Справа №534/124/21
Провадження №2-з/534/2/21
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

01 лютого 2021 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Солохи О.В., з участю секретаря судового засідання Гончар С.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову. В якості обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики від 25.07.2018. За умовами договору ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав у позику, строком до 31.12.2019, грошові кошти у сумі 3 270 000 грн. У визначений договором строк та станом на день звернення з заявою до суду, ОСОБА_2 не виконав зобов`язання з повернення коштів: основного боргу -3 270 000 грн; 3% річних за користування кредиту 98 100 грн; інфляційних втрат 139 629 грн; пені 1 187 040 грн.

З метою захисту своїх прав, ОСОБА_1 звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 25.07.2018 у сумі 4 694 769 грн.

Крім того, з урахуванням дій ОСОБА_2 , щодо невиконання зобов`язання з повернення коштів за договором позики від 25.07.2018, позивач прохає вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_2 і знаходяться у нього в сумі 4 694 769 грн.

Вивчивши матеріали, додані до заяви, суд вважає заяву про забезпечення позову не обґрунтованою, та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, ч.2 ст.149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року N 475/97- ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Натомість заявник не навів доказів, що вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу, не порушить права інших осіб або не буде перешкоджати господарській діяльності у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, згідно з ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заявник звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову посилається на припущення, не навівши жодної конкретної обґрунтованої обставини, що б давала підстави вважати, що є загроза порушення прав позивача, а відтак загроза для утруднення виконання судового рішення, оскільки сама по собі можливість того, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), що перебуває у власності можливого відповідача, не дає підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд підкреслює, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Одночасно суд зазначає, що заявник знав про порушення своїх прав чи інтересів з 01.01.2020 року, тобто дати коли відповідач не виконав зобов`язання з повернення коштів за договором позики від 25.07.2018. Разом з тим за захистом своїх прав звернувся до суду зі спливом 1 року від дати прострочення зобов`язання, з проханням стягнути з відповідача, окрім суми основного боргу, ще й втрати кредитора у зв`язку з інфляційними змінами, % річних та пені.

У контексті зазначеного, суд також не вбачає обґрунтованості тверджень заявника щодо ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Частиною 1 ст.150 ЦПК України видами забезпечення позову визначено як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, так і заборону іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Тобто законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві. Вирішуючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, суд має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачеві і де вони знаходяться.

Саме з цією метою положеннями ч.1 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином, законодавством передбачений обов`язок зазначення в заяві про забезпечення позову інших відомостей, необхідних для забезпечення позову, у тому числі на яке саме майно позивач просить накласти арешт, його вартість, де це майно знаходиться, на яких рахунках та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача.

Однак, звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти, належне відповідачу на праві власності, в межах ціни позову, заявник не зазначив необхідні відомості, відсутність яких не дає змогу визначити співмірність засобів забезпечення позову заявленим вимогам.

Заявником не надано суду належних та допустимих доказів того, що у власності відповідача є будь-яке рухоме або нерухоме майно, а також грошові кошти, які перебувають на рахунках в банківських установах та на які він просить накласти арешт, як і не зазначено конкретний перелік майна, на яке він просить накласти арешт і де вказане майно знаходиться.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Натомість Верховний Суд у постанові від 28.03.2019 року по справі №824/239/2018 зазначив, що судове рішення як найвищий акт правосуддя повинно бути виконуваним, оскільки виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний Суд вказує, що застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на все майно боржників у межах суми вимог при відсутності відомостей про вартість такого майна є не виконуваним.

Враховуючи що при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів у зв`язку з чим у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 150,153 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з моменту її складання. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Відповідно до п. 3 розділ ХII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя О.В. Солоха