Справа №265/77/21
Провадження №2-о/265/51/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/77/21 за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, зацікавлена особа: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя із вказаною заявою, посилаючись на те, що вона була одружена із ОСОБА_2 , шлюб із яким було розірвано рішенням суду у 2020 році, а тому мешкає окремо із ним. Однак ОСОБА_2 часто навідується до її місця проживання, до буд. АДРЕСА_1 , співвласником якого вона є. При цьому із заінтересованою особою у неї склались важкі стосунки, під час спілкування, спільного проживання певний час та зустрічей з ОСОБА_2 останній висловлювався нецензурною лайкою, ображав, принижував її, вчиняючи відносно заявниці систематично психологічне та фізичне домашнє насильство, внаслідок чого вона викликана поліцію, яка фіксувала вказані обставини та відносно ОСОБА_2 складались адміністративні протоколи за ст. 173-2 КУпАП. Таким чином, вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства, тому звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису для захисту себе від повторного вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 . Отже просила суд строком на 6 місяців заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці її проживання по проїзду Терновому 15 в м. Маріуполі, заборонивши наближатися йому на відстань ближче ніж 500 метрів до такого місця проживання ОСОБА_1 та до місця роботи ОСОБА_1 , Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, розташованого по пр. Перемоги 16 в м. Маріуполі, а також заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, надавши заяву суду з проханням вирішити справу за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених вимог.

ОСОБА_2 до судового засідання також не з`явився, надавши заяву з проханням вирішити справу у його відсутність, заперечуючи проти задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими, надавши з цього приводу письмові пояснення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подана заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявниця перебувала з 26 березня 2005 року в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , шлюб між якими було розірвано рішенням суду від 14 серпня 2020 року, яке набуло чинності 14 вересня 2020 року.

За паспортними даними заявника вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована по проїзду Терновому 15 в м. Маріуполі.

Також й ОСОБА_2 зареєстрований по проїзду Терновому 15 в м. Маріуполі.

Суд встановив, що на підставі рішення суду від 18 червня 2020 року, яке набуло чинності 6 серпня 2020 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку будинку по АДРЕСА_1 (загальна площа 76,3 кв. м.) та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0511 га, розташованої по проїзду АДРЕСА_1 (кадастровий № :01:022:0177).

Суд також вказує, що за інформацією Лівобережного ВП ЦВП ГУ НП в Донецькій області вбачається, що заявниця неодноразово зверталась із зверненнями про вчинення домашнього насильства відносно неї з боку ОСОБА_2 , за якими відносно останнього складались протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП.

Натомість суд зауважує, що відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 20 травня 2020 року, яка набула чинності 1 червня 2020 року, провадження по справі було закрито за відсутності складу правопорушення за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (домашнє насильство) у діях ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 .

За постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 листопада 2020 року, яка набула чинності 8 грудня 2020 року, провадження по справі було закрито за ст. 38 КУпАП через закінчення строків накладення адміністративного стягнення без встановлення судом наявності складу правопорушення за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (домашнє насильство) у діях ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 .

Згідно із постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 31 січня 2020 року, яка набула чинності 11 лютого 2020 року, ОСОБА_2 було звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (домашнє насильство) на підставі ст. 22 КУпАП за заявою ОСОБА_1 , яка примирилась із ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно із п. 3, 6, 8, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

За п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

На підставі викладеного та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникали конфліктні ситуації.

Натомість, належних та допустимих доказів того, що заявниця потерпає саме від домашнього насильства з боку свого колишнього чоловіка в будь-якій формі суду не було надано.

Таким чином з огляду на наявні у справі письмові докази суд вважає, що заявницею в процесі розгляду справи не доведено існування загрози вчинення ОСОБА_2 протиправних дій відносно неї у майбутньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

За ч. 6 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Натомість підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також суд зазначає, що за ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

З огляду на перелічене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заявниці щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 щодо права на користування ним належної йому власністю по проїзду Терновому 15 в м. Маріуполі.

Таким чином суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення заборон на ОСОБА_2 за допомогою обмежувального припису, оскільки суд вважає, що з наданих заявником доказів доводи ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в суді, тому її заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 293-294, 3501-3508 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, зацікавлена особа: ОСОБА_2 , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 13 січня 2021 року.

Суддя