Справа № 750/4517/21
Провадження № 2/750/1377/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Гольцової С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

26.04.2021 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_2 є власником житлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу 1/2 частини квартири, реєстровий №2070, який посвідчений 31 березня 2011 року Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Коваленком В.В., та свідоцтвом про право на спадщину за законом після смерті матері позивача - ОСОБА_8 , реєстровий №5-1258 від 27 квітня 2001 року (а.с. 14-17).

Вказана квартира, яка належить позивачу, складається з: двох житлових кімнат №5 та АДРЕСА_2 , загальною площею 30,9 кв.м. та інших побутових приміщень у квартирі, що підтверджується технічним паспортом на зазначену квартиру (а.с. 18-19).

У вказаному житловому приміщенні зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 - власник, ОСОБА_9 - дружина позивача, ОСОБА_3 - син позивача, ОСОБА_10 - син дружини позивача, що підтверджується довідкою Об`єднання житлово-будівельних кооперативів №1371 від 21 квітня 2021 року (а.с. 20).

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 лютого 2006 року стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.12.2005 року, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 вересня 2020 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 , аліменти на період навчання повнолітнього сина ОСОБА_3 в Чернігівському національному технологічному університеті в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30.06.2020 року до 30.06.2023 року, але не більше ніж до досягненням ним 23 років.

Вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, достеменно підтверджується обставина того, що сторони проживають окремо одна від одної, відповідач по справі - ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Так відповідно до ст. 82 ЦПК України підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказані судові рішення набрали законної сили, а тому у відповідності до приписів ст.ст. 10-12, 78-83 ЦПК України обставини встановлені цим судовим рішенням не підлягають доказуванню.

Актом від 21 квітня 2021 року складеним за участі сусідів позивача по АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , достеменно підтверджується обставина того, що ОСОБА_3 зареєстрований, але не проживає за даною адресою більше п`яти років, із 2006 року, особисті речі відповідача у квартирі відсутні. Підписи свідків посвідчені у вказаному акті майстром ОЖБК (а.с. 21).

Відповідач ОСОБА_3 , у спірному житловому приміщенні не проживає з 2005 року, вказана обставина також підтверджується і актом від 24 червня 2016 року (а.с. 22).

Увесь тягар по утриманню спірного житлового приміщення: оплату житлово-комунальних послуг, утримання квартири в належному стані та технічно придатному для проживання стані несе на собі саме позивач по справі, відповідач по справі жодної участі у таких діях не приймає.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Свідок ОСОБА_6 дав свідчення суду, що позивач доводиться свідку рідним братом, а відповідач племінник по лінії брата. Його брат ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 все життя, з ним живе його дружина і син дружини. ОСОБА_13 15 років не бачив в цій квартирі. Де зараз живе відповідач і з ким свідок не знає. Речей відповідача в квартирі немає. Відповідач не ходив до батька, бо його мати не давала їм спілкуватися.

Свідок ОСОБА_5 підтвердила в судовому засіданні, що проживає в цьому будинку з 1982 року на 3-му поверсі, а позивач на 5-му, у нього двокімнатна квартира. В квартирі живуть позивач, його жінка ОСОБА_9 і дитина ОСОБА_10 . ОСОБА_3 - це син позивача від першого шлюбу, якого бачила в під`їзді будинку ще маленьким, йому було роки 3-4. Свідок вказала, що часто бувала в квартирі позивача, ОСОБА_3 там ніколи не бачила і речей його також. Взагалі відповідача дорослим не бачила, а тільки маленьким.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що проживає в будинку по АДРЕСА_4 більше 10 років. В квартирі АДРЕСА_5 даного будинку живе позивач, його дружина та син дружини ОСОБА_10 . Свідку відомо, що відповідач це дитина позивача від першого шлюбу. Бачила останній раз відповідача, коли позивач жив з першою дружиною. Зараз відповідач не проживає в цій квартирі та багато років його не бачила. У позивача в квартирі бувала, але речей ОСОБА_3 там не бачила.

Свідок ОСОБА_9 підтвердила в судовому засіданні, що є позивачу дружиною. В зареєстрованому шлюбі перебувають з 2006 р. Проживають по АДРЕСА_1 з моменту реєстрації шлюбу. В цій квартирі живе ще син свідка ОСОБА_10 . ОСОБА_3 свідок не бачила жодного разу з 2006 року. Колишня дружина позивача не давала спілкуватися сину з батьком, через те, що у неї з позивачем були погані відносини. Речей ОСОБА_3 в квартирі немає. Перешкод, щоб приходити до квартири відповідачу ніхто не чинив.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після досягнення повноліття, відсутній без поважних причин понад один рік у спірній квартирі, а тому втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 03.06.2021.

Суддя Л.В. Карапута