КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №757/31777/20-ц Головуючий у 1 інстанції: Вовк С.В.

Провадження №22-ц/824/7167/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

25 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 ) ОСОБА_3 , про зменшення заборгованості по сплаті аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 ) ОСОБА_3 , про зменшення заборгованості по сплаті аліментів, в якому просив зменшити заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №58702570 на 59 386 грн 48 коп.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив прийняти заяву про збільшення позовних вимог на суму 483 764 грн 67 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн щомісячно, починаючи з 23 червня 2017 року і до припинення навчання, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року змінено. Зменшено стягнуту судом суму аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 твердій грошовій сумі з 20 000 грн до 2 000 грн щомісяця, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року виправлено у резолютивній частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року допущену описку в частині визначення дня, з якого необхідно здійснювати стягнення аліментів на кожну дитину з ОСОБА_1 ,з «починаючи з 23 червня 2017 року» на «починаючи з 23 березня 2017 року».

У березні 2019 року Печерським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесене постанову про відкриття виконавчого провадження №58702570

Згідно розрахунку від 22 травня 2020 року №8702570/20 у позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 23 березня 2017 року по 22 травня 2020 року у виконавчому провадженні №58702570 становить 59 386,48 грн.

На виконання своїх батьківських обов`язків позивач зазначає, що утримує свою повнолітню дитину ОСОБА_5 та добровільно сплачує на її користь аліменти шляхом поповнення її власної банківської картки, яка відкрита у АТ КБ «ПриватБанк».

Сама банківська картка, відкрита на ім`я ОСОБА_1 , і є додатковим електронним платіжним засобом до банківської картки дитини ОСОБА_5 .

За період з 01 січня 2019 року по 25 листопада 2020 року позивач добровільно сплатив своїй дитині аліменти в сумі 20 950,00 доларів США, що в еквіваленті становить 543 151,15 грн.

Даний розмір сплачених добровільно аліментів перевищує розмір заборгованості, встановлений відповідачем, що є підставою для зменшення безпідставно нарахованої заборгованості зі сплати аліментів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 ) ОСОБА_3 , про зменшення заборгованості по сплаті аліментів залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким зменшити заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №58702570 на суму 543 151 грн 15 коп.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції не було з`ясовано усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, та не досліджено всіх доказів, що викладені у заявах по суті справи.

Зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано постанови Верховного Суду від 12 листопада 2018 року в справі №465/926/06 та від 01 квітня 2019 року в справі №708/326/18, оскільки у справі, що переглядається, предметом спору є зменшення заборгованості по сплаті аліментів, а в справах №465/926/06 та №708/326/18 - оскарження неправомірних дій та бездіяльності державних виконавців.

Звертає увагу й на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, ст. 19 ЦПК України, якою передбачений розгляд судом справ у загальному позовному провадженні, якщо ціна позову перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

02 грудня 2020 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог на 483765,67 грн, яка зареєстрована за вх. №1737201.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

Третя особа та її представник заперечували проти задоволення позову, апеляційну скаргу просили відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, представників учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 24 червня 2017 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково; стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн щомісяця на кожну дитину, починаючи з 23 червня 2017 року і до досягнення повноліття кожною дитиною, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку; стягнуто також аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у твердій грошовій сумі у розмірі 20000 грн щомісяця, починаючи з 23 червня 2017 року і до досягнення нею 23-річного віку, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року змінено.

Зменшено стягнуту судом суму аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі у розмірі з 20 000 грн до 2 000 грн щомісяця на кожну дитину, до досягнення повноліття кожною дитиною; зменшено стягнуту судом суму аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у твердій грошовій сумі з 20 000 грн до 2 000 грн щомісяця, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; в решті рішення залишено без змін.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 22 травня 2020 року, проведеним державним виконавцем Лазюк Д. М., станом на травень 2020 року заборгованість за виконавчим листом становить 59 386,48 грн.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач мав звернутися до суду за захистом свого права шляхом подання скарги на дії державного виконавця, а не з позовною заявою, а відтак обрав неправильний спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Статтею 13 ЦК України встановлено, що особа здійснює цивільні права у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 2 СК України кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Тобто, спір щодо аліментів виникає між батьками або законними представниками дитини, з якими проживає дитина.

Згідно зі ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Колегія суддів вважає, що виходячи із заявлених вимог, позивач звернувся до суду за захистом свого права в порядку позовного провадження, зазначивши відповідачем Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Спір з цього приводу виникає між особами, між якими вирішувався спір щодо стягнення аліментів.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватнім виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Позивач звернувся із позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)про зменшення суми заборгованості по аліментам, а не з приводу спору щодо розміру заборгованості, визначеної виконавцем, а відтак колегія суддів вважає, що зазначений спір розглядається за участю сторін, відносно яких судом ухвалювалось рішення щодо стягнення аліментів.

Однак, на думку колегії суддів відповідачем по даному позову спору має бути мати дитини, яка була зазначена як третя особа.

А відтак позивач звернувся з позовом про зменшення заборгованості по аліментам до неналежного відповідача.

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що якщо у позивача є незгода з безпідставним нарахуванням йому заборгованості, або в більшому, ніж є розмірі, то відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання обрання позивачем ефективного способу захисту порушених прав, не врахував того, що вимога зменшення заборгованості по аліментам є законним та ефективним способом захисту порушених прав у судовому порядку.

А тому відмова у позові лише з підстав неналежного способу захисту є помилковою.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача, а тому відповідно до ст. 376 ЦПК Україні рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування підстав для відмови у позові.

Керуючись ст. 268, 367, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 рокузмінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст постанови складено 02 червня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко