Справа №359/5357/20
Провадження №2/359/631/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Шеремет А.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору позики неукладеним та недійсним,

встановив:

1. Короткий зміст доводів пред`явленого позову.

1.1. В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом та посилається на те, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 був стягнутий борг за договором позики в загальному розмірі 1904131 гривні 20 копійок, що складався з боргу по поверненню позики в розмірі 1570417 гривень та боргу по сплаті процентів за користування позикою в розмірі 333713 гривень 70 копійок. Однак ОСОБА_4 не передавала позивачу, а ОСОБА_1 не отримувала від відповідача грошові кошти.

1.2. Тому ОСОБА_1 просить визнати недійсним та неукладеним договір позики, підписаний 25 червня 2012 року ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 липня 2020 року (а.с.70 т.1) цивільна справа розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О.

2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 21 серпня 2020 року (а.с.76-77 т.1) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 24 березня 2021 року (а.с.105-106 т.2) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи.

2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 24 березня 2021 року (а.с.107 т.2) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

3.1. У судовому засіданні ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 підтримують позов та наполягають на його задоволенні.

3.2. Представник відповідача ОСОБА_3 не визнає позов та посилається на те, що ОСОБА_1 не тільки підписала договір позики, а також отримала від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 60000 доларів США. Ця обставина свідчить про те, що договір позики є укладеним. Підстави для визнання цього договору недійсним відсутні. Тому представник відповідача ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову. Крім того, вона подала заяву про застосування строків позовної давності (а.с.119-121 т.1).

3.3. Представник відповідача ОСОБА_8 не з`явилась у судове засідання, подала відзив на позовну заяву (а.с.128-134 т.1), в якому вона не визнає позов та заперечує проти його задоволення. Крім того, представник відповідача ОСОБА_8 подала заяву про застосування строків позовної давності (а.с.137-139 т.1).

3.4. ОСОБА_6 не з`явилась у судове засідання. Вона неодноразово у встановленому порядку повідомлялась про час та місце розгляду цивільної справи.

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

4.1. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2019 року (а.с.45-47 т.1) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 був стягнутий борг за договором позики в загальному розмірі 1904131 гривні 20 копійок, що складався з боргу по поверненню позики в розмірі 1570417 гривень та боргу по сплаті процентів за користування позикою в розмірі 333713 гривень 70 копійок.

4.2. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 5 березня 2020 року (а.с.48-49 т.1) було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

4.3. Постановою Київського апеляційного суду від 5 серпня 2020 року (а.с.108-117 т.1, 88-92 т.2) було скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2019 року та ухвалено нове судове рішення, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 був стягнутий борг за договором позики в загальному розмірі 1829976 гривень 61 копійки, що складався з боргу по поверненню позики в розмірі1573800 гривень, боргу по сплаті процентів за користування позикою в розмірі 102297 гривень та трьох процентів річних від прострочених сум в розмірі 153879 гривень 61 копійки.

4.4. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року (а.с.93-104 т.2) постанову Київ-ського апеляційного суду від 5 серпня 2020 року було скасовано та передано цивільну справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

4.5. Спірні правовідносини регулюються параграфом 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» підрозділу 1 «Договірні зобов`язання» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

5.2. Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту пере-дання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

5.3. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

5.4. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встанов-лених цим Кодексом.

5.5. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

5.6. Згідно з ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

а. щодо укладення договору позики та оспорювання його дійсності.

6.1. Зі змісту другого абзацу договору від 25 червня 2012 року (а.с.20-21, 23-24 т.1, 36-37, 39-40 т.2) вбачається, що ОСОБА_9 передає, а ОСОБА_10 приймає 60000 (шістдесят тисяч) доларів США строком на п`ять років. Однак зміст дієслів «передає» та «приймає» слід відрізняти від змісту дієслів «передала» та «прийняла». Адже словосполучення « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_10 приймає» тлумачаться судом, як « ОСОБА_9 зобов`язується передати» та « ОСОБА_10 зобов`язується прийняти». Таким чином, другий абзац договору від 25 червня 2012 року не підтверджує передачу від ОСОБА_11 у володіння ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 60000 доларів США. Такий висновок суду узгоджується з висновком експерта за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи (а.с.50-63 т.2), з якого вбачається, що зі змісту договору позики від 25 червня 2012 року не можна однозначно зрозуміти, коли саме виконана дія, а саме передача грошей від ОСОБА_4 до ОСОБА_1 . Умова договору позики від 25 червня 2012 року, викладена у фрагменті « ОСОБА_12 передает в пользование, а Любомира Дулиба принимает 60000 (шестьдесят тысяч) долларов США сроком на пять лет» свідчить лише про намір виконати дію (передачу грошей), але не свідчить про її завершення. Умовою договору позики від 25 червня 2012 року, викладеною у фрагменті «Деньги получает гарант ОСОБА_13 и обязуется достроить дом по АДРЕСА_1 », не визначена фактична передача грошей за цим договором від ОСОБА_4 безпосередньо до ОСОБА_1 . Зі змісту договору позики від 25 червня 2012 року не випливає того, що кошти у розмірі шістдесят тисяч доларів США отримала безпосередньо ОСОБА_1 . З об`єктивного змісту договору позики від 25 червня 2012 року та його реквізитів випливає, що в момент укладення цього договору його сторони, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , навіть перебували в різних місцях: ОСОБА_4 перебувала в м. Ашдод, держава Ізраїль, тоді як ОСОБА_1 перебувала в м. Київ, держава Україна.

6.2. В додатку №1 до договору (а.с.22, 25 т.1, 38, 41 т.2) також відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 передала у володіння ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 60000 доларів США. Ця обставина свідчить про те, що вказаний письмовий доказ, на який посилається представник відповідача ОСОБА_3 , не містить інформацію, що стосується на предмет доказування, та є неналежним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України.

6.3. Зі змісту мотивувальної частини постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року (а.с.93-104 т.2) вбачається, що договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №629/5364/ 13-ц (провадження №61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі №205/5292/15-ц (провадження №61-3741св19). Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з його висновком про наявність між сторонами позикових відносин за договором позики від 25 червня 2012 року, який підтверджує як факт отримання ОСОБА_1 як боржником коштів за договором позики у розмірі 60000 доларів США, так і зобов`язання повернути ці кошти разом із нарахованими відсотками саме нею. Оскільки у визначений у договорі строк (5 років з моменту надання позики) кошти позивачу повернуті не були, суди вважали, що у позивача були підстави для звернення до суду з цим позовом. Колегія суддів суду касаційної інстанції вважала, що апеляційний суд передчасно погодився з таким висновком суду першої інстанції, не встановивши справжню природу укладеного між сторонами договору.

6.4. З огляду на це, суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності та запобігання порушення майнових прав позивача належить визнати неукладеним договір позики від 25 червня 2012 року, підписаний ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . В такому випадку відсутні підстави для визнання вказаного договору недійсним, адже недійсним може бути визнаний лише укладений договір. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_1 слід відмовити.

б. щодо строку позовної давності.

6.5. Відповідно до ч.1 ст.256, ч.1 ст.257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

6.6. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

6.7. Зі змісту мотивувальної частини ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 5 березня 2020 року (а.с.48-49 т.1) вбачається, що копію заочного рішення Голосіїв-ського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2019 року ОСОБА_1 отримала 17 грудня 2019 року. Саме в той день позивачу стало відомо про порушення його права шляхом стягнення з нього боргу за оспорюваним договором позики. Ці обставини свідчать про те, що 17 грудня 2019 року розпочався трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку підлягав закінченню лише 17 грудня 2022 року. Однак зі штампу, розміщеному на титульній сторінці позову (а.с.2 т.1), вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду 14 липня 2020 року. Ця обставина свідчить про те, що вона не пропустила строк позовної давності.

6.8. З огляду на це суд вважає, що підстави для задоволення заяв про застосування строків позовної давності, поданих представниками відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , відсутні.

7. Розподіл судових витрат.

7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

7.2. ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 810 гривень 80 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1 т.1). Пред`явлений позов задоволений частково.

7.3. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Адже солідарне відшкодування судових витрат процесуальним законодавством не передбачено.

7.4. З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь ОСОБА_1 належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 135 гривень 13 копійок (810,80 : 2 : 3).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору позики неукладеним та недійсним задовольнити частково.

Визнати договір позики від 25 червня 2012 року, підписаний ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , неукладеним.

У задоволенні позову в частині вимоги про визнання договору позики недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 135 гривень 13 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 135 гривень 13 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 135 гривень 13 копійок.

Повний текст рішення суду складений 7 червня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець