Ухвала

28 січня 2021 року

м. Київ

справа № 391/932/19

провадження № 61-771ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 03 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Компаніївського районного нотаріального округу Солодова Людмила Анатоліївна, про визнання договорів купівлі-продажу частково недійсними в частині покупця та переведення права покупця за цими договорами,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: визнати частково недійсним в частині покупців укладений 23 грудня 2015 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0408 га, кадастровий номер :50:004:0005, розташованої по АДРЕСА_1 , перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати частково недійсним в частині покупців укладений 24 грудня 2015 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га, кадастровий номер :50:004:0004, розташованої по АДРЕСА_1 ; визнати частково недійсним в частині покупців укладений 24 грудня 2015 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , перевівши право покупця за цим договором га ОСОБА_2 .

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації судовий збір в сумі 2 522,40 грн.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 03 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2020 року залишено без змін. Додаткове рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2020 року скасовано.

13 січня 2021 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати повністю рішення місцевого суду і постанову апеляційного суду в частині залишення без змін рішення місцевого суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Враховуючи наведене, останнім днем звернення до суду з касаційною скаргою на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 03 грудня 2020 року було 04 січня 2021 року, однак касаційну скаргу подано засобами поштового зв`язку 13 січня 2021 року, тобто після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.

Доводи заявника про те, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду було складено 14 грудня 2020 року, не заслуговують на увагу, оскільки в тексті цієї постанови відсутня інформація про дату складення її повного тексту. Зазначення в оскаржуваній постанові апеляційного суду «виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду, суддя Кропивницького апеляційного суду В. В. Черненко, 14 грудня 2020 року» не свідчить про складення повного тексту цієї постанови 14 грудня 2020 року.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості поновити строк на касаційне оскарження за власною ініціативою, а лише - за наявності відповідної заяви особи, яка подає скаргу, із зазначенням поважних причин пропуску цього строку.

Таким чином, заявнику необхідно подати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2020 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, в якій навести підстави для його поновлення та надати відповідні докази, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ОСОБА_1 заявила клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на те, що вона є пенсіонером за віком і розмір судового збору, який підлягає сплаті перевищує 5 % її річного доходу за минулий рік та є надмірним тягарем для неї. На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 надала довідку про доходи від 12 січня 2021 року № 445410, видану Управлінням обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, згідно з якою її дохід за 2020 рік становить 26 540,29 грн

Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Доводи клопотання ОСОБА_1 , а також надана на підтвердження її доходів довідка дають підстави для висновку, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги (1 921 грн х 0,4 х 3 х 200 % = 4 610,40 грн) перевищує 5 % розміру її річного доходу (26 540,29 грн х 5 % = 1 327,02 грн). Враховуючи зазначене, клопотання необхідно задовольнити.

Окрім того, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначено підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Системний аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитися у взаємозв`язку з мотивованим посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу (підстави) для касаційного оскарження судового (судових) рішення (рішень).

ОСОБА_1 вказала, що касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суди не застосували правового висновку, викладеного в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року у справі № 761/32029/15-ц, а висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній.

Посилання заявника на пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Якщо касаційна скарга оскаржується на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, то вона окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018року у справі № 2/1712/783/2011, від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі № 522/2732/16-ц); пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. (Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19).

Касаційна скарга ОСОБА_1 містить наведених підстав касаційного оскарження судових рішень.

Посилання ОСОБА_1 на ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року у справі № 761/32029/15-ц, не свідчить про оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, так як вказана ухвала не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні частини четвертої статті 263 ЦПК України, а відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а не Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Формальне посилання ОСОБА_1 на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та без наведення переконливих аргументів на підтвердження цих обставин не може бути підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

З огляду на зазначене заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 136, 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 03 грудня 2020 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 03 грудня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання уточненої касаційної скарги із зазначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук