Ухвала

04 червня 2021 року

м. Київ

справа № 428/6764/20

провадження № 61-8563ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу Держави Україна в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Луганського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними рішеннями органу державної влади,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними рішеннями органу державної влади у розмірі 64 278,17 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними рішеннями органу державної влади відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 січня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними рішеннями органу державної влади задоволено частково.

Стягнуто з Держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, у розмірі 59 567,68 грн.

У травні 2021 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу Держави Україна в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати постанову Луганського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року та залишити в силі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 січня 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів касаційного провадження, ціна позову в даній справі становить 64 278,17 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(2 270,00*100= 227 000,00 грн).

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та наявність чіткої й незмінної судової практики, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, та з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, зазначених підстав не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Держава Україна в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Держави Україна в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Луганського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними рішеннями органу державної влади, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк