КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/715/21 Головуючий у І інстанції - Висоцька Г.В..
апеляційне провадження №22-ц/824/6217/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Примушко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 02 березні 2021 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», боржник ОСОБА_1 , третя особа - Приватний виконавець Кравець Вадим Валентинович, про заміну сторони виконавчого провадження,-

встановив:

До Обухівського районного суду Київської області подано вищезазначену заяву, в якій заявник просить замінити сторону виконавчого провадження за виконавчим написом № 18274, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла по договору кредиту № 384/017/08-ПІ в розмірі 92478 доларів 12 центів, а саме замінити стягувача з АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк».

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02березні 2021 року відмовленоу відкритті провадження по справі за заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», боржник ОСОБА_1 , третя особа - Приватний виконавець Кравець Вадим Валентинович, про заміну сторони виконавчого провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Акціонернетовариство«Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на помилковість висновку суду та безпідставність посилання на правову позицію Великої Палати ВС у справі № 825/7941/17 від 16.01.2019 року щодо юрисдикції адміністративному суду, оскільки позиція касаційного суду була відносно старої редакції КАС, а ст.. 379 КАС, в новій редакції передбачено заміну сторони у виконавчому провадження виключно судом, який розглядав справу.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження суддя виходив з того, що відповідно до предмету заяви, яким є заміна сторони виконавчого провадження за виконавчим написом, який вчинений приватним нотаріусом, відсутні підстави для розгляду вимог даної заяви в порядку цивільного судочинства, а процесуальним законодавством розгляд даної заяви віднесено до юрисдикції відповідного окружного адміністративного суду.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Приписи статті 379 КАС України застосовуються для заміни сторони у виконавчому провадженні по справам, рішення по яким приймав суд, а частина 4 ст. 379 КАС України застосовується по справам, які розглянув суд, але у разі виникнення питання про заміну боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Таким чином, примусовому виконанню підлягають не лише рішення суду, а й інші рішення відповідних органів, в тому числі виконавчі написи нотаріусів.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник звернувся до суду та просить замінити стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Таким чином, приписами ЗУ «Про виконавче провадження» визначено порядок здійснення заміни сторони виконавчого провадження незалежно від того, за яким виконавчим документом було відкрите виконавче провадження.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд посилається на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року (справа № 826/7941/17).

Так, Верховний Суд в постанові від 16.01.2019 року (справа № 826/7941/17) зазначає, що законодавець розмежовує порядок оскарження таких рішень дій чи бездіяльності при виконанні судових рішень та при виконанні рішень інших органів (посадових осіб). Норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК, в редакції, чинній на момент звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження) за аналогією із нормами КАС також регламентують порядок заміни сторони виконавчого провадження (стаття 378 ЦПК). Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. Таким чином, у порядку цивільного судочинства розглядаються усі спори, пов`язані із виконанням саме судових рішень, винесених місцевим судом.

Однак, у разі оскарження рішень дій чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень інших органів (зокрема, і виконавчого напису нотаріуса) такий спір має бути вирішений саме адміністративним судом в силу прямих приписів статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 181 КАС (статті 287 КАС у чинній редакції). Отже нормами ЦПК та Господарського процесуального кодексу України встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного та господарського судочинства. Судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди. Аналізуючи в сукупності норми статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 264 КАС, беручи до уваги, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, в постанові від 16.01.2019 року (справа № 826/7941/17) Верховним Судом визначено, що питання заміни сторони повинно вирішуватися в адміністративному судочинстві. При цьому Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що норми ЦПК, ГПК та КАС України щодо заміни сторони виконавчого провадження встановлюють тим самим судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами. Отже за заявами зацікавлених осіб заміна сторони виконавчого провадження, не пов`язаного з прийняттям судового рішення, не може розглядатись у порядку норм вказаних кодексів щодо заміни сторони виконавчого провадження.

В той же час, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року по справі № 324/1018/17 зазначено, що необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону № 1404-VIII.

Згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно зважати, що ЦПК України, Господарський процесуальний кодекс України та КАС України мають розділи «Судовий контроль за виконанням судових рішень», у яких передбачено розгляд заяв про заміну сторони у виконавчому провадженні, відкритому на виконання відповідного судового рішення.

Також, в постанові від 20.09.2018 року по справі № 324/1018/17 Велика Палата Верховного Суду вказує, що при визначенні юрисдикційності справи за заявою про заміну сторони виконавчого провадження, скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органу державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно встановити, на підставі яких виконавчих документів здійснюється виконавче провадження. Якщо виконавче провадження відкрито і примусове виконання здійснюється державною виконавчою службою на підставі документів, передбачених у пунктах 1, 11, 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII, тобто на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, а також судових наказів; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом, то заяви та скарги розглядаються судом, який видав рішення, що перебуває на примусовому виконанні.

При цьому, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.09.2018 року по справі № 324/1018/17 зазначено, що якщо примусове виконання здійснюється на підставі документів, виданих іншими органами, - такі заяви та скарги учасників виконавчого провадження розглядають у порядку, передбаченому статтею 181 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду) чи статтею 287 цього Кодексу (у редакції від 03 жовтня 2017 року).

За таких підстав, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в постанові від 20.09.2018 року по справі № 324/1018/17, Акціонерне товариство«Альфа-Банк» має звернутися до суду із заявою в порядку статті 287 КАС України, а не в порядку статті 379 КАС України.

Отже викладені в оскаржуваній ухвалі висновки про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк»залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 02 березні 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник