Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Карпишиній К.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду м.Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до районного суду з позовом, в якому, в порядку відновлення становища, що існувало, просить визнати право власності на все домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що він є власником 1/2 частини вищевказаного домоволодіння на підставі договору дарування від 29.04.1996 р. від його бабусі ОСОБА_3 , а друга частина (1/2) належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.08.1997 р. Стверджує, що земельна ділянка за вищевказаною адресою була надана у 1925 р. його родині як постраждалим від повені, на якій було збудовано будинок у складі сім`ї: прабабусі ОСОБА_4 , прабабусі ОСОБА_5 та бабусі ОСОБА_3 , яка і прийняла його у спадщину та подарувала позивачу у 1996 році. Згодом від родини позивачу стало відомо, що половину їх оселі в них відібрали незаконно та в 1953 р. її у власність отримали сторонні люди на підставі рішення суду. Позивач звернувся до суду за скасуванням даного рішення, але отримав довідку, що рішення суду від 1953 року не існує, в зв`язку з чим він звертався до правоохоронних органів. Стверджує, що працівники БТІ, вступивши в змову з ОСОБА_6 , незаконно оформили право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння. Вважає, що сторонні особи шахрайським шляхом заволоділи даною 1/2 частиною його родинного майна, а тому просить відновити становище, яке існувало, та захистити його право власності.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу від 20.10.2016 р. вищевказаний позов було передано для розгляд судді Декаленко В.С.

Ухвалою від 21.10.2016 р. вищевказаний позов було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою від 01.11.2016 р. вищевказаний позов був визнаний неподаним та повернутий позивачеві.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 08.12.2016 р. за апеляційною скаргою позивача вказана вище ухвала районного суду скасована з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою від 30.12.2016 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків (суддя Декаленко В.С.).

Ухвалою від 30.01.2017 р. вищевказаний позов був визнаний неподаним та повернутий позивачеві.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 23.03.2017 р. за апеляційною скаргою позивача вказана вище ухвала районного суду скасована з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою від 03.04.2017 р. відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом (суддя Декаленко В.С.).

В червні 2017 р. відповідачем-2 ОСОБА_2 , яка на той час мала процесуальний статус третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, були подані заперечення, в якому остання просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що він є надуманим та таким, що не грунтується на законі, посилаючись на те, що позивач не має права на захист права, яке у нього відсутнє. Зазначає, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 06.12.2011 р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 11.04.2021 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, був частково задоволений її позов до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди та відмовлено у зустрічному позові ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та перерозподіл часток спільної власності на домоволодіння. В зв`язку з чим на теперішній час видане їй свідоцтво про право на спадщину не втратило законної сили, а тому вона є законним власником 1/2 частини спірного будинку АДРЕСА_1 , на яку претендує позивач.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 19.10.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Супрун Г.Б.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 05.11.2018 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Войтенко Т.В.

Ухвалою від 12.11.2018 р. справа прийнята до провадження суддею Войтенко Т.В. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження.

Під час підготовчого провадження позивач подав позовну заяву в новій редакції (від 18.02.2019 р.), яка є аналогічною до змісту раніше заявленого позову, але ОСОБА_2 була зазначена вже як відповідач-2.

Ухвалою від 25.04.2019 р. (суддя ОСОБА_7 ) ОСОБА_2 залучена до участі в справі як співвідповідач із виключенням її з кола третіх осіб.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 03.10.2019 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Корніловій Ж.О.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 02.11.2020 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М.

В підготовчому засіданні 05.04.2021 р. підготовче провадження у справі закрито з призначенням справи до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому, додавши, що право власності ОСОБА_2 на спірну частину домоволодіння не скасовано.

Представник відповідача-1 в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавав.

Відповідач-2, будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавала.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Встановлено, що на підставі Договору дарування від 29.04.1996 р., посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Палагута А.А. за реєстром № 3-664, позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частини жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належала дарительці ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою київської держнотконторою 02.06.1995 р. за реєстром № 15-3167 та зареєстрованого в Київському міському БТІ за № 11562/12124 від 13.07.1995 р.

Відповідачу-2 ОСОБА_2 , після смерті чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.1997 р., виданого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. за реєстром № 4-3057, належить на праві власності друга частина вищевказаного будинку - АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_9 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_8 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Четвертою київською держнотконторою 24.12.1968 р. по реєстру № 2-3364 та зареєстрованого в Київському міському БТІ 03.01.1969 р. за № 12124.

Листом Київського міського БТІ від 12.11.2003 р. за вих.№ 46817 на звернення ОСОБА_1 останньому повідомлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , головна частина житлового будинку збудована у 1927 р., при цьому рік забудови будинку в інвентаризаційних документах вказується зі слів замовника; ця частина будинку згідно інвентаризації від 05.12.1997 р. була знесена; даних про відвід земельної ділянки за 1927 р. у інвентаризаційній справі немає, а рішенням виконкому Київської міської Ради депутатів трудящих від 07.06.1955 р. № 714 була зареєстрована земельна ділянка розміром 910 кв.м, надлишки розміром 193 кв.м були залишені в тимчасове користування.

Листом голови Подільського районного суду м.Києва від 25.02.2013 р. на звернення ОСОБА_1 повідомлено, що при перевірці рішень суду за 1953 рік, які зберігаються в архіві суду, не виявлено рішення суду від 27.12.1953 р. по справі за позовом ОСОБА_10 до Міського житлоуправління про встановлення права власності на будинок та по зустрічному позову ОСОБА_11 до ОСОБА_10 , Міського житлоуправління про розподіл будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в січні та березні 2015 р. звертався до Подільської районної прокуратури м.Києва та Подільського РУ ГУ МВС України в місті Києві із заявами про протиправні, на його думку, дії службових осіб БТІ м.Києва, якими реєструвався розподіл будинку АДРЕСА_1 .

Згідно відповідям на зазначені заяви, Подільським УП ГУ МВС України в місті Києві повідомлено про наявність цивільно-правових відносин та відсутності передбачених законом підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Судом перевірена наявність судових рішень по спору, що виникав між даними сторонами, про які було зазначено відповідачем-2 у своїх письмових запереченнях.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 серпня 2012 року, електронна копія якої міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, було відхилено касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м.Києва від 06.12.2011 р. та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 11.04.2012 р., постановлені у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення майнової та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Подільська районна в місті Києва державна адміністрація, П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, Київське міське управління земельних ресурсів про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та перерозподіл часток спільної власності на домоволодіння.

Як вбачається з вищевказаної ухвали суду касаційної інстанції, рішенням районного суду, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду, було частково задоволено первісний позов, а саме: встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зобов`язано останнього не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинних забудов, розташованих на земельній ділянці за даною адресою, а в задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Крім того, судом встановлено, що в ЄДРСР також міститься електронна копія рішення Подільського районного суду м.Києва від 29.07.2013 р., яке не оскаржувалось, у цивільній справі № 758/5498/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування права власності на 1/2 частину будинку і відновлення становища, яке існувало до порушення права. Даним рішенням в позові було відмовлено.

Позивач стверджує, що має право на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння, що на праві власності належить відповідачу-2, яка зазначає про законність її права власності.

Перевіряючи твердження та заперечення сторін, суд виходить з такого.

На підставі ст.ст.12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 серпня 2012 року, питання недійсності свідоцтва про право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , видане 21.08.1997 р. ОСОБА_2 П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою, вже було предметом розгляду судами першої, другої та третьої інстанції.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 06.12.2011 р., яке набрало законної сили 11.04.2012 р., було відмовлено у задоволенні таких позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Отже, в судовому порядку було підтверджено правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування та встановлена законність правовстановлюючого документа останньої, на підставі якого ОСОБА_2 є власником спірного майна на час розгляду справи.

Статтею 328 ЦК України визначені підстави набуття права власності. Даною правовою нормою закріплено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1); право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина 2).

Відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

А відтак, право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі зазначеного вище свідоцтва є правомірним і не підлягає повторному доказуванню.

Крім того, як вбачається з рішення Подільського районного суду м.Києва від 29.07.2013 р. у справі № 758/5498/13-ц, позивач в судовому порядку вже оспорював право власності ОСОБА_2 з підстав будування в 1927 р. його прабабусею ОСОБА_4 спірного будинку, помилковості прийняття в 1953 році судового рішення про передачу у користування ОСОБА_11 1/2 частини зазначеного будинку. Між тим даним рішенням в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі.

Враховуючи, що предмети позову у справі 758/5498/13-ц та у даному судовому провадженні, то підстави для закриття провадження у даній справі № 758/12752/16-ц відсутні.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на все домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку відновлення становища, яке існувало, є такими, що не грунтуються на законі, оскільки право власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння вже належить позивачу на підставі правовстановлюючого документа - договору дарування від 28.04.1996 р., який ніхто не оспорює, в зв`язку з чим визнання права власності не потребує, а власником іншої 1/2 частина на встановлених законах підставах є ОСОБА_2 , в зв`язку з чим вона не може бути позбавлена свого права власності.

Всі інші посилання позивача та надані ним документи не мають правового значення для вирішення даного спору, а тому суд не приймає їх до уваги.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.316, 319, 328 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 82, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач-1 - Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (місцезнаходження за адресою: 01001, м.Київ, вул.Трьохсвятительська, буд.4-В; );

Відповідач-2 - ОСОБА_2 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 ; РНОКПП суду невідомий).

Суддя Н. М. Ларіонова