ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1629/20 Номер провадження 22-ц/814/1341/21Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі головуючого :

судді-доповідача Абрамова П.С., суддів Пилипчук Л.І. Чумак О.В.

при секретарі Зеленській О.І.

з участю : позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Мороз Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Мороз Я.С.

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку , доходу.( а. с. 1-3 т. 1.)

В ході судового розгляду справи уточнювала свої позовні вимоги , прохаючи стягувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі 40 000 грн. ( т. 1 а.с. 106-111)

В жовтні 2020 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов прохаючи стягнути із ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі ј частини заробітку, доходу. ( а. с. 80 т. 1 )

Ухвалами Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.11.2020 року справи об`єднані в одне провадження. ( т.1 а. с. 122-124)

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 30.12.2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду. ( т.1 а. с. 167)

Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 12 березня 2021 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у твердій грошовій сумі розміром 18000 грн. щомісячно починаючи з 28 серпня 2020 року до досягнення дітьми повноліття.

Сума визначених аліментів підлягає щорічній індексації відповідно до закону.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати.

Позовні вимоги задовольнити в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 у розмір 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову.

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні аліментів на утримання сина ОСОБА_5 .

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Вказували, що при розгляді справи місцевим судом порушено норми процесуального права, які полягають в тому , що місцевим судом не було проведено судових дебатів у справі, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 241 ЦПК України та порушенням принципу рівності та змагальності судового процесу.

Доказування необхідного розміру аліментів на утримання дітей ґрунтувалося виключно на припущеннях та місцевий суд в судовому рішенні належним чином не обґрунтував визначений розмір аліментів., а позивачка належним чином розмір не обґрунтувала та доказів на підтвердження розміру аліментів не надала.

Місцевий суд не врахував, що фактично син ОСОБА_6 проживає разом з батьком з 13.01.2021 року на постійній основі. В даний час спір щодо його визначення його місця проживання вирішується судом у справі № 759/6109/21.

Не враховано судом ту обставину, що відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі не нижче встановленого законодавством мінімуму.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вказує, що доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права не є підставою для скасування судового рішення.

Також зазначає що вона належним чином обґрунтувала необхідність стягнення аліментів в твердій грошовій сумі , та що місце проживання дітей визначено з нею судовим рішенням.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом встановлено , що сторони є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . ( а. с. 9-14 т.1)

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2017 року шлюб між сторонами розірвано.( т.1 а. с. 99)

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.11.2019 року , залишеного без змін Постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2021 року , у справі № 759/11044/19 визначено місце проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю ОСОБА_1 (т.2. а. с. 90-98)

Врахувавши, матеріальний стан сторін , що відповідач є працездатною особою, розмір добровільно сплачуваних відповідачем сум на утримання дітей за період з травня 2018 року по березень 2020 року в розмірі від 31024 грн. до 39770 грн. та після травня 2020 року в значно менших розмірах, місцевий суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та визначення розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 18 000 грн. щомісячно.

Заслухавши сторін , з`ясувавши обставини справи апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

2. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини,

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог ст. 184 СК України Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Місцевий суд вірно встановив, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.11.2019 року , залишеного без змін Постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2021 року , у справі № 759/11044/19 визначено місце проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю ОСОБА_1 (т.2. а. с. 90-98)

Доводи ОСОБА_2 про те, що в даний час син ОСОБА_3 проживає разом з ним , та він його повністю утримує, тому не повинен сплачувати аліменти на його утримання , не свідчить , що місце проживання неповнолітнього сина змінено відповідно до вимог закону.

Позивачка у справі має законне право вимагати сплати аліментів на утримання сина. Проживання в даний час ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 та наявний судовий спір, щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , справа № 759/6109/21 , не є тією обставиною, що звільняє ОСОБА_2 від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Також не є підставою для відмови у стягненні аліментів і факт самостійної плати аліментів відповідачем у справі, враховуючи відсутність згоди батьків щодо розміру аліментів.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, що відповідає праву отримувача аліментів визначати спосіб отримання аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 , 89 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі місцевй суд дотримався вимог процесуального закону щодо оцінки доказів.

Так, позивачем на обгрунтування розміру аліментів були надані докази , що підтверджують факт перебування на її утриманні двох неповнолітніх дітей, докази , що протягом тривалого часу з травня 2018 року по березень 2020 року відповідач добровільно сплачував аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі від 30 000 грн шомісячно.

Місцевий суд вірно оцінив вказані докази та дійшов висновку, що з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років , установленого законодавством з 1 січня 2021 року 2395 грн , достатнім роміром аліментів, який би забезпечував матеріальний та гармонійний розвиток дітей буде сума в 18 000 грн. на двох дітей.

Доводи апеляційної скарги в тій частині , що ні позивач ні місцевий суд належним чином не обгрунтували , який саме розмір аліментів повинен забезпечувати достаній рівень забезпечення та гармонійний ровиток дітей свого підтвердження не знайшли.

Як зазанчено вище , розмір аліментів , якйи необхідно стягнути на утримання дітей визначається судом у відповідності до встановлених обставин та на підставі поданих сторонам доказів.

ОСОБА_2 зазначає, що достатнім розміром матеріального забезпечення дитини є розмір аліментів в мінімальному рівні встановленому державою. Разом з тим , жодних доказів , що саме такий розмір аліментів буде достатнім для утримання дітей ним не надано

Також відповідач , не надав жодних доказів про те, що він не спроможний сплачувати вказану суму аліментів. Суд врахував, що відповідач є працездатним , також судом враховано пояснення відповідача про те, що він добровільно допомагає повнолітній сестрі та непрацездатній матері.

Місцевий суд вірно врахвав, що позвачкою дійсно не наведено обгрунтування стягненя розміру аліментів в сумі 40 000 грн.. та цей розмір було визначено місцевим судом виключно з врахуванням наданих сторонами доказів , що відповідає принципам змагальності та диспозитивності судового процесу, в тому числі і щодо рівності сторін в наданні доказової бази .

Визначення аліментів в розмірі 18 000 грн. сприятиме належному забезпеченню інтересів неповнолітніх дітей сторін. Відповідач у справі , як платник аліментів , не позбавлений можливості здійснювати належний контроль за використанням цих грошових коштів , у відповідності вимогами Сімейного Кодексу України , а грошові кошти , які сплачуватимуться на утримання дитини є власністю дитини ( ст. 179 СК України.).

Апеляційним судом не встановлено, що визначений розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей є нерозумним чи завищеним .

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частні висновків місцевого суду не спростовують. Незгода відповідача із розміром аліментів не є підставою для зміни судового рішення.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення місцевим судом норм процесуального права є частково обгрунтованими .

ст. 242 ЦПК України передбачено , що у справах, які роглядаються в загальному порядку проводяться судові дебати.

Як вбачається з журналу судового засідання від 12.03.2021 року , ( а.с.99) судом не оголошувалося про перехід до судових дебатів.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 376 ЦПК УКкраїни обовязковою підставоюдя скасування судового рішення є наступні порушення норм процесуаьного права 1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Інші порушння ном процесуального права можуть бути підставою дял скасування цуового рішення лише в тому випадку , коли ці порушення призвели до невірного вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги не містять належних доводів, що відсутність судових дебатів призвела до невірного вирішення спору.

Зазначене порушеня норм процесуального права саме по собі не може бути підставою для скасування судового рішення. Крім того сторони не були позбавлені можливості висловити свою аргументи, які вони хотіли проголосити в судових дебатах під час розгляду справи в апеляційній інстанції,

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи , що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити , підстави для відшкодування судових витрат понесених під час апеляційного розгляду справи відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Мороз Я.С. залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 03.06.2021 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак