ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/243/20

Головуючий у першій інстанції Овчарик В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/39/21

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Шарапової О.Л.,

за участю секретаря Бивалькевич Т.В.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,

на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 серпня 2020 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 13.08.2020, м. Ічня,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 р. ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 , в якому просив стягти неустойку - пеню за прострочення сплати аліментів за період з березня 2015 р. по серпень 2019 р. у загальній сумі 444597 грн 82 коп. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04.12.2012, і від якого вони мають синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23.01.2013 місце проживання ОСОБА_3 визначено з позивачем, а ОСОБА_4 - з відповідачем. На виконанні в Тячівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавчий лист № 733/548/13-ц, виданий 19.04.2013 Ічнянським районним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.02.2013 і до досягнення сином повноліття. Відповідач не сплачувала аліменти, внаслідок чого за період з березня 2015 р. по серпень 2019 р. утворилася заборгованість у розмірі 67067 грн 25 коп. Тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів за названий період у вищевказаній сумі.

Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20455 грн 27 коп. пені за період прострочення сплати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів з березня 2015 р. по серпень 2019 р. на підставі виконавчого листа № 733/548/13-ц, виданого 23.04.2013 Ічнянським районним судом Чернігівської області; стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. Ухвалюючи це рішення, суд виходив з того, що з відповідача на користь позивача належить стягти пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 20455 грн 27 коп., так як позивач, визначаючи пеню у вказаній у позовній заяві розмірі, невірно її розрахував.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити вказану постанову, збільшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 пені до 67067 грн 25 коп. Доводи скарги зводяться до того, що місцевим судом при вирішенні справи не дотримано норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Ухвалою апеляційного суду від 02.12.2020 до участі у справі як третю особу залучено ОСОБА_3 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 і його представник адвокат Сакун І.А. підтримали апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 надіслала до суду відзиви на позов, на апеляційну скаргу і заяви, в яких просила розглядати справу у її відсутність і залишити рішення суду І інстанції без змін.

ОСОБА_3 просив розглядати справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про неможливість її задоволення.

У справі встановлено таке.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19.04.2013 у справі № 733/548/13-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.02.2013 і до досягнення дитиною повноліття (копія цього рішення на арк. 9).

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Тячівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Згідно з розрахунком № 414 від 25.02.2020, що виконаний державним виконавцем цього відділу, за період з березня 2015 р. по серпень 2019 р. ОСОБА_2 не сплатила аліменти, внаслідок чого у неї перед ОСОБА_1 утворилася заборгованість у загальному розмірі 67067 грн 25 коп. Ці обставини підтверджено копіями згаданих виконавчого листа і розрахунку (арк. 10, 6).

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02.04.2015 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів, стягнутих рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19.04.2013 у справі № 733/548/13-ц, у загальній сумі 60929 грн 18 коп. за період з лютого 2013 р. по лютий 2015 р. (копія цього рішення на арк. 11-13).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ічнянського районного управління юстиції від 02.09.2015 у виконавчому провадженні ВП № 37117810 виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.10.2012 і до досягнення дитиною повноліття, повернуто ОСОБА_2 у зв`язку з поданням нею заяви про його повернення без подальшого виконання (копія цих виконавчого листа й постанови на арк. 26, 27).

У відзиві на позов і на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що судом на її користь з ОСОБА_1 теж стягнуто аліменти на сина, який проживає з нею. Після цього вона домовилася з ОСОБА_1 про припинення стягнення один з одного аліментів на дітей, так як кожен з них утримує по одній спільній дитині. Цю домовленість вона виконала і постановою державного виконавця їй повернуто виконавчий лист про стягнення на її користь з ОСОБА_1 аліментів, а останній ввів ОСОБА_2 в оману і стягнення з неї на його користь аліментів не припинив. ОСОБА_2 також зазначила, що все спільно нажите майно залишилося у ОСОБА_1 , що вона не має ніяких статків, не має ні земельної ділянки, ні жилого будинку, ні автомобіля. Крім того, всупереч ст. 196 СК України розмір нарахованої позивачем пені перевищує 100% розміру заборгованості за аліментами (арк. 23-25, 111-113).

У направленому поштою поясненні до суду І інстанції від 30.06.2020 ОСОБА_3 , серед іншого, зазначає, що мати (відповідач) надавала йому готівкою кошти й підтримувала його як матеріально, так і фінансово (арк. 61). У двох інших заявах: від 25.11.2020 і від 18.01.2021 ОСОБА_3 вказує, що зміст його першої заяви було підготовлено ОСОБА_2 , що він переписав підготовлений нею текст і надіслав до суду та що інформацією по суті спору він не володіє.

Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, і обставин справи доводить суд таких висновків.

У частинах 1 і 2 ст. 18 ЦПК України зазначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частина 1 ст. 196 СК України приписує, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Доказів виникнення заборгованості за аліментами, що є об`єктом судового розгляду, не з вини ОСОБА_2 не здобуто.

З наведеного випливає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів.

Визначаючи розмір пені, про яку йдеться, апеляційний суд виходить з наведеного нижче.

Наявний у позовній заяві (арк. 1 зворот 3) розрахунок пені відповідає механізму її обчислення, що міститься у ч. 1 ст. 196 СК України. Проте обчислений у такий спосіб загальний розмір пені перевищує 100% заборгованості ОСОБА_2 за аліментами ОСОБА_1 .

Стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на сина, який з нею мешкає, здійснювалося у тому ж процентному розмірі, що й стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на сина, який мешкає разом з ним.

У ході розгляду справи документально підтверджено факт припинення стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на сина, який з нею мешкає, на підставі заяви останньої. Позовною стороною не спростовано твердження відповідача про те, що нею припинено стягнення з ОСОБА_1 аліментів на сина, який мешкає з позивачем, на виконання домовленості з ОСОБА_1 про припинення стягнення один з одного аліментів на дітей, так як кожен з них утримує по одній спільній дитині. З наявних у справі доказів протилежне або інша причинам припинення ОСОБА_2 стягнення аліментів з ОСОБА_1 на сина ОСОБА_4 також не випливає. Тому апеляційний суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 припинила стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на сина, який з нею мешкає, на виконання домовленості з ОСОБА_1 про припинення стягнення один з одного аліментів на дітей, так як кожен з них утримує по одній спільній дитині.

У ході розгляду справи також не спростовано і твердження третьої особи ОСОБА_3 (сина, що мешкає з позивачем ОСОБА_1 ) про те, що відповідач ОСОБА_2 надавала йому готівкою кошти й підтримувала його як матеріально, так і фінансово. Тож апеляційний суд вважає цей факт доведеним ( ОСОБА_3 у двох останніх заявах хоч і зазначає, що інформацією по суті спору він не володіє, але суд виходить з того, що він не може не знати, чи підтримує його матеріально та фінансово мати ОСОБА_2 , чи не підтримує, про що він ствердно зазначив у своїй першій заяві). Ці обставини в силу ч. 2 ст. 196 СК України є такими, що зобов`язують суд зменшити розмір неустойки який належить до стягнення з відповідача на користь позивача, до визначеної місцевим судом суми, тобто до 20455 грн 27 коп. Саме цей розмір, виходячи з обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, відповідає засадам розумності, виваженості й справедливості.

Доводи апеляційної скарги судом відхиляються як такі, що суперечать вищенаведеному та не містять підстав для її задоволення. Так, незважаючи на те, що оскаржуване рішення хоча й неповністю відповідає нормам матеріального й процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, але спір між сторонами по суті вирішено у законний спосіб.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 серпня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 25.01.2021.

Головуючий: Судді: