ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8127/20

Головуючий у першій інстанції Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/204/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Губар В.С., Скрипки А.А.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Виконавчий комітет Чернігівської міської ради

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Виконавчий комітет Чернігівської міської ради

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про стягнення моральної шкоди (суддя Требух Н.В.), ухвалене о 12 год. 04 хв. у м. Чернігів, повний текст рішення складено 10 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з виконавчого комітету Чернігівської міської ради моральної шкоди у розмірі 23 615 грн. Позов мотивовано тим, що позивач звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м.Чернігова вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 21.03 2020; зобов`язано відповідача повторно розглянути запит позивача від 21.03.2020 та надати відповідь у порядку та строки, встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації». ОСОБА_1 посилається, що протиправними діями виконавчого комітету Чернігівської міської ради йому була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких позивач зазнав внаслідок протиправних дій. За доводами позивача, розмір моральної шкоди підтверджується тим, що йому спричинено негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання за майбутній стан здоров`я. Також ОСОБА_1 вказує, що йому завдано страждань як учаснику бойових дій, для яких передбачено першочергове відведення земельних ділянок.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2020 року позов задоволено частково; стягнуто з виконавчого комітету Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 1000 грн у відшкодування моральної шкоди; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що 1000 грн моральної шкоди буде достатньою та справедливою сумою для компенсації моральних страждань позивача, враховуючи конкретні обставини справи, характер спірних правовідносин, тривалість моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернень.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Чернігівської міської ради просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що Чернігівським окружним адміністративним судом не встановлено факту пропущення п`ятиденного строку, а виконавчий комітет Чернігівської міської ради вжив усіх заходів щодо направлення відповіді на запит, у зв`язку з чим відповідач вважає, що тривалість правопорушення в 5 місяців позивачем не доведена. Виконавчий комітет Чернігівської міської ради посилається, що відповідно до роздруківки з сайту АТ «Укрпошта» з 03.06.2020 року по 23.07.2020 року поштою вживалися заходи щодо вручення відповіді на запит, але позивачем лист не отримано і по даний час. Також відповідач посилається, що ОСОБА_1 звернувся із запитом не про конкретну земельну ділянку за конкретною адресою і відповідною конфігурацією, отже запит на інформацію не несе за собою певні правові наслідки. При цьому вказує, що формування даних щодо обліку земель виконавчі органи Чернігівської міської ради не здійснюють, оскільки дані повноваження покладені на Державний земельний кадастр. За доводами виконавчого комітету Чернігівської міської ради, позивачем не надано доказів того, що внаслідок несвоєчасного надання йому відповіді на його інформаційний запит для нього настали такі негативні наслідки, внаслідок чого він морально страждав і на відновлення свого психологічного та фізичного стану він вимушений був спрямовувати додаткові зусилля та нести додаткові витрати майнового характеру.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що 21 березня 2020 року ОСОБА_1 направив поштою на адресу виконавчого комітету Чернігівської міської ради запит на отримання публічної інформації, а саме щодо наявності на території м.Чернігова земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.31). Вказаний запит адресат отримав 24 березня 2020 року, що підтверджується штампом на запиті.

Відповідь виконавчого комітету Чернігівської міської ради на запит ОСОБА_1 датована 27 березня 2020 року (а.с.32).

За доводами відповідача, відповідь позивачу була відправлена 27 березня 2020 року простим поштовим відправленням.

Однак рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_1 ; визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 21.03.2020; зобов`язано Виконавчий комітет Чернігівської міської ради повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 21.03.2020 та надати відповідь у порядку та строки, встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації»; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.8-10).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року встановлено, що надані відповідачем докази надіслання відповіді на запит позивачу не підтверджують факт направлення відповіді, а є лише фактом формування реєстру на відправлення кореспонденції.

Після ухвалення вказаного рішення виконавчий комітет Чернігівської міської ради направив відповідь ОСОБА_1 03 червня 2020 року, що підтверджується описом вкладення до листа, квитанцією та відомістю (а.с.36).

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди 1000 грн відповідає принципам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги, що Чернігівським окружним адміністративним судом не встановлено факту пропущення п`ятиденного строку, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що відповідь позивачеві надана взагалі не була.

Посилання відповідача, що виконавчий комітет Чернігівської міської ради вжив усіх заходів щодо направлення відповіді на запит, не грунтуються на матеріалах справи і суперечать висновкам Чернігівського окружного адміністративного суду, викладеним у рішенні від 19 травня 2020 року, які є преюдиційними при розгляді даної справи, у якій фактично розглядаються наслідки протиправної бездіяльності відповідача. З викладених підстав є необґрунтованими також доводи відповідача, що фактично відповідь на запит було надано виконавчими органами Чернігівської міської ради листом від 27.03.2020 року.

Крім того, не впливають на правильність висновків суду про наявність підстав для задоволення позову доводи відповідача щодо відсутності у виконавчих органів Чернігівської міської ради повноважень з формування даних щодо обліку земель, враховуючи, що пунктом 1 частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено право на відмову в задоволенні запиту на інформацію у випадку, якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит. При цьому в силу положень частини 3 вказаної статті розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником. Докази направлення відповідачем запиту належному розпоряднику інформації в матеріалах справи відсутні.

Посилання відповідача, що ОСОБА_1 не надано доказів настання негативних наслідків несвоєчасного надання відповіді на інформаційний запит, не можуть бути прийняті судом до уваги, враховуючи, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, необхідністю докладення додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернення.

Враховуючи викладене в сукупності, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Чернігівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2020 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2020 року.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: