Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Рекуненко І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), Дніпрорудненська міська рада Василівського району Запорізької області (місцезнаходження: пр.Ентузіастів буд.11 м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

30 березня 2021 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Дніпрорудненська міська рада Василівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що в квартирі АДРЕСА_2 з 06.11.2003 року зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка вказує, що відповідно до перевірки депутата Дніпрорудненської міської ради від 16.03.2021 року, відповідач ОСОБА_2 не проживає без поважних причин за місцем реєстрації з 2012 року, не використовує житло за призначенням. Відповідачем не сплачуються комунальні послуги, виходячи з цього вона вимушена сплачувати сама комунальні послуги, відповідно до кількості зареєстрованих осіб.

В позовній заяві вказано, що реєстрація відповідача ОСОБА_2 в квартирі не дає їй можливості оформити субсидію та приватизувати житло, на підставі чого позивачка просить визнати таким, що втратив право користування відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області житловим приміщенням, розташованим за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом (повідомленням) сторін (а.с.19).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує (а.с.22).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте до суду подано письмову заяву ОСОБА_2 про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує, (а.с.21).

Представник третьої особи, на стороні позивача: Дніпрорудненська міська рада Василівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте до суду надано заяву представника ОСОБА_4 про розгляд справи у їх відсутність, самостійних вимог щодо предмету спору не заявлено, письмових пояснень, заперечень проти позову, на адресу суду не подано (а.с.21).

В судове засідання третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки третьою особою не надано, проте на адресу суду подано письмову заяву від ОСОБА_3 з проханням проводити судове засідання у його відсутність, позовні вимоги ОСОБА_2 підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, самостійних вимог щодо предмету спору третьою особою не заявлено.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що за адресою: квартира АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається з довідки № 661 від 18.03.2021 року (а.с.4), з довідки № 662 від 18.03.2021 року (а.с.5), з довідки № 664 від 18.03.2021 року (а.с.6), які видані Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, та містяться в матеріалах справи (а.с.4-6).

Відповідно до Акту перевірки реєстрації та проживання від 16.03.2021 року, який складений депутатом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області Мелехіним А.Л., та за участю сусідів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_2 1987 року народження, за адресою: квартира АДРЕСА_2 - не проживає з 2012 року (а.с.3).

Як вбачається з довідки № 02 від 19.03.2021 року, виданої ОСОБА_1 Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, квартира АДРЕСА_2 у приватну власність не передана (а.с.7).

Відповідно до довідки № 2 від 19.03.2021 року, яка видана на ім`я ОСОБА_1 , з якої вбачається що за адресою: квартира АДРЕСА_2 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за користування послугами вивіз ТПВ в КП «Комфорт» ДМР, та станом на 01.03.2021 року заборгованість у ОСОБА_1 відсутня (а.с.14).

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог статті 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 71 ЖК України визначено: якщо особа не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, така особа за рішенням суду може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а у ст.72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до вищевказаних норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням член сім`ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ст.ст. 6, 8 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обов`язковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється серед іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов?язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Поважних причин відсутності відповідача ОСОБА_1 за вищевказаною адресою, а саме: в квартирі АДРЕСА_2 понад шість місяців судом не встановлено та відповідачем ОСОБА_3 в ході судового розгляду даної справи не доведено.

Враховуючи встановлені вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 з тих підстав, що відповідач по справі ОСОБА_2 у спірній житловій квартирі тривалий час (з 2012 року) і по теперішній час не проживає, що вбачається з Акту перевірки реєстрації та проживання, складеного 16.03.2021 року, при цьому участі в утриманні вказаної квартири відповідач ОСОБА_2 не приймає, комунальні послуги не сплачує, та, будучи зареєстрованим у вищевказаній квартирі, але не проживаючи в ній, відповідач чинить позивачу, квартиронаймачу ОСОБА_1 перешкоди в оформленні субсидії по вказаній квартирі. Крім того, будь-яких підстав для збереження за відповідачем ОСОБА_2 вказаного вище житлового приміщення судом на теперішній час не встановлено.

Крім того, викладені у позові доводи позивача про відсутність відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі тривалий час, з 2012 року, без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, також суд приймає до уваги ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 визнав пред`явлений до нього позов у повному обсязі, що відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, і тому існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317,319,386,391 Цивільного Кодексу України, ст.ст.71,107,156,163 Житлового кодексу України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.9, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Дніпрорудненська міська рада Василівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО