Справа № 289/604/21
Номер провадження 2/289/422/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

за відсутності сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Макарівський завод залізобетонних виробів» про стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

06.04.2021 до Радомишльського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Макарівський завод залізобетонних виробів», в якій позивач просить суд стягнути з останнього на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2019 по 31.12.2020 в сумі 44971,58 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що з відповідачем він перебуває у трудових відносинах, однак за період з вересня 2019 року по грудень 2020 року йому не відомо, чи нараховував відповідач заробітну плату, оскільки на вимогу видати довідку про нараховану заробітну плату відповідач не надає, отже позивач позбавлений можливості надати вказаний доказ, а тому позивач самостійно здійснив розрахунок невиплаченої заробітної плати з іншими компенсаційними виплатами.

Ухвалою від 08.04.2021 відкрито провадження у цій справі та з урахуванням положень ст. 274 ЦПК України вирішив її розглядати у порядку спрощеного провадження з викликом сторін, витребувано докази від відповідача, надано відповідачу строк для подання відзиву (а.с.26-27). Копії ухвали направлено сторонам, а відповідачу, крім того, копію позову з додатками на 23 арк. (а.с.29), яку адресат станом на 13.05.2021 не отримав (а.с.31).

13.05.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить провести розгляд справи за його відсутності (а.с.32).

В цей же день голова комісії з припинення Державного підприємства Міністерства оборони України «Макарівський завод залізобетонних виробів» Малік Р.Ю. подав до суду заяву, зазначивши, що позовні вимоги визнає, відзив на позов подавати не буде, та надав суду копії документів, які підтверджують його повноваження як представника відповідача (а.с.33,34-35,36-39).

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Матеріалами справи доведено та відповідачем не спростовано, що позивач перебуває з ним у трудових відносинах, а саме 29.10.2014 прийнятий на посаду сторожа Макарівського заводу ЗБВ, що підтверджується записом у трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с.10).

Позивач зазначає, що відповідач з вересня 2019 року по грудень 2020 року не повідомляв його про нараховану заробітну плату та не виплачував її.

Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що вони є недостовірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Частиною 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), а обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, трудовою книжкою НОМЕР_1 підтверджено, що позивач ОСОБА_1 з 29.10.2014 працює на посаді сторожа Макарівського заводу ЗБВ (а.с.10).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З розробленого та наданого позивачем розрахунку середнього заробітку плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку та компенсація за невикористану відпустку, наданого позивачем (а.с.2-4), заборгованість по заробітній платі в загальній сумі складає 44971,58 грн., з них:

з вересня 2019 року по грудень 2019 року включно при мінімальній заробітній платі 4173,00 грн. відпрацьовано 812 години при нормі 678 години, плюс 344 години нічних, плюс надурочні, плюс відпускні та з вирахуванням 12000,00 грн. виплачених в 2019 році, заборгованість нарахована - 5663,10 грн.;

в 2020 році при мінімальній заробітній платі 4723,00 грн.та 5000,00 грн. відпрацьовано 2092 години при нормі 2002 години, плюс 866 години нічних, плюс надурочні, плюс відпускні та з вирахуванням 12000,00 грн. виплачених в 2020 році, заборгованість нарахована - 39308,48 грн.

Крім того, позивачем розроблено та надано суду помісячний розрахунок заробітної плати за період з вересня 2019 року по грудень 2020 року.

Відповідачем не надано до суду будь-яких доказів на спростування зазначеного розрахунку та на відсутність заборгованості перед позивачем. Станом на час ухвалення рішення судом доказів виплати заборгованості по заробітній платі позивачу відповідачем не надано.

Відповідно до норм ст.ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Право громадянина в Україні на працю та на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст. 43 Конституції України).

Правосуддя в Україні здійснюється з метою захисту прав, свобод і законних інтересів людини, громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приймаючи рішення у вказаній справі, суд бере до уваги письмову заяву представника відповідача про визнання позову, враховуючи при цьому положення ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України про те, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства та встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, таким чином рішення суду в стягнення заробітної плати в межах місячної заробітної плати необхідно допустити до негайного виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягненню на користь Держави з відповідача у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 13, 17, 18, 76-82, 141, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Державного підприємства Міністерства оборони України «Макарівський завод залізобетонних виробів» (юридична адреса: 08001, Київська область, Макарівський район, смт. Макарів, ідентифікаційний код юридичної особи 08476587) про стягнення заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України «Макарівський завод залізобетонних виробів» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2019 по 31.12.2020 в сумі 44971,58 грн. (сорок чотири тисячі дев`ятсот сімдесят одна грн. 58 коп.).

Допустити негайне виконання рішення в частині присудження стягнення заборгованості по заробітній платі, але не більш ніж за один місяць.

Стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України «Макарівський завод залізобетонних виробів» на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.05.2021.

Суддя Н. С. Сіренко