печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань - Брачун О. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Осьмака А. В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» про визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, у якому просили визнати незаконним та скасувати наказ філії «Центр транспортної логістики» акціонерного товариства «Українська залізниця» від 26 листопада 2020 року № 82-од «Про запровадження режиму простою».

В обґрунтування позову вказано, що оспорюваним наказом порушується право позивачів на працю, встановлене ст. 43 Конституції України, оскільки наказом від 26 листопада 2020 року №82-од відповідачем запроваджено режим простою щодо конкретних працівників, а не щодо підприємства. У констатуючій частині оскаржуваного наказу від 26 листопада 2020 року зазначено, що підставою видання останнього є часткове зупинення роботи, викликане необхідністю виконання заходів щодо запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19». Жодних посилань на фактичні обставини/інші документи, які можуть свідчити про наявність умов, необхідних для запровадження режиму простою на підприємстві, філії, структурного підрозділу відповідача у розумінні статті 34 КЗпП України, наказ не містить. Відповідно до розпорядчої частини оскаржуваного наказу, режим простою запроваджується на період карантину у доповнення до наказу від 20 березня 2020 року № 21-од. Констатуюча частина наказу від 20 березня 2020 року дублює зміст констатуючої частини оскаржуваного наказу від 26 листопада 2020 року, однак, додатково містить посилання на лист ЦЦУП-10/587 від 19 березня 2020 року, як на першочергову підставу для запровадження режиму простою на Філії. З часу видання оспорюваного наказу від 26 листопада 2020 року № 82-од, виконання функцій службових обов`язків позивачів покладено на інших працівників, зокрема, на начальника відділу забезпечення вантажної роботи Харківського регіонального відділення філії «ЦТЛ» АТ «Укрзалізниця» Хрипченка О. В., та на заступника начальника відділу забезпечення вантажної роботи Харківського регіонального відділення філії «ЦТЛ» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 . Режим простою застосовано тільки до декількох працівників відділу, при цьому не запропоновано, з врахуванням спеціальності і кваліфікації, іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Разом з тим, жодних змін до структури і штатного розпису Філії, зокрема, зміни чисельності / функціональних обов`язків відділу організації та контролю перевезень Філії у період, що передував оспорюваному наказу, внесено не було.

У поданому відзиві на позов, вимоги не визнано, у запереченнях на них вказано, що зменшення обсягів вантажних перевезень залізницею, передоручення функцій і обов`язків позивачів іншим підрозділам АТ «Укрзалізниця» було зумовлене зниженням навантаження роботи позивачів, що стало підставою для введення режиму простою, який було запроваджено не лише для позивачів, а для значної кількості працівників як АТ «Укрзалізниця», так і філії «Центр транспортної логістики», що спростовує твердження позивачів про здійснення дискримінаційних дій роботодавцем стосовно них. Також це підтверджує оплата праці, яка проводилася у повному обсязі від тарифної ставки (посадового окладу) та виплатою останнім одноразової матеріальної допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1231.

У своїй відповіді на відзив позивачі вказали, що підставою видання спірного наказу є часткове зупинення роботи окремими працівниками, викликане необхідністю виконання заходів щодо запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19, а не зменшення обсягів вантажних перевезень залізницею у 2020 році, передоручення функцій і обов`язків позивачів іншим підрозділам. Акт простою, який би фіксував би причини зупинення роботи Філії, структурного підрозділу філії не складався, посилання на такий акт в оскаржуваному наказі відсутнє. Відповідачем не спростовано факт допущення дискримінації у формі необґрунтованого обмеження права на працю саме позивачів, не спростовано факт, що з моменту видання оспорюваного наказу, виконання службових обов`язків позивачів покладено на інших працівників: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , яких відряджено до Філії для виконання бізнес-процесів, пов`язаних із гарантованим та безперервним забезпеченням вантажовідправників рухомим складом АТ «Укрзалізниця».

