РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

02.06.2021 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Дзеньдзюри С.М.

при секретарі Галімурці О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якому просить визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що згідно Договору дарування 2/3 часток квартири від 08.07.2016 р. та Договору купівлі - продажу 1/3 частки квартири від 11.07.2018 р. є власницею квартири АДРЕСА_2 .

У вищевказаній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка у 1997 р. виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. Так, місце проживання відповідача було зареєстроване у даній квартирі в 2006 році, коли власником квартири був батько позивача ОСОБА_3 , який також являється дядьком відповідача.

В квартирі проживає позивач ОСОБА_1 та сплачує плату за комунальні послуги. Відповідач не проживає у квартирі, особисті речі за адресою місця реєстрації відповідача відсутні, що підтверджується Актами про відсутність (не проживання) особи за місцем її реєстрації, підписаним членами комісії ЛКП «Львівський ліхтар» від 24.02.2020 р. та від 02.05.2020 р.

Ухвалою від 17.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явилась, однак представником позивача подано на адресу суду клопотання про слухання справи у її відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належно повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи.

За таких обставин суд приходить до висновку про можливість слухання справи у відсутності сторін, за наявних у матеріалах справи доказів, та у відповідності до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, з постановленням заочного рішення.

На підставі ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не проводилось.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно Договору дарування 2/3 ідеальних часток квартири від 08.07.2016 року, № 716, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар 2/3 (дві треті) ідеальні частки квартири АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з двох житлових кімнат, житловою площею 29, 2 кв. м., та кухні. Загальна площа квартири становить 52, 7 кв.м. Комора в підвалі - 6, 0 кв.м.

Крім того, згідно Договору купівлі - продажу 1/3 частки квартири 11.07.2018 р., № 941, ОСОБА_3 продав позивачу ОСОБА_1 1/3 (одну третю) частку квартири АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 у 1997 р. виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, що підтверджується довідкою про укладення шлюбу № 2078 від 28.02.2018 р. та Актами від 24.02.2020 р. та від 02.05.2020 р. про відсутність (не проживання) особи за місцем її реєстрації, підписаними членами комісії ЛКП «Львівський ліхтар».

Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Із цього слідує, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відділами у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сили.

Оскільки відповідач не проживає у вказаній квартирі тривалий час, не користується нею, у квартирі відсутні будь-які її речі, комунальних послуг не оплачує, то суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, тому відповідача ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.ст. 81, 83, 259, 263, 264, 265, 274-279 ЦПК України -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Дзеньдзюра С.М.