Провадження №2/447/303/21
Справа №447/333/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

13.05.2021 м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Друзюк М.М.

секретар судового засідання Мазуркевич І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача КорінецьЛ.М.

встановив

Позивач звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання Миколаївської міської ради зняти з реєстрації Височина В.В., про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом в будинку АДРЕСА_1 , про надання дозволу на зняття ОСОБА_2 з реєстрації у будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.07.2006, належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який він придбав у ОСОБА_4 .

Зазначив, що крім нього у будинку зареєстровані його дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , який не є членом його сім`ї. Відповідач - ОСОБА_2 не проживає у будинку з 2011 року у зв`язку з тим, що знаходиться на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «Львівська обласна психіатрична лікарня «Заклад», а відтак втратив право на проживання в будинку та підлягає зняттю з реєстрації.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 04.03.2021 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 17.03.2021.

Ухвалами суду розгляд справи відкладався.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову, оскільки відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому. Відповідач зазначає, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи та, оскільки був тимчасово відсутнім, у зв`язку з перебуванням на лікуванні у КНП ЛОР «Львівська обласна психіатрична лікарня «Заклад», жиле приміщення за адресою: Устияновича,60, м. Миколаїв, Львівська область, за ним зберігається.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні просили суд позов задоволити, з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на заперечення на позовну заяву.

Представник відповідача адвокат Корінець Л.М., просить суд відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується належним чином засвідченою копією договору купівлі продажу житлового будинку 03.07.2006, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та копією витягу № 12538568 від 16.11.2006 про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССА № 297742. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 27.01.2012 (яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05.11.2012) відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу від 03.07.2006 недійсним

Відповідно до довідки № 32/2 від 24.09.2020, виданої МКП ЖКУ від 24.09.2020, у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 1970 року народження, ОСОБА_6 2001 року народження - син, ОСОБА_5 1963 року народження дружина та ОСОБА_2 1976 року народження.

Згідно з актом про фактичне проживання/не проживання осіб від 02.02.2021, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , фактично не проживає ОСОБА_2 1976 року народження, про що підтверджують сусіди.

За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає, не є членом сім`ї позивача, а також не є особою, які можуть бути прирівняні до членів сім`ї згідно зі ст. 64 ЖК УРСР, оскільки не проживав постійно з позивачем за однією адресою, сторони не вели спільне господарство, а тому відповідач має бути позбавлений права користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки його право користування даною квартирою перешкоджає позивачу як власнику житла розпоряджатися даним житлом на свій розсуд.

Стосовно посилань відповідача на п. 6 ч. 3 ст.71 ЖК УРСР, суд зазначає, що положення цієї статті стосуються випадків зберігання жилого приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, яким відповідач не є.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Миколаївської міської ради зняти з реєстрації ОСОБА_2 та про надання дозволу на зняття ОСОБА_2 з реєстрації у спірному будинку, суд зазначає наступне.

Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає процедуру реєстрації місця проживання особи, зокрема ч. 1 ст. 6 цього Закону передбачає, що «громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання».

Окрім того, згідно із статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. При відмові відповідача знятися з реєстрації добровільно, його зняття з реєстрації можливе за остаточного рішення суду. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом і не входить до компетенції суду, тобто, рішення суду є лише підставою для зняття з реєстрації, а тому в цій частині в позові слід відмовити.

У зв`язку з відмовою в позові щодо двох позовних вимог, за подання до суду яких позивачем не було сплачено судовий збір, такий відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з позивача в дохід держави.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, судовий збір в розмірі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на кориcть позивача.

На підставі статей 321, 391, 401, 403, 406 Цивільного кодексу України, статей 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та керуючись статтями 2, 12, 81, 89, 258, 263-265 ЦПК Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання Миколаївської міської ради зняти з реєстрації Височина Василя Володимировича, про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом в будинку АДРЕСА_1 , про надання дозволу на зняття ОСОБА_2 з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1816 грн. в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування імен сторін:

Позивач - ОСОБА_1 : РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 -адреса реєстрації АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 14.05.2021

Суддя Друзюк М. М.