Справа № 638/3526/21
Провадження № 2-ві/638/18/21
УХВАЛА

Іменем України

02 червня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді Шишкіна О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Семіряд І.В. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області, Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, держави України в особі Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова судді Семіряд І.В. знаходиться зазначена цивільна справа.

27.05.2021 позивачем ОСОБА_1 подано, а 31.05.2021 року уточнено, заяву про відвід судді Семіряд І.В. від розгляду даної справи.

Заява про відвід судді обґрунтована тим, що суддею Семіряд І.В. було безпідставно відкрито спрощене провадження, проте ціну позову зазначено 14976000 грн, тобто розмір зазначеної суми перевищує сто прожиткових мінімумів для працездатних осіб, отже справу слід розглядати за правилами загального провадження. З моменту відкриття провадження та до здійснення переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження минуло більше двох місяців. Суддя Семіряд І.В. пропонував позивачу ознайомитись з відзивом на позов, який подано відповідачем поза межами строків, встановлених ЦПК України. Відзив відповідача хоча і не був прийнятий до уваги, проте не повернутий відповідачу. 26.05.2021 суддею прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального провадження та надано відповідачу строк для подачі відзиву. Окрім того, суддя Семіряд І.В. розглянув заяву ПП «А-Тет» про видачу судового наказу. Судовий наказ неправомірно, оскільки на думку заявника були підстави для відмови у видачі судового наказу. Про результати розгляду заяви не повідомлено про це ОСОБА_1 . Також при розгляді заяви ПП «А-ТЕТ» суддею були допущені грубі порушення норм ЦПК України, а саме суддя не встановив місце проживання боржника. Зазначеними діями суддя порушив права ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивач

У частині другій та третій статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до частини 8 статті 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (ч. 7 ст. 40 ЦПК України).

Тому, розгляд заяви про відвід проводиться без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 травня 2021 року визнано заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Семіряда І.В. необґрунтованою, а справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області, Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, держави України в особі Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди передано в канцелярію суду, для виконання вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

На виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву про відвід головуючого судді Семіряду І.В. в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, 31 травня 2021 року передано судді Шишкіну О.В.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10 Постанови № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

При цьому, незгода особи, яка бере участь у справі, з процесуальними діями судді під час судового розгляду справи є підставою для оскарження прийнятих за результатами розгляду справи рішень в апеляційному чи касаційному порядку. Оцінку процесуальним діям суду можуть надавати лише суди вищих інстанції.

Із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається її незгода з ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова під головуванням судді Семіряда І.В. від 26.05.2021 року про здійснення переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, та судовим наказом від 24.09.2019, виданим суддею Семірядом І.В. за результатами розгляду заяви Приватної фірми «А-ТЕТ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за опалення та гарячу воду.

Наведені ОСОБА_1 аргументи стосовно постановлення головуючим суддею Семірядом І.В. зазначених судових рішень свідчать саме про незгоду особи з процесуальними діями судді, що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини 4 статті 36 ЦПК України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Окрім того, зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що у неї виникають сумніви у неупередженості та необ`єктивності судді Семіряда І.В.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як зазначалося вище, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.

З огляду на нормативний зміст пункту 5 частини 1 статті 36 ЦПК України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1 - 4 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Як на підставу для відводу судді, позивач посилається на обставини, наявність яких для відводу судді підлягають доведенню.

Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді Семіряда І.В. у даній справі суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Крім того, у заяві про відвід не наведено фактів прояву суддею Семірядом І.В. поведінки, яка б свідчила про його упередженість чи небезсторонність у цій справі.

Отже, аргументи, якими ОСОБА_1 мотивує свою заяву про відвід судді Семіряда І.В., не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді Семіряда І.В. як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Інших обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 ЦПК України, які б свідчили про особисту упередженість судді Семіряда І.В. або його необ`єктивність під час розгляду даної справи у заяві не вказано, а суд під час розгляду заяви таких обставин також не встановив.

Керуючись статтями 36, 40, 260 ЦПК України,

у х в а л и в

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Семіряд І.В. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області, Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, держави України в особі Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Шишкін