Справа № 388/750/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

розглянув у спрощеному провадженні у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МАН ГРУП» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом до відповідачів ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «МАН ГРУП» (далі - ТОВ «МАН ГРУП») та просить стягнути на свою користь 2238 грн матеріальної шкоди, 100000 грн моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивує тим, що 23 березня 2020 року о 11.31 годині на 59-му кілометрі автомобільної дороги «Чугуїв-Мелове», ОСОБА_2 не переконавшись в безпеці для оточуючих транспортного засобу «MAN F2000», яким керував, спричинив дорожньо-транспортну пригоду та завдав позивачеві матеріальної та моральної шкоди.

Позивач зазначає, що здійснював керування автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Цей транспортний засіб належить йому на праві власності.

Постановою Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю, яким керував позивач завдано механічних пошкоджень, зазначених в схемі дорожньо-транспортної пригоди, що міститься в матеріалах справи № 388/313/20, зокрема було пошкоджено лобове скло. Дане пошкодження виправлено, а саме придбано та встановлено нове скло.

На підтвердження матеріальних збитків надаються копії квитанцій. Загальна сума понесених витрат становить 2238 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 працює у ТОВ «МАН ГРУП», оскільки це відображено в постанові Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2020 року у справі № 388/313/20.

У разі, якщо ОСОБА_2 не перебуває у трудових правовідносинах з ТОВ «МАН ГРУП», він є належним відповідачем у справі.

У момент дорожньо-транспортної пригоди було потрапляння льоду, що спричинило дискомфорт, вплинуло на моральний стан позивача в момент дорожньо-транспортної пригоди, був переляк, оскільки шматок льоду міг пробити лобове скло та нанести тілесні ушкодження.

Після дорожньо-транспортної пригоди позивач не міг користуватися транспортним засобом, займався кожного дня пошуком запчастин для заміни пошкоджених деталей, що займало час, а тому не міг його приділити своїй сім`ї.

Окрім цього намагався мирним способом вирішити питання про відшкодування шкоди, однак це не було здійснено.

Використовуючи грошові кошти на придбання деталей не зміг їх використати на власні потреби.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив.

Представник відповідача ТОВ «МАН ГРУП» у судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у позові з таких підстав.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (чч. 1-3 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом установлено, що 23 березня 2020 року о 11.31 годині на автомобільній дорозі «Чугуїв-Мілове», 59-й км + 600 м, ОСОБА_2 керуючи автомобілем «MAN F2000», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед виїздом не перевірив технічно справний стан цього автомобіля, внаслідок чого з напівпричепу впав шматок льоду та пошкодив зустрічний автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим порушив п. 2.3 (а) ПДР України.

Постановою Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.

Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України слідує, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Про зазначене також указував Верховний Суд, зокрема у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18.

За загальним правилом для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною поведінкою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди.

У цій справі ОСОБА_1 стверджує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдано шкоди, а саме пошкоджено скло його власного автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що вказане відображено у схемі дорожньо-транспортної пригоди, що міститься в матеріалах справи № 388/313/20.

Однак, позивачем не додано до позову вищезазначений доказ, тобто схему дорожньо-транспортної пригоди, а матеріали справи не містять будь-яких інших доказів, що підтверджують такого роду пошкодження його транспортного засобу.

Окремо слід звернути увагу, що згідно зі змістом постанови Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2020 року учасниками дорожньо-транспортної пригоди були автомобілі «MAN F2000», реєстраційний номер НОМЕР_2 та «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Окрім цього, на підтвердження розміру шкоди ОСОБА_1 надано до суду копії квитанцій № 0021 від 3 квітня 2020 року та № 0122 від 3 квітня 2020 року про сплату 1865 грн та, відповідно 373 грн, а всього 2238 грн. Проте ці документи у своєму змісті не містять даних, що свідчать про сплату грошових коштів за об`єкти, що зазнали пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди та внаслідок події підлягали заміні (а. с. 7).

Отже, матеріали цієї справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують спричинення позивачеві шкоди у виді пошкодження скла автомобіля та у зв`язку із цим понесення витрат на відновлення речі.

У цій справі ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ОСОБА_2 у момент здійснення дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових правовідносинах з відповідачем ТОВ «МАН ГРУП».

З приводу підтвердження цих обставин відповідач заявляв клопотання про витребування доказів у ТОВ «МАН ГРУП».

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2020 року таке клопотання позивача задоволено, однак витребувані докази на адресу суду не надійшли у зв`язку з відсутністю адресата за юридичною адресою.

Позивачеві відомо про такі обставини, однак ним не порушувалось перед судом питання про отримання необхідних доказів з інших джерел.

Постанова Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2020 року не може бути належним, допустимим та достатнім доказом перебування ОСОБА_2 у трудових правовідносинах у момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди, оскільки у цій справі особисто цей відповідач участі не брав, а зміст судового рішення не містить фактичних даних про отримання цієї інформації з джерел, які дають підстави стверджувати про такі обставини.

У свою чергу постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а не щодо інших обставин.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_2 у момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить ТОВ «МАН ГРУП», відповідно відсутні підстави покладення обов`язку відшкодування шкоди саме на це товариство.

Слід також зазначити, що позивач зазначивши ОСОБА_2 відповідачем у справі не пред`явив до нього позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а вимагає відшкодувати цю шкоду виключно ТОВ «МАН ГРУП».

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

За положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

З відкритих даних, що відображаються на офіційному сайті Моторно (транспортного) страхового бюро України (https://policy-web.mtsbu.ua/Search/ByRegNo?md=2BDB65D464B6BC27DC116A758F96D3012E67F0CBFA5AB763AA3A220A7448146C88C19B3C55F85F777F46F525FADE789ABA1BB42D0D2B143DB17F6D31B3CD01CC55B6E4722360B41B92933AB5B52E968D) слідує, що володілець автомобіля «MAN F2000», реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 23 березня 2020 року застрахував свою цивільну відповідальність у ПрАТ «УПСК».

З огляду на вищезазначене, суд доходить до висновку про необґрунтованість та відмову у задоволенні цього позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МАН ГРУП» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідачі не надали до суду доказів понесення судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись відповідними положеннями ст. ст. 3, 9, 22, 37, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 11, 15, 16, 20, 82, 1166, 1172, 1187, 1191, 1194 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МАН ГРУП» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 16 травня 2021 року.

Суддя Долинського районного суду Д. М. Баранський