ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1097/21
Провадження № 4-с/362/18/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Берковської Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування технічними засобами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові справу за скаргою ОСОБА_1 , зацікавленні особи: відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и в:

До Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 в якій він просить, визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо закінчення виконавчого провадження №50231136, зняття арешту з майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заборони на його відчуження, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.02.2016 в межах виконавчого провадження №50231136 від 18.02.2016; зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про закінчення виконавчого провадження №50231136 від 18.02.2016 року; зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заборону на його відчуження, накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.02.2016 у межах виконавчого провадження №50231136 від 18.02.2016 року

В обґрунтування скарги зазначено, що в період з 18.02.2016 року до 17.11.2017 року на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було перебувало виконавче провадження №50231136 за виконавчим листом Васильківського міськрайонного суду Київської області №362/2460/15-ц від 30.11.2015 року про стягнення 21 203 778,44 грн. та 3 654,00 грн. судового збору з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

18.02.2016 року було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

17.11.2017 року було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», з правом повторного пред`явлення до 17.11.2020 року.

Адвокатом Чащевим Д.І. в інтересах ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було направлено Адвокатський запит №1/21 від 19.11.2020 року щодо надання відповіді на заяву №198/20 від 19.11.2020 року про зняття арешту з майна та заборони його відчуження у межах виконавчого провадження №50231136від 18.02.2016.

Відповідно до листа, який надійшов 22.02.2021 року відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовлено у знятті арешту, а також запропоновано звернутися до суду.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Чащевий Д.І. направив на адресу суду клопотання, у якому просив розглядати скаргу без його участі, заявлені у скарзі вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити (а.с.33).

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с.38).

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Частиною 2 статті 450 ЦПК України визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.07.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 21 203 778 (двадцять один мільйон двісті три тисячі сімсот сімдесят вісім) гривень 44 копійки та 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок у відшкодування судових витрат.

Постановою державного виконавця від 18.02.2016 року на підставі виконавчого листа №362/2460/15-ц виданого 30.11.2015 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сума стягнення 21 203 778,44 грн. та 3 654,00 грн. судового збору. було відкрито виконавче №50231136 (а.с.41-42).

Постановою державного виконавця від 18.02.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (а.с.43-44).

Державним виконавцем 07.11.2016 року винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук майно боржника: транспортний засіб LEXUSRX 350, легковий універсал В, 2007 р.в., ДНЗ: НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 (а.с.45-46).

Постановою державного виконавця від 17.11.2017 року повернуто виконавчий документ стягувачу відповідно до п.7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (транспортний засіб боржника не виявлений протягом року з дня оголошення розшуку) (а.с.47-48).

Відповідно до відповіді відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на запит суду від 16.03.2021 року зазначений виконавчий документ повторно на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не надходив (а.с.39-40).

Статтею 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

За приписамист. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З матеріалів справи вбачається, що підставою звернення боржника зі скаргою на дії державного виконавця стала бездіяльність державного виконавця щодо скасування арешту майна боржника та припинення чинності розшуку транспортного засобу, що належить останньому.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції Україниоднією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із п. 7 ч. 1ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент повернення виконавчого документа стягувачу) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент повернення виконавчого документа стягувачу) постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент повернення виконавчого документа стягувачу) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент повернення виконавчого документа стягувачу) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, діючим на час виконання вищевказаного судового рішення, а також діючого на цей час Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, виконавче провадження, підлягає закінченню із зняттям накладеного на майно боржника арешту та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

Так, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається наявності таких обмежень, з урахуванням факту завершення виконавчого провадження №50231136. Отже, продовження існування арешту, накладеного постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також оголошення розшуку транспортного засобу, який належить боржнику, не відповідає меті його застосування.

Таким чином вищевикладені обставини свідчать про бездіяльність державних виконавців відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Українищодо незастосування наслідків завершення виконавчого провадження, передбачених ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», під час винесення ним постанови про завершення виконавчого провадження №50231136, а тому скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 450, 451 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 , зацікавленні особи: відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця - задовольнити.

Постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.02.2016 року у межах виконавчого провадження №50231136 від 18.02.2016 року - скасувати.

Постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.11.2016 про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук майно боржника: транспортний засіб LEXUS RX 350, легковий універсал В, 2007 р.в., ДНЗ: НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 межах виконавчого провадження №50231136 від 18.02.2016 року - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручене в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко