Справа № 482/764/19
Провадження № 2/487/147/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Горта О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Заводського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Після уточнення позовних вимог позивач просив визначити, що розмір його заборгованості по сплаті аліментів перед ОСОБА_2 за аліментами за період з 01 січня 2011 року по 01 квітня 2019 року відсутня.

13.01.2021 року залучено співвідповідача Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

13 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Позовні вимоги мотивував тим, що він не згоден з розрахунком державного виконавця, так, як з січня 2011 року до 01.02.2019 року сукупний розмір заборгованості визначений в сумі 92 347 грн. 00 коп., виходячи з розміру аліментів визначених в виконавчому документі як 1/4 частка середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості.

Представник позивача повідомлявся належним чином про слухання справи, подав заяву про слухання справи за його відсутності.

Позивач повідомлявся належним чином про слухання справи.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлялася належним чином про слухання справи, причини неявки суду не повідомила.

Відповідач Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві повідомлявся належним чином про слухання справи, причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що Новоодеським районним судом Миколаївської області 16.05.2011 року винесено рішення по цивільній справі №2-737/2011 про стягнення з мене на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі % частин всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В провадженні Центрального ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ В Миколаївській області ВП № 49818884 знаходиться виконавчий лист №2-737/2011 виданий Новоодеським районним судом Миколаївської області 16.05.2011 року.

Виконавчий лист пред`явлено до Центрального ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області та постановою від 19.01.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на момент здійснення розрахунку заборгованості, розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку, встановленому Сімейним Кодексом України.

Відповідно до підпункту 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників проводиться, у тому числі з доходів від підприємницької діяльності.

Згідно пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Відповідно до ч .1ст. 195 СК, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, який міститься в матеріалах виконавчого провадження та його копія долучена до матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив заборгованість, яка в нього виникла на 01.02.2019 року заборгованість по аліментам станом на 01.05.2019 року.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Слід зазначити, що на сьогодні для фізичних осіб - підприємців існує дві системи оподаткування доходів, одержуваних від здійснення підприємницької діяльності, кожна з яких регулюється окремими статтями ПКУ і має певні обмеження та переваги, а також різний порядок оподаткування таких доходів, ведення обліку доходів і витрат.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлено у главі 1 розділу XIV ПКУ.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПКУ спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 ПКУ, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з п. 292.1 ст. 291 ПКУ доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній п. 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Платники єдиного податку першої і другої груп ведуть книгу обліку доходів шляхом щоденного за підсумками робочого дня відображення отриманих доходів (п.п. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 ПКУ).

Таким чином, для фізичних осіб - підприємців на спрощеній системі оподаткування ПКУ не передбачено визначення чистого доходу.

Слід зазначити, що фізичні особи - підприємці можуть самостійно обрати загальну систему оподаткування, яка регулюється ст. 177 ПКУ, де об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПКУ).

Дослідивши докази в їх сукупності, у зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вимоги щодо визначення розміру заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за аліментами на утримання сина ОСОБА_4 за період з 01 січня 2011 року по 01 квітня 2019 року.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, і не були доведені належними та допустимими доказами.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81, 211, 247, 258-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Г. Нікітін