Справа № 466/8720/20 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/892/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Матяш С.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 08 грудня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, яка розташована у АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі заборонити вчиняти будь-які дії щодо виготовлення, погодження технічної документації, дії по присвоєнню кадастрового номеру, отримання, надання у власність чи у користування земельної ділянки.

Заяву про забезпечення позову мотивує тим, що ОСОБА_2 розпочала у 2017 році виготовляти технічну документацію на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник стверджує, що на частину земельної ділянки, яка схематично зображена у плані, яку ОСОБА_2 подала для затвердження на міжвідомчій комісії претендує і її сім`я. ОСОБА_4 покликається на те, що ОСОБА_2 було незаконно внесено допоміжні приміщення: сарай і альтанку, що дало їй можливість штучно створити умови для збільшення розмірів земельної ділянки з метою її подальшої приватизації.

Заявник вважає, що існує велика ймовірність того, що ОСОБА_2 вчинятиме дії по приватизації земельної ділянки, включно із тією, на яку претендує ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 08 грудня 2020 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.

В порядку забезпечення позову заборонити ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо виготовлення та погодження технічної документації, а також правовстановлюючих документів щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті вимог відмовлено.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 . Вважає ї незаконною та необгрунтованою. Звертає увагу відсутність будь-яких доказів щодо права ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає не доведеним позивачами можливість потенційних труднощів при виконанні рішення суду у випадку задоволення позову. В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 08 грудня 2020 року про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд виходив з тих обставин, що такий вид забезпечення позову є співмірним до пред`явлених позовних вимог і невжиття таких заходів може в подальшому істотно ускладнити виконання рішення суду або зробити його неможливим.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Як роз`яснено п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Завданням забезпечення позову є негайне вжиття заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 пред`явлено позов до Державної реєстраційної служби Солонківської об`єднаної територіальної громади Львівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про скасування рішення державного реєстратора.

Вимогами позовної заяви є: скасування рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби Солонківської об`єднаної територіальної громади Львівської області (на час винесення рішення сільської ради Пустомитівського району) ОСОБА_8 шляхом внесення змін: Додаткові відомості: сарай літ. «Б» та альтанка літ. «В» до об`єкту нерухомого майна житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 та виключення цих додаткових відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, оскільки на підставі цих відомостей відповідачі мають можливість приватизувати земельну ділянку більшу, ніж їм фактично належить.

Враховуючи суть та характер вимог, обґрунтування, що викладені в заяві про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного і вмотивованого висновку, що заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволенню, шляхом заборонити ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо виготовлення та погодження технічної документації, а також правовстановлюючих документів щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки такий вид забезпечення позову є співрозмірним до пред`явлених позовних вимог.

Згідно доводів апеляційної скарги, вжиті заходи забезпечення позову перешкоджають їм в оформленні права на звернення та отримання у власність земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в той же час як позивачі звертаючись до суду з даним позовом мають на меті скасування рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби Солонківської об`єднаної територіальної громади Львівської області, оскільки вважають, що без скасування такого рішення відповідачі матимуть можливість приватизувати земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 в більшому розмірі, ніж їм фактично належить, за рахунок земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ».

З наведеного слідує, що між с`торонами, дійсно виник спір з приводу рішення державного реєстратора, яке дасть можливість оформити відповідачам право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що за вказаних обставин, суд дійшов вірного висновку про те, що наведене обґрунтування є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову вжитих судом в оскаржуваній ухвалі, а обраний спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, а тому суд правильно вказав, що такі заходи слід вжити з метою запобігання можливого утруднення виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтовано висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії цивільного процесу, що відповідає положенням ч. 2 ст.149 ЦПК України.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 08 грудня 2020 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 08 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 червня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник