Номер провадження: 22-ц/813/4538/21
Номер справи місцевого суду: 522/2681/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Христюка Юрія Георгійовича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна торгова компанія», приватний нотаріус Одеської міського нотаріального округу Несвітайло Ігор Іванович, про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 140 000 доларів США, 3% річних у розмірі 12047,67 доларів США, що в загальному розмірі складає 152 047,67 доларів США, з перерахунком суми у гривнях за офіційним курсом Національного банку України на день платежу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 за договором позики від 11.09.2013 року позичив ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 140 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, ОСОБА_1 , в особі директора ТОВ «Південна торгова компанія», на підставі договору застави від 11.09.2013 року, передав у заставу майно 321 мопед, загальною вартістю 803 243,90 грн. Проте, в обумовлений договором строк, ОСОБА_1 борг не повернув, а заставлене майно відчужив. Викладені обставини стали підставою звернення до суду.

Разом з тим, позивач просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, транспортні засоби та інше майно, яке належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на автомобіль марки BMW І3, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 . В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Христюк Юрій Георгійович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року про накладення арешту скасувати та відмовити заявнику у забезпеченні позову, посилаючись на те, що власником автомобіля, на який накладено судом арешт, є інша особа.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про проведення судового засідання в режимі відео конференції не подавали.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним чином повідомлених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Так, під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль BMW І3, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , суд першої інстанції виходив з того, що існує ризик невиконання або утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Разом з тим, накладаючи арешт на вказаний автомобіль суд не пересвідчився чи дійсно відповідач є власником вказаного автомобіля.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був власником BMW І3, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 з 04.09.2018 року, що підтверджується реєстраційною карткою, наданою позивачем до заяви про забезпечення позову (а.с.34). Проте з 22.12.2018 року власник змінився та на момент постановлення оскаржуваної ухвали власником була ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.44).

Тобто перехід права власності відбувся більше ніж за один рік до звернення позивача з позовом до суду та подання заяви про забезпечення позову.

Проте суд вказані обставини не перевірив у зв`язку з чим помилково наклав арешт на майно особи, яка не є учасником справи та чиї права, як власника арештованого майна, будуть порушуватися вжитими заходами.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач є учасником справи до якого заявлено позов, який судом забезпечений за рахунок його майна, яке він відчужив задовго до звернення позивача з позовом до суду.

При таких обставинах не можна стверджувати, що права ОСОБА_1 , як учасника справи, до якого заявлений позов не зачіпаються накладенням арешту на майно, яке він без наявності обмежень та заборон відчужив задовго до виникнення судового спору іншій особі.

Враховуючи наведене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року в частині накладення арешту скасувати, та у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль BMW І3, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 - відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Христюка Юрія Георгійовича задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року в частині накладення арешту на автомобіль марки BMW І3, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль марки BMW І3, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25.01.2021 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова