Справа № 682/318/21
Провадження № 2/682/314/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2021 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шевчука В.В., за участю секретаря Мелашенко О.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Шепетівська районна державна адміністрація, про визнання права власності на нерухоме майно, земельну частку (пай),
09.02.2021 до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, земельну частку (пай).
Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 23 квітня 2021 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Шепетівську районну державну адміністрацію.
В судовому засіданні позивач поданий позов підтримав. Пояснив, що 06 січня 2000 року уклав договір купівлі-продажу сертифікату на земельну частку (пай) із ОСОБА_2 ОСОБА_2 отримав за сертифікат грошові кошти товари, про що написав розписку. В розписці ОСОБА_2 вказав, що претензій після пролажу сертифікату пред`являти не буде та при необхідності з`явиться для переоформлення до нотаріальної контори. Однак відповідач ухилився від звернення до нотаріальної контори та незаконно отримав держаний акт на земельну ділянку вказавши, що сертифікат втрачено. Позивач вказав, що не звертався раніше до ОСОБА_2 із вимогою про переоформлення права власності на сертифікат через введений у 2001 році мораторій на відчуження земельних ділянок та вважав, що оскільки в розписці не встановлено строку виконання зобов`язання, договір має бути виконаний після пред`явлення ним вимоги до боржника. Розписка є документом, який посвідчує факт укладення договору купівлі-продажу, оскільки сторони погодили всі істотні умови договору.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, до суду не з`явився. Подав відзив на позов, в якому проти задоволення позовної заяви заперечує. Із посиланням на Порядок посвідчення договорі відчуження земельних ділянок, затверджених наказом №14/5/48 від 06.06.1996, вказував, що будь-яких договорів з позивачем стосовно земельної частки (паю) ним не укладалось, на підтвердження зворотного докази відсутні.
Представник Шепетівської районної державної адміністрації до суду в призначені дату та час не з`явився та про причини неявки не повідомив.
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0105847, виданого на підставі рішення Славутської райдержадміністрації від 04 грудня 1996 р. № 271-р, ОСОБА_2 є власником права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Селянської спілки «Полісся» розміром 3,15 ум.кад.га (а.с. 5).
Як видно із розписки від 6 січня 2000 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 150 грн. та товари на суму 200 грн. (загальна сума 350 грн.) за продаж сертифікату на землю № 0105847, дата вдачі 25.12.96 р. У розписці вказано, що після продажу сертифікату ОСОБА_2 пред`являти претензій не буде і дає згоду, що при необхідності преоформлення в нотаріальній конторі за рахунок покупця (а.с. 6).
В матеріалах справи наявний лист, адресований ОСОБА_2 , в якому позивач, посилаючись на ст. 1046 ЦК України, вказує, що у розписці не встановлено строк виконання умов розписки, у зв`язку із чим відповідач має виконати умови договору протягом 30 днів після отримання вимоги (а.с. 7).
За клопотанням позивача в Шепетівської райдержадміністрації було витребувано розпорядження Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області від 17.03.2015, згідно із яким ОСОБА_2 виділено в натурі земельну ділянку за межами населеного пункту на території Жуківської сільської ради на підставі заяви гр. ОСОБА_2 про виділення в натурі земельної частки (паю) у відповідності до сертифікату серії ХМ №0105847.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
В позовній заяві позивач вказує, що договір між ним та ОСОБА_2 було укладено відповідно ЦК Української РСР в редакції в 1963 року. Однак, як видно із змісту позовної заяви, розписка гр. ОСОБА_2 датована 06 січня 2000 року, у зв`язку із чим до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР в редакції від 30.10.1999.
Статтею 151 ЦК УРСР в редакції від 30.10.1999 визначено, що в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ст.ст. 153-154 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.
Згідно ст. 224, 225 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.
З наведених норм слідує, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Цей договір спрямований на передачу майна у власність. Даний договір є завжди оплатним договором при набутті майна у власність покупець сплачує за нього продавцеві ціну обумовлену в договорі.
Окрім того, договір-купівлі продажу є двостороннім, тобто зумовлює виникнення в обох сторін за договором (продавця і покупця) взаємних прав та обов`язків. З укладенням такого договору продавець приймає на себе передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі і водночас набуває права вимагати від покупця її передачі.
В матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_2 , в якій останній засвідчив факт оплати предмету договору та його передачі ОСОБА_1 . Разом із тим, суду не надано доказів для підтвердження прийняття ОСОБА_1 сертифікату про право на земельну частку (пай) та передачі ним оплати за нього ОСОБА_2 . Фактично розписка підтверджує одностороннє волевиявлення ОСОБА_2 . Сам факт перебування оригіналу сертифікату про право на земельну частку (пай) у володінні ОСОБА_1 не підтверджує факт укладення договору купівлі-продажу. Більше того в судовому засіданні, встановлено, що даний сертифікат втрачено, підтверджується відповіддю ГУ Держемагенства у Славутському району Хмельницької області від 30.01.2015 № С-2/0-2/6-15 та копією газети «Трудівник Полісся» з оголошенням про втрату сертифікату від 04.08.2011.
Окрім того суд звертає увагу на те, що відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах №14/5/48 від 06.06.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1996 року за №324/1349 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №84/5/232 від 08.08.2005 року) - громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом (п.2.2.). Згідно із п. 2.3 вказаного Порядку, договір відчуження земельної ділянки посвідчується в нотаріальному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
В судовому засіданні встановлено, що розписка, наявна у матеріалах справи, нотаріально посвідчена не була. Твердження позивача про те, що відповідач ухилився від явки до нотаріальної контори, до уваги судом не беруться, оскільки доказів на підтвердження даних фактів позивачем не надано.
Таким чином, оскільки факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу, сертифікату, який повинен був бути нотаріально посвідчений не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 151-154, 224, 224 ЦК Української РСР, ст.ст.12, 141, 247, 263-265, 273, 315, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
У задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчук В. В.

Повний текст рішення складено 04.06.2021