Відповідач у запереченнях на відповідь позивачів вказав, що внаслідок запровадження посилених протиепідемічних заходів на території України, обсяг роботи, виконуваної АТ «Укрзалізниця» у 2020 році значно зменшився у порівнянні з 2019 роком, що у свою чергу призвело до значного зменшення обсягів надходження коштів від здійснення господарської діяльності, що викликано запровадженням обмежувальних заходів, й внаслідок чого перевезення пасажирів залізницею взагалі не здійснювалося протягом березня-червня 2020 року, а обсяг вантажних перевезень зменшився майже вдвічі у порівнянні з 2019 роком. Отже підставами та передумовами запровадження наказом № 82-од від 26 листопада 2020 року режиму простою для позивачів стали запровадження протиепідемічних заходів, зменшення обсягів виконуваної роботи позивачами у порівнянні з попереднім роком внаслідок запроваджених протиепідемічних заходів по всій території України. Необхідність відрядження ОСОБА_6 та ОСОБА_5 була обумовлена перерозподілом функціоналу, змінами в оперуванні спеціалізованим рухомим складом та регіональними особливостями Південної залізниці, що підтверджується документальними доказами.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

16 грудня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено суддю у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

22 грудня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Також 22 грудня 2020 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання позивачів про забезпечення позову.

02 березня 2021 року відповідачем подано відзив на позов.

09 березня 2021 року позивачами подано до суду відповідь на відзив.

12 березня 2021 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь позивачів.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 позов підтримали у повному обсязі і просили суд задовольнити його з підстав наведених у заявах по суті.

Представник відповідача Осьмак А. В. заперечував проти задоволення позову, посилаючись на доводи, викладені у заявах по суті, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Сторони перебувають у трудових відносинах: позивачі займають посади заступників начальника відділу організації та контролю перевезень Філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця».

Лист від 19 березня 2020 року № ЦЦУП, направлений керівникам регіональних філій та філій AT «Укрзалізниця», інформував, що на період карантину, викликаного розповсюдженням вірусу COVID-19, у регіональних філіях, філіях AT «Укрзалізниця» та їх підрозділах може бути запроваджено режим простою з причин, що не залежать від працівника.

20 березня 2020 року наказом № 21-од філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця», у зв`язку із частковим зупиненням роботи, викликаним необхідністю виконання заходів щодо запобігання поширенню на території України корона вірусу «COVID-19», керуючись вказівкою ЦЦУП-10/587 від 19 березня 2020 року та Положенням про філію, запроваджено з 20 березня 2020 року на період карантину, викликаного розповсюдженням вірусу COVID-19, режим простою працівникам філії відповідно до списку, що додається, з причин, що не залежать від працівника.

20 листопада 2020 року наказом № 78-од філії «Центр транспортної логістики», у зв`язку із виробничою необхідністю, для виконання невідкладних, наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежить у подальшому нормальна робота філії, а саме з метою належного виконання наказу від 19 листопада 2020 року № 522 «Про деякі питання оперування вантажними порожніми вагонами перевізника», безперервного забезпечення вантажовідправників рухомим складом АТ «Укрзалізниця», наказано залучити до роботи у вихідні дні з 08:00 год. по 17:00 год., з обідньою перервою з 12:00 год. до 12:45 год., заступників начальника відділу організації та контролю перевезень: ОСОБА_1 - у суботу 21 листопада 2020 року, ОСОБА_4 - у неділю 22 листопада 2020 року.

25 листопада 2020 року начальник служби організації перевезень філії «ЦТЛ» АТ «Укрзалізниця» Шмундира О. М. звернувся до Директора Філії ОСОБА_7 із службовими записками з проханням забезпечити якісне виконання функціональних обов`язків начальника відділу забезпечення вантажної роботи Харківського регіонального відділення ОСОБА_6 , якого направлено до служби організації перевезень відповідно до наказу філії від 18 листопада 2020 року № 2 з 19 листопада 2020 року.

26 листопада 2020 року наказом Філії № 6 відряджено начальника відділу забезпечення вантажної роботи Харківського регіонального відділення ОСОБА_6 до апарату Філії, із питання бізнес-процесів, пов`язаних з гарантованим та безперервним забезпеченням вантажовідправників рухомим складом АТ «Укрзалізниця», на 7 днів, наказом від 03 грудня 2020 року № 7 відряджено начальника відділу забезпечення вантажної роботи Харківського регіонального відділення ОСОБА_5 - із питання бізнес-процесів, пов`язаних з гарантованим та безперервним забезпеченням вантажовідправників рухомим складом АТ «Укрзалізниця», на 6 днів.

