Справа № 445/530/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/3636/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А.,Савуляка Р.В.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - Венгер Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Венгера Дениса Олеговича на рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ПАТ КБ «Приватбанк», про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 260 000 грн, як такі, що були отримані нею без достатньої правової підстави.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що відповідачка в 2014 році звернулася до нього з пропозицією вкласти кошти на її рахунок, які будуть спрямовані в товариство «Меркурій», а позивач отримуватиме відсотки за користування товариством вказаними коштами. Зазначає, що відповідачка багато разів зверталася з вказаною пропозицією до нього. Він погодився. Вніс на рахунок відповідачки 260 000 грн. В грудні 2015 року він звернувся до відповідачки з пропозицією повернути йому кошти та відсотки, однак відповідачка повідомила йому, що коштів вона не має, всі кошти вона перерахувала на рахунок взаємного фонду «Меркурій». Позивач став з`ясовувати інформацію стосовно діяльності юридичної особи «Меркурій - взаємний фонд». Через мережу Інтернет позивач дізнався, що вказаної юридичної особи не існує, така реєстрації в Україні не має. А бренд «Меркурій-взаємний фонд» є діяльністю фізичних осіб, що містить ознаки фінансової піраміди. Відповідачка ОСОБА_3 не є представником такої особи, і ніколи не була, а кошти він перевів на її особистий рахунок, як фізичної особи. Зазначав, що жодних договірних відносин ні з відповідачкою, ні з представниками бренду «Меркурій - взаємний фонд» ніколи не мав. А тому вказані кошти переведені на рахунок відповідачки безпідставно. Просить позов задоволити.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 НОМЕР_1 гривень безпідставно отриманих коштів та 2 600 гривень судового збору, а всього разом 262600 гривень.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2018 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 16 жовтня 2019 року постанову Апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року оскаржив представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Венгер Д.О.

Стверджував, що рішення районного суду є незаконним, а висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначав, що між сторонами по справі 13.06.2015 було укладено договір позики відповідно до умов якого відповідач позичив у позивача кошти в розмірі 230 000 грн. Вказаний факт підтверджується розпискою від 14.06.2015, яку власноручно було написано відповідачкою. Ксерокопію вказаної розписки апелянт долучив до апеляційної скарги. Щодо інших 30 000 грн, які позивач перерахував відповідачу 11.03.2015, апелянт зазначав, що вказані кошти ОСОБА_1 зобов`язувався повернути ОСОБА_3 , оскільки остання декількома платежами перераховувала грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Зазначав, що позивачем не надано суду будь-яких переконливих доказів, що він приймав участь у «фінансовій піраміді» взаємний фонд « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а також, що відповідач у якийсь спосіб пропонувала вкладати гроші у вказаний фонд. Вважає, що між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини на підставі договору позики, а тому договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України. Просив скасувати оскаржуване рішення суду, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - Венгер Д.О. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у скарзі. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як закріплено у ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується, зокрема, за допомогою доказування - одного із основоположних елементів правосуддя.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України (в редакції ЦПК України чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України (в редакції ЦПК України чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції), апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Питання належності та допустимості доказів закріплено у ст. ст. 77, 78 ЦПК України.

Установлено, що позивач 12.03.2015 та 13.06.2015 електронними платежами на карткові рахунки відповідача № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 відкриті в ПАТ КБ «Приватбанк» вніс грошові кошти на загальну суму 260 000,00 грн.

Представник відповідача адвокат Венгер Д.О. подав до суду апеляційної інстанції копію розписки, складену відповідачкою 14 червня 2015 року, відповідно до якої вона позичила у ОСОБА_1 230 000 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок у банку, і зобов`язується повернути указану суму до 01 липня 2015 року.

Відповідно до ст.131 ЦПК України, в редакції ЦПК України чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції та подання апеляційної скарги, сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України, в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обгрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі не зазначає поважність причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає даний доказ недопустимим.

Крім цього, колегія суддів також враховує, що не може вважатися доказом копія розписки про отримання коштів в борг також з тих підстав, що вказана розписка підписана лише відповідачкою, а позивач категорично заперечує існування між сторонами правовідносин позики. Жодного іншого належного та допустимого доказу на підтвердження своєї позиції відповідачка до суду не надала.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Наявними в матеріалах справи копіями чеків-квитанцій, оригінали яких оглядались в судовому засіданні, підтверджено, що позивач вніс на карткові рахунки відповідачки ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 260 000,00 грн (зокрема 12.03.2015 -1 платіж та 13.06.2015 - 18 платежів):

-квитанція №Р24А88439 від 13.03.2015р. на суму 30 000 грн.;

-чек №4114 від 13.06.2015р. на суму 14 998 грн.;

-чек №5606 від -------//------р.. на суму 6 920 грн.;

-чек №1808 від -------//------р.. на суму 598 грн.;

-чек №4722 від -------//------р.. на суму 3698 грн.;

-чек №4922 від -------//------р.. на суму 13 798 грн.;

-чек №3239 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №1552 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №2438 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №3618 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №4232 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №3039 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №4627 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №4028 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №5147 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №1625 від -------//------р.. на суму 10 012 грн.;

-чек №1151 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №5707 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

-чек №0415 від -------//------р.. на суму 14 998 грн.;

Факт перерахунку - отримання вищевказаних грошових коштів встановлено судом і не заперечується сторонами.

Разом із тим стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами відповідного правочину, за яким вона набула права на грошові кошти перераховані на її картковий рахунок позивачем, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що зазначені грошові кошти набуті без відповідної правової підстави та підлягають поверненню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін та обставини справи.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - Венгера Дениса Олеговича залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:04.06.2021

Головуючий

Судді