Провадження № 2/537/474/2021
Справа № 537/75/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2021 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Фадєєвої С.О. за участю секретаря Супруненко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, де просять ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позову зазначили, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . В квартирі зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , онука ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_4 . Вказали, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в квартирі з 2009 року, не приймає участі в утримані житла, в добровільному порядку з реєстрації не знімається. Перешкод у користуванні квартирою вони відповідачу не чинили. Оскільки реєстрація відповідача у належному їм житлі створює перешкоди у його користуванні і розпорядженні ним, просять позовні вимоги задовольнити.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Гузь Т.О. у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, згідно яких позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять розгляд справи проводити у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Шевцова Л.В. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до якої проти позову не заперечує та просить розгляд справи проводити у її відсутність.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Спосіб захисту, обраний позивачем, відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статтею 16 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.11.2000 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Відповідно до повідомлення КП «КМБТІ» станом на 28.12.2012 в КП «КМБТІ» зареєстровано нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (1/2 частка) та ОСОБА_5 (1/2 частка) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ади від 17.11.2000.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 24.04.2009 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та прийняла прізвище чоловіка « ОСОБА_7 ».

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 відомості відсутні.

Згідно інформації з Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради відповідач ОСОБА_3 зареєстрована як проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 .

Факт не проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 , підтверджується, крім визнання його її представником адвокатом Шевцовою Л.В., актом про непроживання, складеним 22.11.2016 фахівцем ТОВ «Добробит», згідно якого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили факт непроживання ОСОБА_3 з 2009 року за вказаною адресою.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Частиною першою статті 383 ЦК України закріплено положення, відповідно до якого власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Право члена сім`ї власника та інших осіб на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим ці правовідносини регулюються ст.401-406 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ч.1,2,5,6 ст.403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут зберігає свою чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Відповідно до ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання водній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом відповідач ОСОБА_3 набула права користування житлом як член сім`ї власника, проте більше одного року не мешкає за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_2 , наявності поважних причин непроживання у квартирі суду не надано, що не зхаперечується представником відповідача, перешкод у користуванні житлом суду не доведено, добровільно з реєстраційного обліку відповідач не знялася, не сплачує комунальних послуг, чим чинить перешкоди власникам у користуванні нерухомим майном.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірному будинку створює позивачам перешкоди у праві користування їх власністю, а тому вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2, 13, 15, 16, 76-78, 81 223, 265 ЦПК України, ст. ст. 317, 383, 391, 401-406 ЦК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повний текст рішення складено 04.06.2021