26 листопада 2020 року № 82-од спірним наказом Філії «Центр транспортної логістики» «Про запровадження режиму простою», у зв`язку із частковим зупиненням роботи, викликаним необхідністю виконання заходів щодо запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», керуючись Положенням про філію «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця», затвердженим рішенням правління від 04 травня 2020 року, у доповнення до наказу від 20 березня 2020 року № 21-од запроваджено на період карантину, викликаного розповсюдженням вірусу COVID-19, режим простою з причин, що не залежать від працівника, працівникам філії відповідно до списку, що додається.

Відповідно до списку працівників філії «Центр транспортної логістики», до яких запроваджується режим простою (без виходу на роботу) до відміни, до позивачів запроваджено заходи простою з 02 грудня 2020 року.

Наказом від 10 грудня 2020 року № 88-од внесено зміни до наказу від 26 листопада 2020 року № 82-од, а саме вважається такими, що не набули чинності, та виключені пункти 5, 7 затвердженого наказом від 26 листопада 2020 року № 82-од Списку працівників філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця», до яких запроваджується режим простою (без виходу на роботу) до відміни, та відмінено з 10 грудня 2020 року режим простою для деяких працівників, проте позивачі не ввійшли до такого переліку.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, у відповідності до закріплених положень у статті 43 Основного Закону України.

Положення статті 55 Конституції передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, гарантію права кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06 вересня 2012 року № 5207-V відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України, всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Відповідно ст. 2-1 КЗпП України, забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно, зокрема, від членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за іншими ознаками.

Також під забороною будь-яка дискримінація у сфері праці, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання, заборона необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу.

У відповідності до частини другої статті 81 ЦПК України, у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

Позивачі вказали, що спірним наказом їх було обмежено у трудовій діяльності та виконанні їхніх службових обов`язків. Оскільки дія наказу спрямована не на підприємство, а на конкретних працівників, зокрема ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , він несе дискримінаційний характер. Окрім того, під час їхнього обмеження шляхом встановлення відносно них режиму простою, відповідачем, як переконані позивачі, відряджено для виконання їхніх обов`язків інших працівників: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Відповідач вказав, що, відповідно до розділу 2 Положення про відділ організації та контролю перевезень філії «ЦТЛ» основними завданнями відділу є: централізоване управління парками вантажних вагонів ПАТ «Укрзалізниця» забезпечення порожнім рухомим складом, згідно із заявками вантажовідправників (п. 2.4.1 Положення); контроль за ефективним використанням рухомого складу (п. 2.4.2 Положення) та формування плану подачі порожнього рухомого складу під навантаження на регіональних філіях ПАТ «Укрзалізниця» (п. 2.4.3. Положення). 19 листопада 2020 року видано наказ № 522 «Про деякі питання оперування вантажними порожніми вагонами перевізника», згідно з яким на дирекції залізничних перевезень регіональних філії було передоручено виконання функцій і обов`язків, раніше покладених на відділ організації контролю і перевезень філії «ЦТЛ», безпосереднє керівництво даним відділом здійснюється позивачами у справі. Такі дії вчинялися у межах організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи у частині функцій та обов`язків позивачів, на праві управління підприємством.

Тому, на переконання відповідача, зменшення обов`язків вантажних перевезень залізницею, передоручення функцій і обов`язків позивачів іншим підрозділам АТ «Укрзалізниця» зумовило зниження навантаження роботи позивачів, що стало підставою для введення режиму простою.

З такими доводами відповідача суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Згідно з абзацом другим статті 34 КЗпП України, у разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Відтак, аналіз статті 34 КЗпП України свідчить про те, що зупинення роботи (простій) - це наслідок дії невідворотної сили або інших обставин.

Тобто мають існувати обставини, які стали причиною неможливості виконання саме цими працівниками роботи саме на цьому підприємстві.

Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політки України від 23 жовтня 2007 року № 257/06/187-07 «Щодо організації роботи під час простою на підприємстві» на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи) та наказ власника або уповноваженого ним органу. Якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі.

Необхідність дотримання вказаних вимог підтверджується правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 423/2033/16-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 320/3303/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 210/5853/16-ц, а також від 22 жовтня 2020 року у справі № 807/576/17.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) визначено як надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків відповідно до законодавчим та інших нормативних актів.

Карантин, введений постановою Кабінету Міністрів України, внесено до переліку форс-мажорних обставин, настання яких може об`єктивно унеможливлювати виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, однак, сам факт карантину не може свідчити про наявність безумовних підстав для такого невиконання.

Належним підтвердженням (засвідченням) настання невідворотних обставин (обставин непереборної сили) є сертифікат, виданий Торгово-промислова палата України або уповноваженими нею регіональні торгово-промислові палати, для отримання якого заявнику необхідно довести причинно-наслідковий зв`язок між введенням карантину та неможливістю виконання взятих на себе зобов`язань, зокрема, але не виключно - внаслідок зупинення роботи підприємства.

Постанова Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) не є самостійною підставою для введення простою на підприємстві, зокрема, щодо окремих працівників.

Жодний пункт з переліку видів діяльності, які входять до предмету діяльності Філії, перелічених у пункті 3.2. Положення про філію «Центр транспортної логістики» AT «Укрзалізниця», не включений до переліку заборонених видів діяльності під час дії карантину.

Крім того, слід звернути увагу, що, станом на дату видання оскаржуваного наказу від 26 листопада 2020 року, заборона на вчинення окремих видів діяльності під час дії карантину була скасована на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392.

Відтак, жодних підстав, які вказували б на відсутність організаційних або технічних умов для здійснення діяльності Філії (вантажні перевезення) станом на дату видання наказу не було.

Крім того, простій не може бути використаний як інструмент запобігання поширенню коронавірусної інфекції, оскільки положення частини другої статті 34 КЗпП України встановлюють, що у разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Таким чином, можливість для працівників бути присутніми на робочому місці, а також можливість переведення їх на іншу роботу на тому ж підприємстві свідчить про невідповідність оголошення простою зазначеній у наказі меті прийняття такого рішення.

Твердження відповідача про те, що спірний наказ не зачіпає трудових прав працівників, а навпаки є заходом для збереження кваліфікованого кадрового складу в умовах передачі функціоналу на інші структурні підрозділи АТ «Укрзалізниця» та різкого падіння обсягів перевезень, у зв`язку із карантинними заходами, суд оцінює критично, оскільки здійснення господарської діяльності не повинно виключати дотримання трудових прав працівників.

Разом з тим, суд не знаходить переконливим доводи позивачів, що працівники відділу забезпечення вантажної роботи Харківського регіонального відділення філії «ЦТЛ» ОСОБА_6 та ОСОБА_5 виконували їхні обов`язки, оскільки із наведених пунктів Положення про відділ та наказів про їхнє відрядження не вбачається тотожності між функціями заступників та метою їхнього залучення.

Суд погоджується з доводами, що у відповідача у процесі здійснення господарської діяльності могла виникнути необхідність цих відряджень, обумовлена перерозподілом функціоналу, змінами у оперуванні спеціалізованим рухомим складом та регіональними особливостями Південної залізниці, що підтверджується документальними доказами, зокрема тим, що Правлінням AT «Укрзалізниця» 19 листопада 2020 року (витяг з протоколу № Ц-45/105 Ком.т.) доручено філії «Центр транспортної логістики» AT «Укрзалізниця» здійснити заходи щодо прийому в управління власних фітингових платформ перевізника AT «Укрзалізниця» та забезпечити їх ефективне використання.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги є законними, а позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 55, 43, 55, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 2-1, 34 Кодексу законів про працю України,

ст. 6 Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»,

ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 280-282, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Є. Ґедройця, буд. 5) в особі філії «Центр транспортної логістики» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, буд. 32) про визнання незаконним та скасування наказу - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ філії «Центр транспортної логістики акціонерного товариства «Українська залізниця» від 26 листопада 2020 року № 82-од «Про запровадження режиму простою» в частині, що стосується ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення виготовлено 22 березня 2021 року.

Суддя С. В. Вовк