Справа № 314/1827/20
Провадження № 2/314/240/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/1827/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною частковою власністю та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною частковою власністю та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку. В процесі розгляду справи позивач збільшував позовні вимоги, змінював предмет позову та просив визнати право власності на увесь житловий будинок, проте в подальшому заявив клопотання про залишення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог та зміну предмету позову.

В обґрунтування позову зазначено, що починаючи з травня 2012 року вони з відповідачкою проживали як сім`я в квартирі доньки відповідача у м. Запоріжжя. У квітні 2012 року позивачем з відкритого ним у 2007 році депозитного рахунку № НОМЕР_1 в АК банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» було знято кошти в розмірі 150000,00 грн. на придбання житлового будинку. В червні 2012 року за кошти, зняті з депозитного рахунку, було придбано житловий будинок в АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 16.06.2012, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, право власності було оформлено на ОСОБА_4 . Оформити на себе право власності на житловий будинок позивач не міг, оскільки перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , шлюб з якою було розірвано у грудні 2012 року за рішенням суду та розглядалося питання про поділ майна. В подальшому 06.06.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20.11.2018 шлюб між сторонами розірвано, позивач один проживає та зареєстрований у вищезазначеному будинку, веде домашнє господарство, обробляє присадибну ділянку. На даний час ОСОБА_4 має намір продати вищезазначений будинок, оскільки є його власницею, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 просить визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільною частковою власністю та визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку.

У відзиві на позов ОСОБА_4 заперечила проти його задоволення, вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , у травні 2012 року шлюб між ними було розірвано, майно, придбане ними за час шлюбу, було поділено добровільно. 16.06.2012 нею придбано в особисту приватну власність житловий будинок у селі Михайло - ЛукашевеВільнянського району, що потребував капітального ремонту. З позивачем ОСОБА_1 вони перебували у дружніх відносинах, в подальшому почали проживати разом в її будинку, з грудня 2013 року ОСОБА_1 зареєструвався в даному будинку, однак спільне життя не склалося та у 2018 році шлюб між ними було розірвано. На даний час, ОСОБА_1 вважає себе господарем вищевказаного будинку та чинить їй перешкоди в користуванні. При цьому зазначає, що з 01.03.1980 по 06.12.2012 ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою

Від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 надійшов позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , в якому просила суд визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку, проте в подальшому остання заявила клопотання про залишення позову без розгляду.

Позивач та його представник у судовому засіданні на задоволенні позову наполягали з підстав, зазначених у позові, та просили їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснив, що він є продавцем житлового будинку АДРЕСА_1 , усі переговори щодо продажу будинку велися з ОСОБА_1 , вказав, що ОСОБА_1 надавав йому завдаток та кошти при оформленні договору купівлі-продажу у нотаріуса, а під час укладання договору йому стало відомо, що будинок буде оформлений на ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_8 (сусідка, спільна знайома сторін по справі) пояснила, що познайомилась з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 восени 2013 року, допомагала їм обробляти огород, робити ремонт, перебувала зі сторонами в дружніх відносинах, вказала, що спочатку у будинку проживав ОСОБА_1 , а пізніше приїхала ОСОБА_4 . Також зазначила, що перед початком 2019 року сторони посварилися і ОСОБА_4 поїхала до доньки.

Свідок ОСОБА_9 (двоюрідна сестра ОСОБА_4 ) суду пояснила, що після розлучення з чоловіком ОСОБА_4 зайняла в неї 3000 доларів США для купівлі житлового будинку, за яку саме суму придбала відповідач будинок їй не відомо. Після купівлі будинку вона проживала в ньому сама, з 2013 року вони почали проживати з ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін стосовно предмету спору, перевіривши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За положеннями ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.03.1980 по 06.12.2012 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 06.06.2014 зареєстровано шлюб, який було розірвано відповідно до рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20.11.2018.

16.06.2012 між ОСОБА_7 (за договором продавець) та ОСОБА_4 (за договором - покупець) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким продавець передав у власність покупцю, а покупець прийняв від продавця (купив) житловий будинок за АДРЕСА_1 , і оплатив її вартість за ціною та у порядку, передбаченому договором. Пунктом 3 договору передбачено, що за домовленістю сторін продаж житлового будинку вчиняється за 76000,00 грн., які продавець одержав від покупця повністю до підписання цього договору. Даний договір купівлі-продажу було укладено в письмовій формі та посвідчено нотаріально, окрім того, сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов.

Разом з тим, позивач зазначив, що ОСОБА_4 лише формально була зазначена в договорі в якості покупця, проте дійсним покупцем є ОСОБА_1 .

На підтвердження укладення договору купівлі продажу, позивач посилалася на зняття ним коштів з депозитного рахунку № НОМЕР_1 в АК банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» в розмірі 150000,00 грн., що належали йому особисто.

Зі змісту довідки, виданої Виконавчим комітетом Михайло-Лукашівської сільської ради від 02.06.2020 №235, вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрований в житловому будинку АДРЕСА_1 . У той час, як відповідач ОСОБА_4 фактично не проживає за цією адресою.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

У ході розгляду справи продавець ОСОБА_7 підтвердив, що він продавав квартиру позивачу по справі ОСОБА_1 і саме він передавав йому кошти за договором. Зазначаючи при цьому також, що ніяких перемовин з ОСОБА_4 , яка була формально вписана в договір як покупець, він про продаж житлового будинку не вів, ніяких коштів від неї не отримував.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням встановлених судом обставин справи, суд вважає, що позивач, звернувшись до суду з вимогами про визнання спірного майна спільною частковою власністю та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку, обрав невірний спосіб захисту, оскільки за наведених обставин у позивача виникло право вимоги визнання договору недійсним в частині покупця та переведення права покупця на позивача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими, тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною частковою власністю та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 04.06.2021.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

04.06.2021