Дата документу 31.05.2021
Справа № 937/9026/20
Провадження № 2/937/976/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Іваненко О.В.,

за участю секретаря: Захарової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Строкань Євген Васильович до Мелітопольської міської ради, за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіної Ольги Петрівни, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Строкань Є.В. звернувся до суду з позовною заявою до Мелітопольської міської ради, за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіної Ольги Петрівни, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина у вигляді 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , та грошових коштів, які знаходяться на розрахункових рахунках AT КБ «ПриватБанк». Спадкоємцем цієї спадщини за законом є він, ОСОБА_1 . Інших спадкоємців за законом і заповітом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття немає. 10 жовтня 2018 року він звернувся до нотаріуса м. Хайфа, де підготував документи необхідні для прийняття спадщини відповідно до діючого законодавства України. В січні 2019 року його довірена особа ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіної О.П. для отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 . 19 січня 2019 року ОСОБА_3 було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В постанові від 17 січня 2019 року вказано, що відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини - шість місяців з моменту відкриття спадщини. Спадкоємець ОСОБА_1 пропустив цей строк, так як не звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з приводу подання заяви про її прийняття протягом шести місяців. Разом зі спадкодавцем ОСОБА_1 не мешкав. На момент відкриття спадщини він, ОСОБА_1 , проживав разом з спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до інформації, що була надана АТ КБ «Приватбанк», на рахунках спадкодавця знаходяться наступні грошові кошти: р/ НОМЕР_1 сума 5906,93грн.; р/р327423126 - сума 799,93грн.; р/р000257829 - сума 49484,11грн.; р/р9783 сума 7685,56грн., всього на розрахункових рахунках 63876,53грн. За даних обставин його право на отримання спадщини за законом порушено, і з цих підстав він вимушений звернутися з позовом до суду. Інші спадкоємці за законом та заповітом відсутні. Заходи досудового врегулювання спору не проводились. Тому він просить суд визнати за ним, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 ; та право власності на грошові кошти, що належать спадкодавцеві, які знаходяться на р/р АТ КБ «Приватбанк» в сумі 63876,53 грн.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача - Мелітопольської міської ради - в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіна О.П. в судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заперечень щодо позовних вимог не надано.

Представник третьої особи АТ КБ «ПриватБанк» - в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином поштовим повідомленням за зареєстрованою адресою.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним сином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.22).

Так ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 14.12.1993р., свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.2003р., та згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 18.01.2021 року, грошових коштів, які знаходяться на розрахункових рахунках спадкодавця, а саме: р/ НОМЕР_1 сума 5906,93грн.; р/р327423126 - сума 799,93грн.; р/р000257829 - сума 49484,11грн.; р/р9783 сума 7685,56грн., всього на розрахункових рахунках 63876,53грн. (а.с.38-49, 68-92).

Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч.1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах

Згідно ст. 1261 ЦПК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом згідно матеріалів справи та позову було встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно долучених паспортів мешкали у країні Ізраїль у АДРЕСА_2 (а.с.14-16, 19-20).

Тому позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , як син померлої ОСОБА_2 та спадкоємець за законом, інші спадкоємці відсутні, звернувся 10 жовтня 2018 року до нотаріуса м. Хайфа, де підготував документи необхідні для прийняття спадщини відповідно до діючого законодавства України, а саме:

- Посвідчення про переклад на українську мову №2507/18 від 02 жовтня 2018 року, апостиль від 03.10.2018 року порядковий №70520-13: Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , дата смерті за григоріанським календарем: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті ОСОБА_4 . Апостиль від 04.10.2018 року, порядковий № НОМЕР_2 , легалізований: у Міністерстві закордонних справ Держави Ізраїль; переклад апостилю від 03.10.2018 року, порядковий №70520-13 та апостилю від 04.10.2018 року, порядковий №1336771;

- Підтвердження підпису №3122/18 від 10 жовтня 2018 року, апостиль від 11.10.2018 року порядковий №72086-5: Заява про вступ у спадщину за законом та/або за заповітом від 10 жовтня 2018 року; переклад апостилю на українську мову від 11.10.2018 року, порядковий №72086-5;

- Підтвердження підпису №3123/18 від 10 жовтня 2018 року, апостиль від 11.10.2018 року порядковий №72086-6; Довіреність від 10.10.2018 року на ім`я ОСОБА_3 ; Свідоцтво про право власності на житло від 14.12.1993 року, №339; Свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.04.2003 року, №4-640; Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.04.2003 року, №339; Ордер №06702 від 26 квітня 1985 року; Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 ); переклад на українську мову апостилю від 11.10.2018 року, порядковий №72086-6.

Чинні ЦК, ЦПК, розділ X Закону України «Про міжнародне приватне право» регулюють особливості спадкування за участю іноземного елемента.

Згідно з Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, до якої приєдналися більше ніж 90 країн (Австрія, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, Данія, Італія, Іспанія, Греція, Німеччина, Португалія, Південна Корея, США, Франція, Швейцарія, Швеція та інші), згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року, найбільш поширеним способом оформлення документів для їх можливого використання за кордоном є проставлення апостиля.

Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ. Документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції.

Відповідно до статей 2,3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Таким чином під дійсністю документів у згаданих договорах передбачається наступне: документи, складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої договірної сторони без будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій та перекладів, засвідчених відповідним органом. Документи, що на території однієї з договірних сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж і на території другої договірної сторони.

Згідно ст.70 ЗУ «Про міжнародне приватне право», з урахуванням положень статті 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання.

Згідно ст.71 ЗУ «Про міжнародне приватне право», спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Так в січні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіної О.П. для отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 . 19 січня 2019 року ОСОБА_3 було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємець ОСОБА_1 пропустив цей строк, так як не звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з приводу подання заяви про її прийняття протягом шести місяців. Разом зі спадкодавцем ОСОБА_1 не мешкав (а.с.21).

Відповідно до абзацу 3 частини другої ст.331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом, з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, на даний час він у зв`язку із довготривалим оформленням документів пропустив строк для прийняття спадщини, а тому він не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом, однак має бажання прийняти спадщину, проживав разом із спадкодавцем на день її смерті, відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, атому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно за законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 1216-1270 ЦК України, суд, Пленумом ВСУ, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Строкань Євген Васильович до Мелітопольської міської ради, за участю третьої особи: Приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіної Ольги Петрівни, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_3 ), який мешкає: АДРЕСА_2 , право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_3 ), який мешкає: АДРЕСА_2 , право власності на грошові кошти, які знаходяться на р/р АТ КБ «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001, Україна): р/ НОМЕР_1 сума 5906,93грн.; р/р327423126 - сума 799,93грн.; р/р000257829 - сума 49484,11грн.; р/р9783 сума 7685,56грн., всього на розрахункових рахунках 63876,53грн.; у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко