Провадження №2/760/71/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Шпори М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» про визнання правочину недійсним, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати недійсним договір позики № 00-886054 від 17 березня 2020 року, укладений з відповідачем.

Посилається в позові на те, що 17 березня 2020 року між нею та відповідачем був укладений договір № 00-886054 строком його дії 30 календарних днів, за умовами якого їй був наданий кредит у розмірі 7 000,00 гр.

Вважає вказаний договір таким, що не відповідає вимогам закону, посилаючись на те, що в порушення вимог Закону України « Про захист прав споживачів» договір не містить детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача/у процентному значенні та грошовому виразі/ з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг / реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), переліку, розміру і бази розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, чи пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

Тобто, їй попередньо не було надано необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації щодо орієнтовної сукупної вартості споживчого кредиту як у процентному значенні, так і в грошовому виразі, щодо переліку витрат, пов2язаних, зокрема, з обслуговуванням кредиту - витрат на страхування, щодо варіантів повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги.

Кредитний договір не містить графіку платежів у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів , вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом.

Після закінчення строку договору позики № 00-886054 від 17 березня 2020 року мало місце нарахуванню процентів та неустойки, що суперечить вимогам закону та засадам справедливості, добросовісності, розумності та складовим елементам конституційного принципу верховенства права.

Зазначає, що роздруківка із сайту щодо умов кредитування та тарифів належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України щодо договору приєднання, адже Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банка неодноразово змінювалися самим банком, тобто кредитор міг додати умови в договір умови з будь-яких редакцій, що є найбільш сприятливі для відповідача.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 27 серпня 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 21 жовтня 2020 року.

/ а.с. 24 /

Відповідно до ст. 178 ЦПК України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву.

09 листопада 2020 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому останній просить у позові відмовити.

Посилається на те, що Договір з позивачкою укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у сторін такого Договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру.

Договір було укладено згідно з ч.2. ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Позичальником було підписано акцептовано оферту, чим засвідчено вивчення умов оферти. повну та безумовну згоду з її умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти Договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису Договору.

Позивач через особистий кабінет на веб-сайті Товариства подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе шляхом використання калькулятора на сайті Товариства, ознайомилась з паспортом кредиту і офертою та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання кнопки «Я хочу підписати кредитний договір», після чого було сформовано одноразовий ідентифікатор, який було відправлено на її телефон, як позичальника, і введено останнім в окреме поле для підтвердження підписання Договору.

При цьому ITC Товариства не дозволяє перейти до наступного кроку у випадку невиконання умов попереднього, тому позичальник мала ознайомитися послідовно з паспортом кредиту та офертою, які містять всі істотні умови, передбачені законодавством та погоджені сторонами Договору.

Договір містить персональні дані позивача, зокрема ПІБ, номер картки платника податків, адреса реєстрації, паспортні дані, контактний номер телефону, які відповідають відомостям, які містяться в позовній заяві.

Таким чином, без використання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу на сайт Товариства та вибору строку і суми кредиту, Договір з позивачем не був би укладений.

Тобто, позивач здійснила чіткий алгоритм дій для проходження всіх етапів отримання кредиту і акцептував надану їй оферту.

Відтак укладення Договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача та нею було вчинено чітку сукупність дій, спрямовану на отримання позики за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи.

Позивач ознайомилась з умовами паспорту кредиту та офертою, після чого проявила намір вступити з Товариством в договірні відносини на умовах, визначених нею самою.

Підписанням оферти одноразовим ідентифікатором позивач засвідчила, що погоджується з усіма без виключення умовами оферти.

При укладанні Договору позивач мала обсяг цивільної дієздатності та її волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, на момент укладення Договору не заявляла додаткових вимог щодо умов позики та в подальшому прийняла надані Товариством грошові кошти.

17 березня 2020 року на вказаний позивачем рахунок були перераховані кошти кредиту в сумі 7 000, 00 гр.

Переказ коштів підтверджується повідомленням від оператора платіжних систем ТОВ «БЕСТПЕЙ» від 03 листопада 2020 року, що діє на підставі Договору доручення №0402/20-01 від 04 лютого 2020року.

Крім того, Товариством виконані всі вимоги щодо розкриття визначеної законодавством інформації шляхом доступного розміщення такої інформації на власному сайті https://kachay.com.ua/.

Зокрема, Позичальнику надається безперешкодний та необмежений доступ до наступної інформації: перелік послуг, що надаються фінансовою установою, порядок та умови їх надання;вартість, ціну/тарифи, розмір плати (проценти) щодо фінансових послуг залежно від виду фінансової послуги;інформацію про механізми захисту прав споживачів фінансових послуг;примірний договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту;правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства.

В оферті зазначено про умови надання позики, в тому числі:сума кредиту - 7 000, 00 гр. (п.1.2.); строк, на який надається позика - 30 днів (п.1.3.); дата повернення позики (останній день) - 16 квітня 2020 року (п.1.3.); процентна ставка за користування позикою в день -0,01 % в день (4% річних); загальна вартість кредиту - 7 021,00 гр. (п.1.7.);сума комісії - 0, 00 гр. (п.2.2.).

Таким чином, всі істотні умови договору були надані позичальнику до моменту підписання Договору. Жодних змін до умов договору не здійснювалося.

Більше того, оспорюваний Договір було пролонговано.

Обов`язковою умовою здійснення пролонгацій Договору була сплата процентів від суми позики, що підтверджується здійсненням оплат в рахунок часткового погашення заборгованості по Договору.

Крім того, відповідно до п.7.2. Договору позичальник підтвердила, що їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч.2. ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» та ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Качай Гроші», повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується їх неухильно дотримуватись.

Тобто, до моменту підписання Договору позивач була обізнана щодо оплатності наданого кредиту, свого обов`язку сплатити проценти за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та інших істотних умов.

Вважає, що позивачем як не наведено жодних доказів ненадання або неповного надання інформації, необхідної для прийняття рішення щодо вступу в договірні відносини, так і не надано підтвердженого опису дисбалансу прав і обов`язків сторін Договору. Жодних аргументованих підстав визнання Договору недійсним в позові не зазначено, доказів порушення її прав не надано, а тому просить відмовити у позові.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, зазначені в ч.ч.1,2 ст.18 Закону, згідно з якими продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Судом встановлено, що 17 березня 2020 року між сторонами був укладений Договір № 00-886054 строком на 30 календарних днів.

Відповідно до п.п.1.1, 1.2 договору позивачці був наданий кредит у сумі 7 000, 00 гр. строком до 16 квітня 2020 року.

Згідно з п.п.1.4 договору процентна ставка за користування коштами кредиту: 0, 01 % в день річних. Тип процентної ставки - фіксована.

За п. 2.1 Договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківськівкої картки позичальника НОМЕР_1 , емітовану банком України.

В розділі 7 Договору позичальник підтвердила надання їй в чіткій і доступній формі інформації, вказаної в ч.2. ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг», ст.9 Закону України « Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що Договір між сторонами був укладений в електронній формі, а тому має містити електронний підпис позичальника.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття ( акцепт ) може бути наданя шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання).

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Кредитна установа «Європейська Кредитна Група» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Із запропонованими умовами позивач ознайомилась та погодилася з ними.

За таких обставин суд вважає, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.639 ЦК Украни договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Таким чином, електронний договір є договором, укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Основні принципи правового регулювання у сфері електронної комерції визначені в ст.5 Закону України « Про електронну комерцію».

В частинах 2, 3 ст.5 Закону зазначено, що обмеження прав і свобод учасників відносин у сфері електронної комерції можуть встановлюватися виключно законом.

Правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на офіційному веб-сайті за адресою https://www.nfb.gov.ua/ua/Holovni-podii/27162.html надано роз`яснення щодо тлумачення ст.ст. 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію» та деталізовано Порядок укладення електронного договору про надання позики на умовах фінансового кредиту в ITC небанківської фінансової установи, який характеризується такими етапами:

- Етап: клієнт (споживач) ідентифікувався в ITC (ч. 8 ст. 11 Закону). При цьому ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в ITC суб`єкта електронної комерції (ч. 4 ст.14 Закону);

- Етап: клієнт (споживач) в ITC надає всю необхідну інформацію для формування фінансовою установою належної пропозиції клієнту (споживачу), при цьому ITC має передбачати технічну можливість клієнта (споживача) змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття ним пропозиції (абз. 3 ч. 8 ст. 11 Закону);

- Етап: фінансовою установою направляється (розміщується) клієнту (споживачу) в ITC індивідуальна оферта (з відповідними активними посиланнями на інші частини оферти, у разі їх наявності), яка має містити істотні умови кредитного договору, визначені ст. 1054 ЦКУ та ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (ч. 1 ст. 11 Закону), а також статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (за умови поширення);

- Етап: акцептування клієнтом зазначеної в III етапі оферти шляхом надсилання електронного повідомлення або заповненням формуляра заяви (форми), які повинні містити істотні умови кредитного договору, про прийняття такої пропозиції (ч. 6 ст. 11 Закону). При цьому зазначені електронне повідомлення та заява (формуляр) підписуються електронним підписом одноразовим ідентифікатором (дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону). Одноразовий ідентифікатор направляється споживачу засобами зв`язку, зазначеними під час реєстрації та може використовуватися тільки один раз;

- Етап: після акцептування клієнтом (споживачем) оферти, він повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа. Документ повинен містити обов`язкові відомості відповідно до ч. 1 статті 11 Закону, рекомендується також зазначати умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів (за необхідності).

При цьому Нацкомфінпослуг належним доказом підтвердження укладення фінансовою установою зі споживачем електронного договору може бути посвідчена керівником фінансової установи роздруківка інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в ITC (далі - Log file), якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів.

Така інформація відповідачем долучена до відзиву , яка в порядку, визначеному ч.ч.4,5 ст.178 ЦПК України,4 направлена позивачу.

Обставини, зазначені відповідачем у відзиві, позивач не спростувала, доказів протилежного не надала, і порушення її прав при укладенні договору не довела.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

При зверненні до суду, позивач не заперечує укладення вказаного договору.

Посилаючись на недійсність укладеного договору, позивач обмежилася лише самим аналізом законодавства, не довівши при цьому допущення будь-яких порушень при укладенні договору щодо неї.

Крім того, аналізуючи законодавство, яке регулює порядок укладання та виконання такого роду договорів, позивачка не спростовує самого факту отримання кредитних коштів та дій, вчинених нею особисто, для його отримання.

Суд також зважає на те, що відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19 / провадження № 61-20799 св 19 /електронний договір, укледний шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному в ст.12 Закону « Про електронну комерцію», вважається таким, що прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Відповідно до ч.ч.1,3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, при зверненні до суду з позовом на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно ст.чт.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Позивачка, отримавши відзив відповідача на позов, будь-яких доказів, які б спростовували приведені в ньому обставини укладення кредитного договору в електронній формі, не надала.

При цьому не заперечувала вчинення власних дій у приведеній у відзиві послідовності, необхідних для реєстрації та ідентифікації на сайті відповідача, достатніх та необхідних для входження в систему, реєстарції в ній, підписання договору та отримання кредиту.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Враховуючи дане правове обґрунтування та приведене вище, відсутності доказів заявлених позовних вимог та недоведення приведених у позові вимог, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 1,2, 11, 202, 203, 215, 509, 525, 526, 626, 638, 641, 644,1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про захист парв споживачів», ст.ст. 4, 12,13, 76-81, 209, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» про визнання правочину недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолятивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва