Справа № 443/399/20 Головуючий у 1 інстанції: Равлінко Р.Г.
Провадження № 22-ц/811/284/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якому просила стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усього заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що на її утриманні знаходиться син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є ОСОБА_1 . Проте відповідач всупереч моральним засадам, законодавчим приписам та батьківським обов`язкам, не виконує зобов`язання по утриманню малолітньої дитини, жодним чином не забезпечує піклування про неї, не цікавиться життям і здоров`ям дитини, фізичним та духовним розвитком, взагалі не відвідує та не спілкується з сином.

На підставі наведеного просила задовольнити її позов.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягунуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що судом не взято до уваги його матеріальне становище, відсутність стабільної високооплачуваної роботи. Зазначає, що усвідомлює свій обов`язок сплачувати аліменти та не має наміру ухилятися від їх сплати, однак вимога позивача про стягнення ј частини від усіх доходів не відповідає вимогам закону, оскільки відповідач на сьогоднішній день не має належної заробітної плати, а об`єктивно можливою сумою, яку він міг оплачувати щомісячно, є сума 1000 грн. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким визначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить рішення суду залишити без змін апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам повністю відповідає.

З матеріалі справи вбачається, що 08.02.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у Калуському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , про що складено відповідний актовий запис № 35, після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище ОСОБА_5 (а.с.8).

Сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01.07.2019 (а.с.9).

Встановлено, що дитина сторін проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину, відповідач добровільно свого обов`язку по утриманню дитини не виконує, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача у примусовому порядку.

Згідно ч.3 ст.181 СК України (зі змінами в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір аліментів на утримання дитини ј частки з усіх видів заробітку (доходу).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1779 грн; з 1 липня - 1859 грн; з 1 грудня - 1921 грн.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, врахувавши визначений законодавством розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, прийшов до обґрунтованого висновку, що за своїм матеріальним становищем відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з часу подання позову та до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що відповідач є працездатним та не має на утриманні непрацездатних осіб. Крім цього відповідачем не надано доказів на підтвердження неможливості сплати ним аліментів у визначеному судом розмірі.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 травня 2021 року.

Головуючий

Судді