Провадження № 22-ц/802/583/21 Категорія: 70 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою від його імені представником ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

01 липня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.09.2019.

У шлюбі у них народилося двоє дітей дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діти проживають разом із нею.

Відповідач надає допомогу на утримання дітей на власний розсуд, не регулярно і в неналежному для їх утримання розмірі.

Фактично щомісяця йдуть витрати по 8000 грн. на кожну дитину для забезпечення належного рівня їх життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Відповідач є забезпеченою особою, яка може надавати утримання у належному розмірі, у зв`язку із чим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти по 4000 грн. на кожну дитину, а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 4000 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 01 липня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 8300 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 840,80 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 від імені відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення і ухвалити нове про часткове задоволення позову та стягнення аліментів на обох дітей у розмірі 100% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також відмовити у стягненні понесених позивачем судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 від імені позивача ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні відповідач апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, змінивши рішення суду в частині визначення розміру аліментів та розміру судових витрат з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі та відповідно до свідоцтв про народження являються батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.5, 6, 7, 9).

Сторони не можуть дійти згоди щодо утримання своїх дітей, у зв`язку із чим суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч.3 ст.182 СК).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що при визначенні розміру аліментів суд встановив наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), а тому дійшов вірного висновку про його можливість сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж мінімально гарантований розмір, встановлений законом.

Разом із тим, суд дійшов помилкового висновку, що рух коштів по рахунку це є особисті кошти відповідача, а не кошти, пов`язані зі здійсненням ним певного виду діяльності.

Розмір аліментів має бути співмірним щодо потреб дитини, а не щодо розміру доходів батьків.

Приєднані позивачем докази не підтверджують необхідності понесення витрат на кожну дитину щомісяця саме у розмірі по 8000 грн., чим не спростовано заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшення розміру аліментів на кожну дитину до 2500 грн., з урахуванням обов`язку щодо утримання дітей обома батьками.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Питання розподілу судових витрат урегульовано статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК).

Дослідивши додані до клопотання договір про надання правової допомоги від 09.07.2019, акт до цього договору від 02.11.2020 з описом виконаних робіт і наданих адвокатом послуг, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, апеляційний суд доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу 8300 грн. не є співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Зокрема, суд вважає безпідставним включення адвокатом до переліку видів юридичних послуг підготовку та подання адвокатського запиту ТОВ «Волиньелектрозбут», який не має правового значення для визначення розміру аліментів, а також клопотання про розгляд справи у відсутності адвоката, у зв`язку із чим зайвими є нараховані кошти на загальну суму 1400 грн..

Разом із тим, оскільки позовні вимоги задоволені частково, що становить 62,5% від заявленого до стягнення розміру аліментів, то й витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню із відповідача пропорційно до задоволених вимог, що становить 4312,50 грн. (62,5% від 6900 грн. /8300 1400/).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів та розміру судових витрат зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду у цій частині.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану від його імені представником ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2021 року в частині визначення розміру аліментів та розміру судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 липня 2020 року та до досягнення кожною дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4312 (чотири тисячі триста дванадцять) грн. 50 коп. судових витрат за надання професійної правничої допомоги.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді