Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря судових засідань - Кузьменко А.М.,

розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малого Приватного підприємства «Перевал» в особі директора Кондратенко Тетяни Валеріївни про витребування трудової книжки, стягнення заборгованості по виплаті за невикористану відпустку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

у с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про витребування трудової книжки, стягнення заборгованості по виплаті за невикористану відпустку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що 25.09.2008 року вона влаштувалася на роботу в МПП «Перевал» на посаду продавця. 26.02.2019 року пішла у відпустку. 20.03.2019 року, перебуваючи у відпустці, їй зателефонувала бухгалтер відповідача ОСОБА_2 та попросила прийти на роботу. Прийшовши на роботу вона (позивач) помітила нового працівника, а бухгалтер їй повідомила про те, що вона звільнена, і на її посаду вже прийшла та працює нова людина. Бухгалтер запропонувала написати заяву на звільнення за власним бажанням, на що вона (позивач) не погодилась, однак, розуміючи, що вже працювати не буде, погодилась написати заяву про звільнення за згодою двох сторін. В заяві дата звільнення - 25.03.2019 року. 26.03.2019 року вона звернулась до керівництва з проханням видати їй розрахунок та трудову книжку, на що їй повідомили, що трудову книжку не можуть знайти, вона втрачена. З вересня 2008 року по грудень 2017 року вона отримувала заробітну плату «на руки», на початку 2018 року на її ім`я відкрита заробітна картка, з якої видно, що ніяких виплат, в тому числі і оплати за невикористану відпустку вона не отримувала, окрім заробітної плати. На момент розрахунку з роботи відповідач мав борг у сумі 6800 грн. Їй було перераховано 6000 грн. До сьогоднішнього дня ні оригінал, ні дублікат трудової книжки вона не отримала, у зв`язку з чим вона не може офіційно влаштуватись на роботу, що вплинуло на її фінансовий стан. З моменту працевлаштування і до часу звільнення їй жодного разу не виплачували кошти за невикористану відпустку, загальна сума становить 13 820,77 грн. У зв`язку з викладеним просила витребувати її трудову книжку, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу - 12 519 грн., заборгованість по виплаті коштів за невикористану відпуску - 13 820,77 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Позивач до суду не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її присутності та задоволення заявлених вимог.

Представники відповідача подали заяву про розгляд справи без його присутності, в задоволенні позову просили відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 23.09.2019 року.

23.09.2019 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно ухвали від 27.09.2019 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

24.01.2020 року надійшов відзив на позовну заяву.

06.02.2020 року надійшла відповідь на відзив.

У відзиві на позовну заяву відповідач послався на те, що позивач неналежно ставилась до своїх трудових обов`язків. В лютому 2019 року вона самовільно залишила робоче місце і вийшла на зв`язок з головним бухгалтером на передодні звільнення. Матеріальні цінності не передала. Крім того, неодноразово підприємство зазнало санкцій з боку контролюючих органів через те, що вона не проводила товар через касовий апарат. Також було виявлено нестачу матеріальних цінностей. З моменту звільнення вона не давала про себе знати та її на підприємстві не бачили. 11.11.2019 року копія трудової книжки була їй направлена по місцю проживання, яке вона вказала при працевлаштуванні. Крім того, роки за три до звільнення, ОСОБА_1 попросила надати їй трудову книжку для вирішення якихось сімейних питань, та книжку назад не повернула. Кошти за невикористану відпустку їй були виплачено, що підтверджено Актом інспекційного відвідування від 27.09.2019 року. В додаткових поясненнях від 25.05.2021 року зазначив, що 27.05.2019 року ОСОБА_1 офіційно працевлаштувалась на роботу в ТОВ «Титак Торг», куди нею була подана трудова книжка.

У відповіді на відзив позивач заперечила отримання нею компенсації за невикористану відпустку та трудової книжки. Зазначила, що з моменту звільнення і до цього часу ( 31.01.2020 року ) вона ніде не працює, так як у неї відсутня трудова книжка.

В суді встановлено, що ОСОБА_1 працювала в МПП «Перевал» з вересня 2008 року до 25.03.2019 року. Звільнена за угодою сторін. Дані обставини підтверджено обома сторонами по справі.

27.09.2019 року інспектором праці Держпраці Головного управління держпраці у Київській області складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю № КВ1585/1063/АВ, з якого убачається наступне. Проведено інспекційне відвідування МПП «Перевал» у відповідності до скарги працівника щодо неповного розрахунку в день звільнення (не виплата компенсації за невикористану відпустку) та не видачі працівнику його трудової книжки в день звільнення. Відповідно до наданих документів установлено, що ОСОБА_1 при звільненні були виплачені кошти за невикористану відпустку. З приводу видачі трудової книжки не було встановлено її видачу, так як не надано книгу обліку трудових книжок. Як пояснило керівництво, ОСОБА_1 була видана трудова книжка, однак таку інформацію не було підтверджено відповідними записами в книзі обліку трудових книжок. Згідно опису виявлених порушень - на МПП «Перевал» не ведуться книга обліку трудових книжок.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому до виплати від підприємства проводиться в день звільнення.

Згідно ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як було встановлено, при звільненні 25.03.2019 року, ОСОБА_1 була виплачена компенсація за всі не використані нею дні щорічної відпустки. Дане свідчить про те, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунки у строки визначені законодавством.

З приводу трудової книжки відповідач заначив те, що ще на момент роботи позивача, вона отримала оригінал трудової книжки для вирішення сімейних питань, та на підприємство не повернула. Після її звільнення копія трудової була надіслана за місцем її проживання, яке вона вказала при працевлаштуванні.

Питання щодо видачі/невидачі трудової книжки позивачу в день звільнення при проведення перевірки Держпрацею не встановлено через відсутність книги обліку трудових книжок.

У відповіді на адвокатський запит № 11/21 від 16.02.2021 року ТОВ «Титан Торг» повідомило, що ОСОБА_1 працювала в ТОВ «Титан Торг» в період часу з 27.05.2019 року (наказ № 308-К на посаду продавця продовольчих товарів) по 11.06.2019 року (наказ № 317-К на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін). Підставою для працевлаштування ОСОБА_1 в ТОВ «Титан Торг» була її заява з наданням трудової книжки на її ім`я.

Дана відповідь свідчить про те, що ОСОБА_1 27.05.2019 року працевлаштувалась на роботу в ТОВ «Титан Торг», де надала оригінал трудової книжки на її ім`я. Позивач дану обставину не спростувала.

Викладене свідчить про відсутність правої підстави для задоволення вимог позивача в частині витребування трудової книжки.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просить стягнути на її користь 5000 грн. витрат на правову допомогу. Враховуючи, що в задоволенні позову суд відмовляє, підстави для стягнення судових витрат відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Малого Приватного підприємства «Перевал» в особі директора Кондратенко Тетяни Валеріївни про витребування трудової книжки, стягнення заборгованості по виплаті за невикористану відпустку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 25.05.2021 року

Суддя: