Дата документу 04.06.2021 Справа № 334/7011/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/7011/19 Головуючий у 1 інстанції Гнатюк О.М.
Провадження № 22-ц/807/1972/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Гончар М.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запоріжобленерго» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У вересні 2019 року ПАТ «Запоріжобленерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначено, що 02 січня 2015 року між Товариством та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір № 41/15 щодо надання інформаційних та консультаційних послуг з супроводження програмного забезпечення «Облік праці та зарплати (ПЗ «Зарплата).

Відповідно до п.2.1, 2.2 договору за надання передбачених цим договором послуг Товариство мало перераховувати Виконавцю 15200,00 грн. щоквартально, та 60800,00 грн. на рік, а відповідно до п.6.1. договору - його було укладено на строк до 31.12.2015р.

На виконання умов договору Товариство 29.04.2016 р. перерахувало Виконавцю 15200,00 грн. (платіжне доручення № 11766 від 29.04.2016р.) та 15200,00 грн. (платіжне доручення № 11765 від 29.04.2016р), а загалом 30400, 00 грн.

Відповідно до графіку внесення змін в ПЗ «Зарплата», підписаного 13.05.2016р між Позивачем та Відповідачем, передбачалось що послуги за договором будуть надані Відповідачем в строк, визначений у графіку (не пізніше липня 2016 року), однак у вказаний строк послуги так і не були надані Відповідачем. Крім цього, з інформації розміщеної в ЄДР, Позивач був поінформований про те, що підприємницька діяльність Відповідача, як фізичної особи-підприємця, була припинена 31.03.2017р., про що до реєстру було внесено номер запису 4034125.

Враховуючи зазначені обставини, 16.08.2019 р. Позивач звернувся до Відповідача (як фізичної особи) із вимогою щодо повернення на рахунок Позивача 30400,00 грн., які були сплачені Відповідачу за виконання послуг за договором, однак станом на 23.09.2019 р. Позивач відповіді на вимогу від Відповідача не отримав, грошові кошти на рахунок Позивача від Відповідача не повернуті.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Запоріжжяобленерго» заборгованість в сумі 30400,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Запоріжжяобленерго» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Учасники провадження про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотання про проведення судового засідання за допомогою відеоконференцзв`язку на підставі ч. 4 ст. 212 ЦПК України або про розгляд справи за їх відсутністю не подавали.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу закриває апеляційне провадження у справі з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідно до договору №41/15 суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 як виконавець та ВАТ «Запоріжжяобленерго», як замовник уклали угоду про надання інформаційних та консультаційних послуг із супроводу програмного забезпечення ПО «Зарплата» на базі ПЕВМ на підприємстві ВАТ «Запоріжжяобленерго».

Згідно з виписки з банківського рахунку позивачем переведено ПП ОСОБА_1 15200 грн. за надання інформаційних та консультаційних послуг за договором №41/15 від 2.01.15 року за 1 кв. 2015 року.

Згідно з виписки з банківського рахунку позивачем 29.04.2016 року переведено ПП ОСОБА_1 15200 грн. за надання інформаційних та консультаційних послуг за договором №41/15 від 2.01.15 року за 3 кв. 2015 року.

Згідно з виписки з банківського рахунку позивачем 29.04.2016 року переведено ПП ОСОБА_1 15200 грн. за надання інформаційних та консультаційних послуг за договором №41/15 від 2.01.15 року за 2 кв. 2015 року.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований як ФОП із 13.05.1993 року, дата запису в Єдиному реєстрі про включення до ЄДР відомостей про фізичну особу підприємця ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про припинення його підприємницької діяльності було внесено 31.03.2017 року, тобто на станом на дату звернення з позовом ОСОБА_3 статусу суб`єкта господарювання вже не мав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відтак норми процесуальних законів наведено тут і далі у редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 02 жовтня 2018 року.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Разом з тим статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Як уже зазначалось, звертаючись із цим позовом, позивач просив стягнути заборгованість за договором, укладеним між ним та ФОП ОСОБА_1 .

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України (далі ГК України) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (тут і далі у редакції, чинній на час припинення ФОП ОСОБА_1 ) передбачено, що Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598609 ЦК України, статей 202208 ГК України, статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП спір, що виник між ПАТ «Запоріжжіобленерго» та ОСОБА_1 належить до господарської юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору (постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14?144цс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 5 червня 2019 року у справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18 (провадження № 14-460цс19).

За п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. За ч. 2 вказаної статті порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги. Відповідно до ч. 4 цієї статті у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи. Відповідна заява до суду не надходила.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що даний спір, виходячи з суб`єктного складу, відповідно до ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарських судів і, згідно вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, апеляційний суд на підставі ст. 377 ЦПК України скасовує рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2020 року та закриває провадження у справі. Додатково апеляційний суд роз`яснює право позивача звернутися з відповідним позовом до належного суду відповідної юрисдикції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжобленерго» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2020 року у цій справі скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: