Справа № 526/1634/21
Провадження № 2-о/526/41/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судового засідання Павленко Т.І.

адвоката Білоцерківця Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч цивільну справу № 526/1634/21 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України в певний час, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Полтавській області,

з участю представника заінтересованої особи Онищенко Н.М.

в с т а н о в и в:

06 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України в певний час.

22 липня 2021 року ухвалою судді провадження по справі відкрито.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, пояснивши, що під час навчання у м. Полтава у 1988 році у нього викрали паспорт та інші документи, які він не відновлював. Після навчання постійно проживав та працював у с. Соснівка Гадяцького району. На даний час виникло питання оформлення пенсії, але за відсутністю паспорту не може скористатися цим правом, тому звернувся до суду.

Представник заінтересованої особи Онищенко Н.М. проти встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року не заперечувала

Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтвердили, що особисто знають заявника з дитинства, який працював у с. Соснівка на різних посадах, навчався в м. Полтава, двічі був одружений і нікуди за межі району не виїздив. У 1991 році він постійно проживав у с. Соснівка та працював у місцевому колгоспі, був одружений.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Тобто, особи, які визначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, а зазначені у п. 2 з 13 листопада 1991 року.

Відповідно до абз. 6 п.п. «в» п. 10 Положення та відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону для встановлення належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (або одним із них) або законним представником, подає один із таких документів: судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

В силу ст. 17 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно пп. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту, які проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Соснівка Гадяцького району Полтавської області, його батьками є: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В 1980 році заявник був призваний до лав збройних сил СРСР та в 1982 році повернувся до дому в с. Соснівка Гадяцького району.

З копії трудової книжки, виданої 26 січня 1978 р. вбачається, що ОСОБА_1 в 1978 році вступив до членів колгоспу «Маяк», в якому працював на різних посадах з 1977 по 1984рр. та з 1988 по 1996 рік. З 1984 по 1988 рік навчався в Полтавському сільськогосподарському інституті.

Відповідно довідки про трудові відносини виданої ТОВ «Маяк» від 21.04.2021 та архівного витягу архівного відділу Миргородської РДА, ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до колгоспу «Маяк» трактористом з 15 березня 1979 року на підставі рішення правління від 22.07.1978 № 7 і працював по 31 рудня 1996 року, після чого був звільнений з господарства.

З матеріалів справи також вбачається, що 4 лютого 1989 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , який був розірваний 28.11.2011 року. У 1987 році у подружжя народився син ОСОБА_8 .

З виписок з по господарської книги Соснівської сільської ради вбачається, що ОСОБА_1 з 1983 по 1984 року зареєстрований з батьками у їх домоволодінні (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) у 1984 році вибув на навчання. З 1986 року у цьому ж домоволодінні зареєстрована ОСОБА_9 - дружина заявника, а з 1987 року їх син - ОСОБА_8 . Згідно даних за 1991 - 1995 роки заявник знову зареєстрований у домоволодінні ОСОБА_5 разом з батьками, дружиною та сином (особовий рахунок № НОМЕР_2 ).

Таким чином, наявні в справі документи підтверджують той факт, що станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року (дати з якими законодавець пов`язує набуття громадянства України) заявник постійно проживав на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України станом на час оголошення незалежності України від 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року заявнику необхідно для отримання паспорта громадянина України з метою оформлення пенсії.

Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного безперервного проживання ОСОБА_1 на території України, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про захист прав заявника і вважає, що без встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 не може отримати паспорт громадянина України, останній у повному обсязі обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх письмовими доказами та показами свідків, а отже є всі підстави для задоволення його заяви та встановлення факту постійного проживання на території України заявника станом на 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року.

Керуючись ст.12, 81, 263-265, 268, 273, 315-316, 319 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

- заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України в певний час, заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Полтавській області - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , уродженця с. Соснівка Гадяцького району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Заявник - ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 .

Зацікавлена особа - Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, місцезнаходження - вул Пушкіна, 63 м. Полтава, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 37829297.

Повний текс рішення складено 26 жовтня 2021 року.

Головуюча: Л. В. Максименко