РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/800/21

Справа № 510/162/21

12.05.2021 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

при секретарі Пройка С.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 - мати сторін. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на:

земельну частку пай розміром 3,61 умовних кадастрових гектарів;

майновий пай члена КСП «Світанок»;

земельну ділянку площею 0,71 га, розташовану на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення особистого підсобного господарства, яка була передана в приватну власність ОСОБА_3 на підставі рішення ХІІ сесії ХХІ скликання Плавнівської сільської ради № 61-ХХІ від 17 лютого 1994 року.

За час життя ОСОБА_3 заповідального розпорядження не залишила, а тому спадкоємство здійснюється за законом.

Сторони по справі - діти спадкодавця, є єдиними спадкоємицями першої черги за законом, інші спадкоємці відсутні.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

В подальшому 27 грудня 2005 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно ОСОБА_3 , у вигляді права власності на земельну частку пай розміром 3,61 умовних кадастрових гектарів та майновий пай члена КСП «Світанок».

Однак в зазначене свідоцтво не було включено спадкове майно, а саме, земельна ділянка площею 0,71 га, розташована на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення особистого підсобного господарства, яка була передана в приватну власність ОСОБА_3 на підставі рішення ХІІ сесії ХХІ скликання Плавнівської сільської ради № 61-ХХІ від 17 лютого 1994 року.

При зверненні до нотаріальної контори, позивачу було надано перелік документів, які необхідно надати для отримання свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене спадкове майно, однак надати оригіналів правовстановлюючих документів позивач не зміг, з причини втрати їх спадкодавцем.

З зазначених підстав державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області склала постанову від 06 жовтня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Позивач у судове засідання не з`явився, до суду від представника позивача - адвоката Златі Д.С. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій вона також просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 - мати сторін. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на:

земельну частку пай розміром 3,61 умовних кадастрових гектарів;

майновий пай члена КСП «Світанок»;

земельну ділянку площею 0,71 га, розташовану на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення особистого підсобного господарства, яка була передана в приватну власність ОСОБА_3 на підставі рішення ХІІ сесії ХХІ скликання Плавнівської сільської ради № 61-ХХІ від 17 лютого 1994 року.

За час життя ОСОБА_3 заповідального розпорядження не залишила, а тому спадкоємство здійснюється за законом.

Сторони по справі - діти спадкодавця, є єдиними спадкоємицями першої черги за законом, інші спадкоємці відсутні.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, як спадкоємця, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

27 грудня 2005 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 3417, на спадкове майно ОСОБА_3 , у вигляді права власності на земельну частку пай розміром 3,61 умовних кадастрових гектарів та майновий пай члена КСП «Світанок».

Однак в зазначене свідоцтво не було включено спадкове майно, а саме, земельна ділянка площею 0,71 га, розташована на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення особистого підсобного господарства, яка була передана в приватну власність ОСОБА_3 на підставі рішення ХІІ сесії ХХІ скликання Плавнівської сільської ради № 61-ХХІ від 17 лютого 1994 року.

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 06 жовтня 2020 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду копії документів, які підтверджують: право власності та видавалися на ім`я померлої ОСОБА_3 ; документи, що підтверджують звернення позивача у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.

Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності.

На підставі викладеного та керуючись 4, 7, 10, 12, 13, 18, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на земельну ділянку площею 0,71 га, розташовану на території Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - ведення особистого підсобного господарства, яка була передана в приватну власність ОСОБА_3 на підставі рішення ХІІ сесії ХХІ скликання Плавнівської сільської ради № 61-ХХІ від 17 лютого 1994 року.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова