Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року справа № 542/276/21

провадження № 2/542/240/21

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кашуби М.І.,

за участю секретаря судового засідання Коркішко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Нові Санжари цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

в с т а н о в и в :

До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 звернувся представник Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та прохає стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07.04.2009 у розмірі 7181,05 грн., судові витрати у справі.

В обґрунтування своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що за гр. ОСОБА_2 рахується непогашена заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.04.2009. Так, позивачем зазначено, що на виконання умов вказаного договору АТ КБ «ПриватБанк» надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, встановлених в договорі. Однак, позичальник свої зобов`язання за договором не виконав, не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник, ОСОБА_2 , померла. Але станом на дату смерті позичальника заборгованість за кредитними зобов`язаннями становила 7181 грн 05 коп., і є не погашеною на час звернення позивача до суду із позовом.

Після смерті ОСОБА_2 на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» заведена спадкова справа.

Вважаючи, що ОСОБА_1 є особою, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , і до складу такої спадщини входять кредитні зобов`язання померлого позичальника, оскільки на час відкриття спадщини відповідач постійно проживав зі спадкодавцем - позичальником і протягом 6 місячного строку від дня відкриття спадщини не відмовились від її прийняття, посилаючись на положення частини 3 статті 1268 ЦК України, позивач звернувся до суду із відповідним позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості, а також судові витрати у справі, як зі спадкоємця боржника (позичальника).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25.02.2021 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судове засідання на розгляд справи представник позивача не з`явився, в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач в судове засідання не з`явився. В заяві, що надійшла до суду, просить справу розглянути за його відсутності. У відзиві на позовну заяву зазначив, що з позовними вимогами позивача він не згодний, оскільки заборгованість виникла у його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Жодних дій для прийняття спадщини він не здійснював. Заяви про прийняття спадщини у встановлений законом термін не подавав, свідоцтв про право на спадщину не отримував. Прохає відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статтей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 07 квітня 2009 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг з використанням кредитної картки, шляхом приєднання (в порядку статті 634 ЦК України) до умов, запропонованих банком в письмових Умовах та Правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем заяви (надалі Заява) (а.с. 26).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданим Новосанжарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.42).

Згідно з наданим позивачем розрахунком за кредитним договором № б/н від 07.04.2009 (а.с.5-10) станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком становить 7181,05 грн., яка складається з наступного:

7181,05 грн. - заборгованість за тілом кредита,

в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита;

7181,05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;

0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;

0,00 грн. - нарахована пеня;

0,00 грн. - нараховано комісії.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Новосанжарської державної нотаріальної контори з претензією від 08.04.2020 вих. № SAMDN50ОТС001912427, за змістом якої просив включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі спадкових справ, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком, повідомити банку відомості про осіб, які подали заяву про спадщину або відмову від її прийняття після смерті боржника, повідомити відомості про видані свідоцтва про право на спадщину (а.с.44).

На вказану вимогу, Новосанжарська державна нотаріальна контора своїм листом від 24.04.2020 вих. № 373/01-16 повідомила, що після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа № 62/2020 від 24.04.2020 на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Вказано, що заяв від інших спадкоємців до нотаріальної контори не надходило (а.с. 45).

12.11.2020 на адресу відповідача направлений лист-претензія вих. № SAMDN50ОТС001912427 від 12.06.2020 про необхідність погашення заборгованості ОСОБА_1 , в якості спадкоємця позичальника ОСОБА_2 (а.с. 46).

Оскільки ОСОБА_1 в добровільному порядку не сплатив суму за відповідним кредитним зобов`язанням, вважаючи його таким, що прийняв спадщину, до складу якої також входять й кредитні зобов`язання померлого позичальника, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.04.2009, з вказаної особи, як зі спадкоємця позичальника.

Надаючи оцінку вказаним вимогам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частиною 1 статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Відповідно до приписів частини 2 статті 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями частини 1 статті 611 ЦК України, визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Положеннями частини 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом статті 1281 ЦКУкраїни кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Як убачається з копій паспортів позичальника, відповідача, а також довідки Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради № 369/11-13 від 02.04.2021 про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_1 постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 81).

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України він є спадкоємцем після померлої ОСОБА_2 і мав право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 20.01.2019 по 20.07.2019.

14.04.2020 позивачем була направлена претензія кредитора до Новосанжарської державної нотаріальної контори, в якій банк просив включити свої кредиторські вимоги в спадкову масу; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості у розмірі 7181,05 грн., просили надати інформацію стосовно звернення з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника; відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також які вже її прийняли (а.с. 44).

Отже, позивачем були дотримано вимоги вищенаведених положень закону щодо строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, яка може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 11 липня 2018 по справі № 495/1933/15-ц.

Відповідно до п. 2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

За змістом пункту 2.2 глави 10 Порядку при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Згідно з пунктом 2.4 глави 10 Порядку у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що пред`явлення кредитором своїх вимог до спадкоємця не йому безпосередньо, а через нотаріуса, не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України, але така вимога з метою інформування спадкоємця має надійти у матеріали спадкової справи, відкритої після смерті спадкодавця або бути відкритою за претензією кредитора, якщо така претензія надійшла першою.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, висловленими Верховним Судом 21.08.2019 в постанові по справі 320/6489/16-ц та постанові від 23.10.2019 по справі № 496/4489/16-ц.

З огляду на те, що ОСОБА_1 зареєстрований за однією з позичальником адресою, позивач вважав, що відповідно до вимог частини 3 статті 1268 ЦК України, ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину, так як заяви про відмову від її прийняття він не подавав.

Водночас, встановлення цієї обставини є недостатнім для формування висновку про обгрунтуваність позовних вимог.

Так, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що після смерті спадкодавця ОСОБА_2 залишилось будь-яке спадкове майно та її спадкоємці мають право або отримали у натурі певне спадкове майно та яка вартість цього майна, що унеможливлює стягнення зі спадкоємців заявлених позивачем грошових коштів.

Зі змісту повідомлення, наданого до суду Новосанжарською державною нотаріальною контрою № 367/01-16 від 07.04.2021 вбачається, що після померлої ОСОБА_2 заведена спадкова справа № 62/2020 від 24 квітня 2020 року на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк». Заяв від спадкоємців, які претендують на спадщину або відмовляються від неї, до нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 82).

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що після смерті спадкодавця ОСОБА_2 залишилося будь-яке спадкове майно та її спадкоємці мають право або отримали у натурі певне майно та яка вартість цього майна.

Крім того, доказів на підтвердження того, чи була прийнята спадщина іншими особами після померлої ОСОБА_2 , крім відповідача ОСОБА_1 , матеріали справи не містять та позивачем не надані.

Таким чином, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , у межах вартості якого спадкоємець останньої, відповідач ОСОБА_1 , несе відповідальність перед кредитором.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку статтей 76 - 80, частини 1 статті 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, та інші обставини, що мають значення для справи.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Відтак, беручи до уваги, що предметом спору є стягнення боргу кредитором спадкодавця з підстав, зазначених в позові, станом на день ухвалення рішення в матеріалах справи відсутні відомості про правонаступників після смерті позичальника ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також відсутні докази існування спадкового майна і його вартості, не встановлено отримання спадкового майна спадкоємцями, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк».

Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі вищевикладеного, та керуючись статтями 2, 10, 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро, 49094,

відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.