.2021 року.

Суддя: