Справа № 136/713/20
Провадження № 22-ц/801/985/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 рокуСправа № 136/713/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у при-міщенні апеляційного суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про

зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповно-

літньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Липовець-кого районного суду Вінницької області від 26 лютого 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Липовець Вінницької області за головування судді Кривенка Д. Т.,

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся у Липовецький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягува-них аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішен-ням Липовецького районного суду Вінницької області від 30 квітня 2013 року розірваний. Від спільного проживання сторін у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується сві-доцтвом про народження від 15 серпня 2008 року серії НОМЕР_1 . 15 лип-ня 2019 року Липовецьким районним судом Вінницької області ухвалене рі-шення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь відповідачки на утримання сина в розмірі 1/4 частки його заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. На підста-ві даного рішення суду 17 вересня 2019 року виданий виконавчий лист, за яким 27 вересня 2019 року Другим відділом державної виконавчої служби м. Хмель-ницький ГТУЮ у Хмельницькій області відкрито виконавче провадження ВП № 60143376. На час відкриття виконавчого провадження позивач не мав постій-ного доходу, тому розмір аліментів розраховувався в 1/4 частці розміру доходу/середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості та постійно змінював-ся. Позивач зазначає, що під час ухвалення рішення судом про стягнення з ньо-го аліментів він був позбавлений можливості подати власні заперечення та до-кази, адже про це рішення дізнався лише після відкриття виконавчого прова-дження. Однак з 11 жовтня 2013 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , від цього шлюбу у нього на утриманні перебуває двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3. Незважаючи на те, що він не працевлаштований, не має постійного щомісячного доходу та має на утриманні двох малолітніх дітей, з метою не до-пущення заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 щомісячно сплачу-вав кошти на утримання сина від попереднього шлюбу, що негативно відобра-зилося на матеріальному становищі його малолітніх дітей від нового шлюбу. Крім цього, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів відбулися зміни у його сімейному житті, народилася ще одна дитина, син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Народження третьої дитини зумовило ще більше погіршення його матеріального становища та членів сім`ї. Аналізуючи законодавство, пози-вач вважає, що сплата аліментів на утримання сина ОСОБА_3 від попереднього шлюбу у визначеному рішенням суду щомісячному розмірі створює нерівні умови для трьох малолітніх дітей від другого шлюбу, адже він не може забезпе-чити кожному з них утримання у такому ж розмірі, оскільки не має постійної роботи та не отримує допомоги по безробіттю. За таких обставин позивач про-сив змінити рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 липня 2019 року у цивільній справі № 136/770/19, стягувати з нього аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації згідно закону, у розмірі 1109,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожит-кового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, ухваленим за неповного з`ясування усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Викладаючи фак-тичні обставини щодо розірвання попереднього шлюбу, ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання сина від того шлюбу без його участі, скарж-ник звертає увагу, що з 11 жовтня 2013 року він перебуває у шлюбі із ОСОБА_4 , з якою має двох малолітніх дітей, 2014 та 2016 року народження. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів відбулися зміни у його сімейному житті, ІНФОРМАЦІЯ_4 у нього із ОСОБА_4 народилася ще одна дити-на. Не будучи працевлаштованим, а відтак не маючи можливості для отримання постійного щомісячного доходу, маючи на утриманні двох дітей від другого шлюбу, починаючи з 27 вересня 2019 року ним щомісячно сплачувалися алі-менти на утримання сина від попереднього шлюбу, що негативно відобразилося на матеріальному становищі його дітей від другого шлюбу, а народження тре-тьої дитини зумовило ще більше його погіршення. Сплата аліментів у визначе-ному рішенням суду розмірі щомісячно створює нерівні умови для трьох дітей від другого шлюбу, адже він не може забезпечувати кожному з них утримання у такому ж розмірі як синові від попереднього шлюбу. Посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 20 квіт-ня 2020 року у справі № 682/3112/ 18, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір стягуваних аліментів шляхом зміни способу їх при-судження ОСОБА_1 вважає помилковим висновок суду першої інстанції, викладений в оскаржуваному ним рішенні.

Наданим законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 27 квітня 2021 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не ско-ристалася.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, дослідивши представлені суду докази, проаналізувавши їх в су-купності, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає част-ковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає указаним вимогам.

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пере-глядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє за-конність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що сто-суються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що її сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 2001 року, який рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 30 квітня 2013 року розірваний. Від шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Рішенням Липовецького районного суду Він-ницької області від 15 липня 2019 року у справі № 136/770/19 з позивача на ко-ристь відповідачки стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку ( доходу ) що-місячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного ві-ку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову 22 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 27 вересня 2019 року відкрито виконавче про-вадження № 60143376 з примусового виконання виданого 17 вересня 2019 року Липовецьким районним судом Вінницької області виконавчого листа № 136/770/19.

Зважаючи на відсутність у позивача постійного щомісячного доходу, дер-жавним виконавцем було розраховано стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частки середньої заробітної плати для відповідної місцевості з квітня до верес-ня 2019 року у сумі 1683,30 гривень, з жовтня до грудня 2019 року - по 1888,70 гривень, з січня до квітня 2020 року - по 2346,30 гривень.

11 жовтня 2013 року між позивачем та ОСОБА_4 ( після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 ) зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 11 жовтня 2013 року серії НОМЕР_2 . У цьому шлюбі народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей. Виданою Смордвівським старостинським округом Бокіймівської сільської ради Мли-нівського району Рівненської області довідкою про склад сім`ї позивача від 22 квітня 2020 року № 168/12-15 підтверджується наявність на його спільному з дружиною утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, ке-руючись нормами статей 180, 181, 182, 192 СК України, виходив з того, що по-зивач не надав суду доказів про наявність чи відсутність у нього заробітку ( до-ходу ), за яким можна було б визначити його майнове становище. Крім того, правом вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присуджен-ня наділений лише одержувач аліментів, яким у даній ситуації є відповідачка як матір неповнолітньої дитини, особа, за позовом якої вирішена вимога про стяг-нення аліментів на її користь у вигляді частки від заробітку батька хлопчика, а не у твердій грошовій сумі.

З таким висновком суду першої інстанції у певній мірі належить погодити-ся.

Між сторонами у справі виникли правовідносини, урегульовані нормами Сі-мейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати власну дитину.

Згідно положень статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їхніх інтересів. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклу-вання, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією ме-тою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морально-го, культурного, духовного і соціального розвитку.

Стаття 181 СК України визначає способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Згідно з нормами частини третьої вказаної статті за рішен-ням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначе-ний рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача алі-ментів.

Частиною першою статті 192 СК визначено, що розмір аліментів, визна-чений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або по-ліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодек-сом.

Звертаючись до суду з даним позовом та апеляційною скаргою, ОСОБА_1 просив змінити рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 липня 2019 року у цивільній справі № 136/770/19, стягувати з нього алі-менти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації згідно закону, у розмірі 1109,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто позивач про-сить не лише зменшити розмір стягуваних з нього аліментів, а й змінити спосіб стягнення з частки заробітку ( доходу ) на тверду грошову суму.

Слід зазначити, що СК України передбачає підстави для зміни визначеного за рішенням суду розміру аліментів, але не пов`язує їх зі способом стягнення. Стаття 192 СК України передбачає тільки можливість зміни раніше встановле-ного розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав: змі-ни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Ко-дексом. Разом з тим право вибору та ініціювання зміни у судовому порядку способу стягнення аліментів з частки заробітку ( доходу ) платника аліментів на тверду грошову суму існує винятково у стягувача аліментів. За таких обставин висновок скаржника про те, що у зв`язку з відсутністю імперативної заборони змінювати розмір аліментів через зміну способу їх присудження, зміна розміру аліментів можлива й шляхом зміни способу їх присудження за вимогою платника аліментів, є помилковим.

Скаржник посилається на висновок Верховного Суду, викладений у поста-нові від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц, відповідно до якого змі-на розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження у зв`язку з відсутністю імперативної заборони змінювати розмір аліментів шля-хом зміни способу їх присудження. Однак даний висновок не може бути засто-сований до спірних правовідносин, адже з позовом про збільшення розміру алі-ментів у вирішуваній Верховним Судом справі звернулася одержувачка алімен-тів, а не їх платник, як у даній цивільній справи.

Як наслідок слід погодитися з висновком суду першої інстанції про необхід-ність відмовити у задоволенні позову за викладеної конкретної обставини, під-стави.

У той же час колегія суддів апеляційного суду зазначає, що суд першої інс-танції помилково відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав недо-ведення ним такого свого матеріального становища, яке впливає на визначення розміру сплачуваних аліментів. Як убачається з матеріалів справи, змісту по-зовної заяви ОСОБА_1 та його апеляційної скарги, представлених ним до-казів, основною та вирішальною підставою вимоги для зміни розміру аліментів є зміна сімейного стану платника аліментів, перебування на його утриманні трьох дітей у другому шлюбі, де найменша дитина народилася уже після ухва-лення рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом уже зазначалося, що статтею 192 СК України визначена можливість зміни розміру стягуваних аліментів за умови зміни сімейного стану платника аліментів. Неможливо залишити поза увагою доведеність позивачем, не оспо-рення відповідачкою обставини зміни сімейного стану ОСОБА_1 , зокрема, перебування на його утриманні ще трьох дітей, що підтверджено відповідними доказами, відповідно сім`я платника аліментів несе і потребує матеріальних витрат на їх утримання. При цьому суд звертає увагу, що один із синів від дру-гого шлюбу народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто після ухвалення рішення Липовецьким районним судом Вінницької області про стягнення аліментів. Від-так з урахуванням встановлених фактичних обставин справи щодо зміни сімей-ного стану позивача неможливо заперечити можливість зміни розміру стягува-них аліментів. При цьому колегія суддів апеляційного суду зауважує, що ОСОБА_1 , маючи на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, зобов`язаний не лише констатувати неспроможність їх належного матеріального утримання, що він підкреслює у позові, вимагаючи зменшення розміру суми аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , котрий виховується у неповній сім`ї, але й відшукову-вати можливість заробітку для виконання свого конституційного обов`язку по забезпеченню достойного матеріального забезпечення усіх своїх дітей.

Однак, з огляду на те, що позивач просив зменшити розмір стягуваних алі-ментів шляхом зміни способу їх стягнення, що суперечить нормам чинного сі-мейного законодавства, але як підставу зменшення розміру аліментів вказував саме на зміну свого сімейного стану, то суд першої інстанції необгрунтовано відмовив у задоволенні позову з підстав недоведеності матеріального ста-новища позивача. Погоджуючись із зазначенням судом першої інстанції про не-надання ОСОБА_1 належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про наявність чи відсутність у нього заробітку ( доходу ), за яким мож-ливо було б визначити його матеріальне становище, апеляційний суд за фак-тичних обставин справи дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити, виключивши з його мотивувальної частини такий підхід до ситуа-ції, за яким, нібито, має місце абсолютна відсутність об`єктивних підстав, які з народженням третьої дитини у новій сім`ї впливають на матеріальне становище платника аліментів, і якому може надаватися окрема справедлива оцінка у разі звернення його з відповідною вимогою.

В іншій частині рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2021 року слід залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають зна-чення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викла-дених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального пра-ва.

Керуючись нормами статей 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2021 року у даній справі змінити.

Виключити із мотивувальної частини рішення посилання суду як на підста-ву відмови у задоволенні позову на ненадання доказів матеріального стану ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський