ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/714/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю. Г.

за участю учасників справи: представника Акціонерного товариства «Альфа - Банк» адвоката Панченка Д.В., представника позивача адвоката Куц І.Ц.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа - Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 12 березня 2021 року (суддя Чевилюк З.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк», третя особа ОСОБА_2 , Хмельницьке бюро технічної інвентаризації про скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію від 13.02.2019 року № 45496530, прийнятого державним реєстратором Дубас Оленою Олександрівною, Хмельницьке бюро технічної інвентаризації, Хмельницька обл., про державну реєстрацію права приватної власності, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», , розмір частки 1/1, об`єкта права власності реєстраційний номер: 101,квартири, загальною площею (кв.м.): 87,2, житлова площа (кв.м.): 55,1, адреса АДРЕСА_1 .

Зазначала, що реєстрація права власності на нерухомість за банком відбулась в процесі реалізації іпотечного застереження на нерухомість, яка виступала забезпеченням виконання кредитних зобов`язань в іноземній валюті відповідно до Генерального договору про надання кредитних послуг №885/19-ГД 4 від 26.03.2008 року, додаткової угоди №885/18 РК 7 від 26.03.2008.

Квартира за адресою АДРЕСА_1 є єдиним місцем проживання позивача та її неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , іншого житла немає.

На забезпечення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 26.03.2008 року поширюється дія мораторію за Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вимога банку про погашення заборгованості не отримувалась позивачем. Оцінка предмету іпотеки не здійснена в установленому порядку.

Зважаючи на викладене, відсутність згоди позивача на набуття права власності на квартиру відповідачем, існування мораторію на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, неотримання вимоги позивачем про погашення заборгованості, нездійснення оцінки іпотечного майна, позивач вважає свої права порушеними, а рішення від 13.02.2019року № 45496530 про державну реєстрацію права приватної власності, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», , щодо квартири, загальною площею (кв.м.): 87,2, житлова площа (кв.м.): 55,1, адреса АДРЕСА_1 та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 12 березня 2021 року позов задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45496530 від 13.02.2019 року, що прийняте державним реєстратором Дубас Оленою Олександрівною, Хмельницьке бюро технічної інвентаризації, Хмельницька обл.., про державну реєстрацію права власності Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», , розмір частки 1/1, об`єкта права власності реєстраційний номер 101, квартира загальною площею 87,2 кв.м., житловою площею 55,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та запис про право власності 30264592 від 11.02.2019 року.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 769 грн.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Альфа - Банк» просить рішення суду скасувати, ухвалити постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Альфа - Банк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Хмельницьке бюро технічної інвентаризації про визнання неправомірним та скасування рішення державного реєстратора відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Звертає увагу, що позивачем не надано жодного доказу використання спірної квартири як місця свого постійного проживання та відсутності іншого нерухомого майна, оскільки позивач має довести обставини на які вона посилається належними доказами, а не відповідач.

Вказує, що суд першої інстанції не вірно застосував ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На думку апелянта, встановлений законом мораторій на стягнення іпотечного майна не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки, а лише тимчасово забороняє його примусове стягнення, тобто відчуження без згоди власника.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без зміни, апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що доводи відповідача ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 26 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3, що змінила прізвище на ОСОБА_1 , було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папкою Т.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 1677. Предметом даного Договору є передання в іпотеку, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № 885/19-ГД 4 від 26.03.2008 р. укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 87,2 кв.м., що належала позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане управлінням житлово- комунального господарства 13.03.2008 року, на підставі розпорядження від 14.02.2008 року № 191, право власності на яку зареєстроване Хмельницьким БТІ 13.03.2008 року на підставі Свідоцтва про право власності в електронному реєстрі прав власності за номером 22473408, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Хмельницьким БТІ № 18074862 від. 13.03.2008 року (п. 1.1 Іпотечного договору) (Т.1, а.с.11-15).

За адресою іпотечної квартири зареєстровані неповнолітні діти позивача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.11.2018 року по теперішній час, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з ІНФОРМАЦІЯ_3 по теперішній час., що підтверджується свідоцтвами про народження та довідками про реєстрацію місця проживання (Т.1, а.с. 28, 30).

За Генеральним договором про надання кредитних послуг № 885/19-ГД 4 від 26.03.2008р. укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , кредитор надав позичальнику доларовий кредит в розмірі 70 000 доларів США під 13,5 % річних на строк до 05.03.2023 року (Т.1, а.с.16-24).

Позичальник допустив прострочку за кредитним зобов`язанням перед банком, що мало наслідком реєстрацію права власності на нерухомість за банком в процесі реалізації іпотечного застереження на нерухомість, яка виступала забезпеченням виконання кредитних зобов`язань в іноземній валюті відповідно до Генерального договору про надання кредитних послуг №885/19-ГД 4 від 26.03.2008 року, додаткової угоди №885/18 РК 7 від 26.03.2008(п.2.4. іпотечного договору).

Рішення про державну реєстрацію від 13.02.2019 року № 45496530, прийняте державним реєстратором Дубас Оленою Олександрівною,Хмельницьке бюро технічної інвентаризації, Хмельницька обл., про державну реєстрацію права приватної власності, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», , розмір частки 1/1, об`єкта права власності реєстраційний номер: 101,квартири, загальною площею (кв.м.): 87,2, житлова площа (кв.м.): 55,1, адреса АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.177).

20 квітня 2019 року позивач дізналась, що право власності на предмет іпотеки набуто АТ «Укрсоцбанк», на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, індексний номер: 45496530 від 13.02.2019 року прийняте державним реєстратором Дубас Оленою Олександрівною, Хмельницьке бюро Технічної інвентаризації, Хмельницька обл., що стало підставою звернення до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив в того, що в судовому засіданні не спростовано того факту, що спірне іпотечне майно є постійним місцем проживання позивача та її неповнолітніх дітей, не доведено наявність іншого нерухомого майна, що може бути використано як місце постійного проживання. Наявність судового спору підтверджує відсутність згоди позивача на звернення стягнення на іпотечне майно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-ІV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-ІV).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-ІV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-ІV визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VІ «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VІ) норми статті 37 Закону № 898-ІV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 Закону № 898-ІV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VІ змін до статті 36 Закону № 898-ІV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VІІ, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

-таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

-загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону № 1304-VІІ передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-ІV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-ІV).

Отже, Закон № 898-ІV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

В іпотечному договорі від 26 березня 2008 року, укладеному між банком та ОСОБА_3, що змінила прізвище на ОСОБА_1 сторони обумовили, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: - на підставі рішення суду; або - на підставі виконавчого напису нотаріуса; або - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або - шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; - шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі - продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (а.с 11-15).

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VІІ право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VІІ ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Аналогічний паровий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19).

Колегія суддів враховує, що у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц (провадження № 61- 10874сво18), викладено правовий висновок про те, що положення Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі).

Разом з тим за змістом статей 13, 27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», можна зробити висновок, що законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Таким чином, у такому випадку підлягає застосуванню не висновок, що міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 464/8589/15-ц, а висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 802/1340/18-а.

Такий самий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі 127/16726/17.

Враховуючи наведене, державним реєстратором при прийнятті рішення не дотримано вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства (ст. 9 ч.2).

Докази про наявність за позивачем права власності на інше житло відсутні і матеріалами справи в місцевому суді не встановлені.

Не встановлені такі обставини і при розгляді справи в апеляційному порядку.

Відносно доводів апеляційної скарги, що належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, судова колегія звертає увагу, що заявлена позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на майно за АТ «Альфа - Банк» фактично стосується запису про це право. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.17), від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 74), від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а).

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявників з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам Закону.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа - Банк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 4 червня 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк