П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021року м. Київ

Справа № 761/26646/18

Провадження: № 22-ц/824/1253/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Гулієв М.Д.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк»,

на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Фролової І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни, третя особа: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 грудня 2007 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 44.05-10-1159Л. Згідно з п. 1.1. кредитного договору ПАТ «Укрсоцбанк» (далі - банк) надало їй кредит в іноземній валюті у розмірі 101 600,00 доларів США зі сплатою 12 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 січня 2007 року між нею та банком також було укладено іпотечний договір № 44.02-1512/1, на підставі умов якого банк прийняв в іпотеку двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності. 02 травня 2018 року державним реєстратором Поповою О.В. було зареєстровано право власності на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк», чим порушено її, ОСОБА_1 , права та неправомірно позбавлено її права власності, оскільки банк не мав права набувати право власності через мораторій. На підставі викладеного просила суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової О.В. про державну реєстрацію права приватної власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , індексний номер: № 40910133 від 03 травня 2018 року, прийняте державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Поповою О.В.; скасувати запис про право власності №25976318, який був внесений державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Поповою О.В. на підставі рішення від 03 травня 2018 року, індексний номер 40910133, про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк».

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 до державного реєстратора КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової О. В., третя особа - ПАТ «Укрсоцбанк», про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової О. В. про державну реєстрацію права приватної власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , індексний номер 40910133 від 03 травня 2018 року.

Скасовано запис про право власності № 25976318, який внесений державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Поповою О. В. на підставі рішення від 03 травня 2018 року, індексний номер 40910133, про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк».

ПАТ «Укрсоцбанк», не погодившись із зазначеним заочним рішенням, 29 липня 2019 року звернулося до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, яку ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2019 року залишено без задоволення.

20 листопада 2019 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року, мотивуючи її тим, що у зв`язку із неналежним виконання позивачкою кредитних зобов`язань у неї станом на 26.02.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 129 582,75 доларів США, що по курсу НБУ складає 3 497 264,52 грн. В іпотечному договорі, підписаному між позивачкою та ПАТ «Укрсоцбанк, міститься відповідне застереження, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у разі порушення кредитних зобов`язань. Тобто, сторони вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору. Висновки суду першої інстанції про те, що банком примусово було звернуто стягнення на предмет іпотеки, не можуть вважатись правильними, оскільки ОСОБА_1 надала іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до ПАТ «Укрсоцбанк», що підтверджено у п. 4.5.3 іпотечного договору. За таких обставин, ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до даних првовідносин. Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, що є окремою підставою для відмови у позові.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Укрсоцбанк» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року.

Не погодившись із таким судовим рішенням, АТ «Альфа-Банк» як правонаступник АТ «Укрсоцбанк» подало касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено, ухвалу Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Справа надійшла до Київського апеляційного суду 09 грудня 2020 року.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17грудня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Лашко І.І. в інтересах АТ "Альфа-банк" підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав шляхом пред`явлення позову до неналежного відповідача.

ОСОБА_1 та її адвокат Кузнецов Л.В. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

26 січня 2021 року адвокат Кузнецов Л.В. подав до Київського апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на встановлення карантину на усій території України. Зазначав, що він хвилюється за своє життя та за життя своїх рідних та близьких, оскільки знаходиться в групі максимального ризику летальних наслідків вірусів у зв`язку з хронічними захворюваннями та фізіологічними особливостями, має старих батьків та дітей. На підтвердження вказаних обставин адвокат долучив до клопотання довідку МЦПП "Клініка Медіком" від 26.01.2021 року про те, що він, Кузнєцов Л.А. з 25.01 по 29.01.2021 року перебував на амбулаторному лікуванні.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності позивачки та її адвоката, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною другою статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Посилаючись на неможливість прибуття в судове засідання у зв`язку із встановленням карантину на території України, адвокат Кузнецов Л.В. в інтересах ОСОБА_1 не наводить поважної причини, пов`язаної з карантинними обмеженнями, при цьому, слід відмітити, що надана адвокатом медична довідка підтверджує лише факт його захворювання на ОРВІ та гострий орарингіт, а не на коронавірусну хворобу. При цьому, слід відмітити, що наявність у нього такого стану здоров`я не завадило подати клопотання про відкладення розгляду справи до суду особисто. За відсутності об`єктивних причин (захворювання на коронавірусну хворобу, віднесення до групи ризику, наявність хронічного захворювання, тощо) така обставина, як хвилювання за своє життя та життя оточуючих в умовах адаптивного карантину не може вважатись поважною для відкладення розгляду справи.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів розцінила такі дії представника позивачки, як такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи, а тому вважала за можливе слухати справу за відсутності ОСОБА_1 та її адвоката Кузнецова Л.В.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 21 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір кредиту № 44.05-10-1159/1, відповідно до якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 101 600,00 доларів США зі сплатою 12,00 % річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 21 грудня 2032 року на умовах, визначених договором кредиту.

На забезпечення кредитних зобов`язань між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір № 44.02-1512/1 від 21 грудня 2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

За ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке є забезпеченням за валютними кредитами, розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення, а тому вважав, що у даному випадку відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, не зважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; близькі за змістом приписи були викладені у частинах першій і третій статті 12 ЦПК України у редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; частина перша статті 29 ЦПК України у редакції, чинній до цієї дати).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; частина друга статті 30 ЦПК України у редакції, чинній до цієї дати).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такі правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)).

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що зміст і характер відносин між учасниками даної справи та обставини справи підтверджують, що спір у позивачки є саме з ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-банк», з приводу порушення її права власності на квартиру внаслідок дій банку щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як державний реєстратор, нотаріус, тощо.

Отже, позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до державного реєстратора, якого позивачка визначила відповідачем. Державний реєстратор, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи взагалі не був залучений.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 51 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Із змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.

Згідно матеріалів справи позивачем таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялось.

Оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачка не позбавлена права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача з урахуванням вимог щодо предметної та суб`єктної юрисдикції.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

За наведених обставин, заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 рокускасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 січня 2021 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль