Справа № 309/1029/21
Провадження № 2/309/279/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2021 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючого-судді Савицький С.А.
при секретарі Мондич І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хуст справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на вивезення дитини за кордон без згоди батька. Позовні вимоги вмотивовано тим, що рішенням Хустського районного суду від 14.06.2012 р. шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачем, яка матеріально утримує сина, піклується про його здоров`я, розумовий, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Крім цього, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, які спрямовані на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема відповідач відмовляється надати у передбаченому законом порядку дозвіл на виїзд сина за кордон для відпочинку та оздоровлення. Водночас син з 2013 року хворіє, скаржиться на кашель, жорстке дихання в легенях, вологі та не однакові сухі хрипи, підвищення температури до 37.7 градусів, утруднення дихання, задишка, у нього часто відбуваються приступи і він задихається від нестачі кисню. Згідно довідки від 18.02.2021 року ОСОБА_4 дійсно хворіє, перебуває на «Д» обліку, має респіраторний алергоз, рецидивуючий бронхіт, хронічний тонзиліт, аденоїдит, потребує частого лікування (копія довідки знаходиться в матеріалах справи). У зв`язку з наявністю хвороби у дитини позивачка має намір оздоровити сина, виїхати за кордон на лікування, оскільки відповідач жодним чином не бажає реагувати на проблему, що склалася та він відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон без його супроводу.
Не заважаючи на це, її колишній чоловік безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за кордон. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову він не наводить. Позивач вважає, що така позиція її колишнього чоловіка шкодить інтересам дитини та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку , порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.
В своєму позові позивач просить суд на дати їй дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення за кордон, а саме до Чеської Республіки, країн Європейского союзу, Єгипту, Туреччини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька до досягнення ним шістнадцятирічного віку, а також на дозвіл на виготовлення проїзних документів на вивіз дитини за кордон без згоди батька.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, її представник ОСОБА_2 подала письмову заяву, в якій просила суд справу слухати без їх з позивачкою участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився повторно. Про день час та місце розгляду повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України (Хустський районний суд, від 07.05.2021 року) про його виклик до суду, однак про причини неявки суд не повідомляв. Відзиву на позов відповідачем не подавалось.
У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.
В судовому засіданні судом встановлено, що рішенням Хустського районного суду від 14.062012 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.
Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживає із позивачем.
Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину за кордоном для покращення стану здоров`я дитини, фізичного, морального розвитку, однак відповідач чинить перешкоди і відмовляється надати дозвіл на виїзд сина за кордон.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків, за відсутності згоди другого з батьків, на підставі рішення суду, може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.
У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Неможливість отримання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньому сину сторін на переконання суду суперечать законним правам і інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітнього сина сторін не має.
Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, враховуючи, що при розгляді даної справи судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування за кордоном з метою оздоровлення та відпочинку суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог .
Жодних доказів того, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити інтересам сина, чи буде порушувати його права, відповідач суду не надав.
Керуючись ст.ст. 2,4, 12, 13, 81, 141, 247 ч. 2, 258, 259, 263-265,280-283, 284, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, ст.ст. 269, 270, 272, 274, 275, 313 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.
Надати дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасове багаторазове вивезення за кордон , а саме: до Чеської Республіки, країн Європейського Союзу, Єгипту, Туреччини, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька до досягнення ним шістнадцятирічного віку, а також надати дозвіл на виготовлення проїзних документів на вивіз дитини за кордон без згоди батька.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.