Дата документу 16.04.2021
Справа № 320/4440/18
Провадження № 4-с/937/12/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

за участю секретаря судового засідання: Данчук К.В.

учасники справи:

стягувач ОСОБА_1 ,

представник стягувача адвокат Кальченко Андрій Володимирович,

боржник акціонерне товариство «Українська залізниця»,

державний виконавець, дії та бездіяльність якого оскаржується, державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любов Іванівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В:

АТ «Українська залізниця» звернулося до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

В скарзі зазначено, що в провадженні державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. знаходилося виконавче провадження № 61041974, відкрите на підставі виконавчого листа № 320/4440/18 від 15 листопада 2019 року про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 6400 гривень 00 копійок. До відкриття вказаного виконавчого провадження, 30 жовтня 2019 року АТ «Українська залізниця» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 стягнуті за рішенням суду середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 42590 гривні 64 копійок і витрати на правничу допомогу в розмірі 6400 гривень 00 копійок, з утриманням податків та обов`язкових платежів, сума податків та обов`язкових зборів при перерахуванні витрат на правничу допомогу у розмірі 6400 гривень 00 копійок склали: податок на доходи фізичних осіб 18 % 1152 гривні 00 копійок, військовий збір 1,5 % 96 гривень 00 копійок. Проте, 26 червня 2020 року державним виконавцем за виконавчим провадженням № 61041974 було стягнуто з АТ «Українська залізниця» грошові кошти в розмірі 7416 гривень 00 копійок. Після направлення боржником АТ «Українська залізниця» на виконання вимоги виконавця своїх письмових пояснень, 30 листопада 2020 року державним виконавцем повернуто на рахунок АТ «Укрзалізниця» як помилково або надмірно стягнуті грошові кошти в розмірі 5667 гривень 20 копійок, але за різницею утриманих податків та обов`язкових платежів в розмірі 1248 гривень 00 копійок, стягнутого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в розмірі 500 гривень 80 копійок. Заявник вважає, що дії та бездіяльність державного виконавця щодо не повернення різниці утриманих податків та обов`язкових платежів в розмірі 1248 гривень 00 копійок є неправомірними, оскільки АТ «Укрзалізниця» як податковий агент має нарахувати, утримати та сплатити податок на доходи фізичних осіб і військовий збір з доходу, нарахованого на підставі рішення суду. Заявник просить суд визнати дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. щодо не повернення грошових коштів у розмірі 1248 гривень 00 копійок, стягнутих на підставі виконавчого провадження № 61041974, неправомірними та зобов`язати державного виконавця повернути грошові кошти у розмірі 1248 гривень 00 копійок, стягнуті на підставі виконавчого провадження № 61041974.

В судове засідання представник заявника боржника АТ «Українська залізниця» не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі.

В судове засідання державний виконавець, дії та бездіяльність якого оскаржується, державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. не з`явилася, від представника відділу державної виконавчої служби надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в задоволенні скарги просить відмовити в повному обсязі.

Також державним виконавцем подано заперечення на скаргу, в яких зазначено, що дії та рішення державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець діяла в межах своїх повноважень та згідно вимог чинного законодавства, жодних прав чи інтересів боржника не було порушено.

В судове засідання стягувач та його представник адвокат Кальченко А.В. не з`явилися, від них надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в задоволенні скарги просять відмовити в повному обсязі, а також понесені стягувачем витрати по сплаті професійної правничої допомоги в розмірі 2400 гривень 00 копійок покласти на заявника боржника.

Також представником стягувача адвокатом Кальченко А.В. подано заперечення на скаргу, в яких зазначено, що чинним законодавством не передбачено оподаткування податком на доходи фізичних осіб і військовим збором витрат на правову допомогу. Тому державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та згідно вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про неможливість задоволення скарги з таких підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. знаходилося виконавче провадження № 61041974, відкрите на підставі виконавчого листа № 320/4440/18, виданого 15 листопада 2019 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 6400 гривень 00 копійок.

Так, постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. від 23 січня 2020 року було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище виконавчого листа.

Згідно вимоги державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. від 26 листопада 2020 року, направленої боржнику, державний виконавець зазначила про необхідність подачі боржником відповідних пояснень щодо виконання рішення суду, а також наголошено, що в межах виконавчого провадження № 61041974 підлягає перерахуванню стягувачу чітко сума в розмірі 6400 гривень 00 копійок.

Згідно пояснень боржника на виконання вимоги виконавця від 26 листопада 2020 року, 30 жовтня 2019 року нараховано та виплачено на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 5152 гривень 00 копійок. Сума податків та обов`язкових зборів при перерахуванні саме витрат на правничу допомогу у розмірі 6400 гривень 00 копійок склали: податок на доходи фізичних осіб 18 % 1152 гривні 00 копійок, військовий збір 1,5 % 96 гривень 00 копійок. У зв`язку з добровільним виконанням рішення суду боржник просив закінчити виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.В. від 30 листопада 2020 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 320/4440/18, виданого 15 листопада 2019 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 6400 гривень 00 копійок закінчено. Також в постанові зазначено, що частково заборгованість сплачено боржником добровільно, залишок заборгованості в розмірі 1248 гривень 00 копійок перераховано на користь стягувача. Вищевказаний виконавчий документ, пред`явлений за заявою стягувача, виконано.

Так, правові засади оподаткування доходів фізичних осіб визначені розділом IV Податкового кодексу України. Положеннями п.п. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що доходом платника податку є загальна сума доходу від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Нормами п.п. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Згідно з пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування фізичної особи резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Відповідно до вимог п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування вказаним податком виступає загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У той же час положення п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України визначають перелік доходів платника податку, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, зокрема, дохід у виді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто, спірним питанням у цьому випадку є визначення відшкодованих судових витрат та їх правова природа.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У той же час, розгляд та вирішення судом цивільного спору, участь у цивільному процесі, вчинення окремих процесуальних дій, обумовлює фінансові витрати, а саме судові. Питання судових витрат у цивільному судочинстві врегульоване главою 8 ЦПК України. Відповідно до норм ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Аналізуючи наведені вище положення, суд зазначає, що судові витрати можна визначити як законодавчо врегульовану сплату грошових коштів за рахунок сторін по справі, що пов`язана із необхідністю розгляду та вирішення судом цивільного спору.

При цьому, можливість отримання особою компенсації понесених судових витрат законодавчо передбачена лише у разі підтвердження судом факту порушення, невизнання відповідачем прав, свобод чи законних інтересів позивача, а отже фактично передбачає компенсацію збитків/матеріальної шкоди стороні, права якої порушено.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що компенсація судових витрат за своєю правовою природою є обов`язковим відшкодуванням, передбаченим законом, і фактично є формою відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної особі неправомірними діями/бездіяльністю, рішеннями іншої сторони та вимушеними матеріальними втратами, які особа зазнала у зв`язку зі зверненням за судовим захистом.

Отже, судові витрати, понесені стороною, не підлягають оподаткуванню відповідно до положення абз. «а» п.п. 164.2.14 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, яким передбачені виключення із переліку оподатковуваних доходів, зокрема щодо сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду заявником не доведено, що діями та бездіяльністю державного виконавця щодо не повернення різниці утриманих податків та обов`язкових платежів в розмірі 1248 гривень 00 копійок були порушені будь-які права, свободи та законні інтереси заявника, так як в поданій скарзі заявник посилається на те, що АТ «Укрзалізниця» як податковий агент має нарахувати, утримати та сплатити податок на доходи фізичних осіб і військовий збір з доходу, нарахованого на підставі рішення суду. Однак такі посилання суд не може прийняти до уваги, оскільки АТ «Українська залізниця» під час виконання рішення суду було безпідставно нараховано та виплачено на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 5152 гривень 00 копійок замість зазначеної в судовому рішенні суми в розмірі 6400 гривень 00 копійок, з якої були відраховані сума податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1152 гривні 00 копійок та військовий збір в розмірі 96 гривень 00 копійок. В зв`язку із чим державним виконавцем було правомірно утримано з боржника залишок заборгованості в розмірі 1248 гривень 00 копійок та перераховано цю грошову суму на користь стягувача. Разом із цим, безпідставне добровільне перерахування АТ «Українська залізниця» як податковим агентом податків та обов`язкових платежів з тих грошових сум, які відповідно до положень Податкового кодексу України не підлягають оподаткуванню, не звільняють АТ «Українська залізниця» як боржника у виконавчому провадженні від виконання покладеного на нього судовим рішенням обов`язку сплатити ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 6400 гривень 00 копійок.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів, викладених в скарзі, оскільки рішення державного виконавця приймалися у відповідності із законом та в межах її повноважень, жодного доказу неправомірності дій чи рішень державного виконавця суду не надано.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення скарги, а за таких обставин в задоволенні скарги необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. При цьому, компенсація судових витрат, пов`язаних з розглядом скарги, особі, яка не є заявником, положеннями ЦПК України не передбачена, тому не підлягають стягненню на користь стягувача ОСОБА_1 , який не є заявником, понесені останнім витрати на правничу допомогу в розмірі 2400 гривень 00 копійок.

Керуючись ст.ст. 447 453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження»,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, а ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у разі, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23 квітня 2021 року.

Суддя: