Номер провадження: 22-ц/813/4346/21
Номер справи місцевого суду: 521/2447/20
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Дерезюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іванової Парасковії Василівни на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриз» про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Бриз» про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3553/18/003338 від 06.02.2018 року, укладений між ТОВ «Бриз» () в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - недійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є власником вказаного автомобіля, який вибув з її володіння незаконним шляхом.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу транспортного засобу марки BMW 325 номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , № 3553/18/003338 від 06.02.2018 року, укладений між ТОВ «БРИЗ» () в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - недійсним. Стягнуто з ТОВ «БРИЗ» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3 290 грн. 80 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3 290 грн. 80 коп.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.10.2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Іванова Парасковія Василівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1)справу розглянуто неповноважним складом суду;

2)в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3)справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4)суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5)судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6)судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7)суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Згідно ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов та визнаючи недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки BMW 325 номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , № 3553/18/003338 від 06.02.2018 року, укладений між ТОВ «БРИЗ» () в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що:

-позивач як власник спірного майна не брала участі у підписанні договору комісії, її волевиявлення на відчуження автомобіля було відсутнє, в момент вчинення правочину не дотримані вимоги, встановлені частинами другою та третьою статті 203 ЦК України;

- обраний позивачем спосіб захисту порушеного права: визнання недійсним договору купівлі- продажу № 3553/18/003338 від 06.02.2018 року, укладеного між ТОВ «БРИЗ» в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є ефективним.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам і узгоджується з доказами, які містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- ОСОБА_2 з 16.11.2013 року є власником транспортного засобу марки BMW 325 номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , на час вирішення спору - державний номерний знак НОМЕР_3 ;

- зазначене підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 04.10.2019 року та відповіддю Регіонального сервісного центру в Одеській області територіального сервісного центру № 5141;

- 06.02.2018 року право власності на спірний автомобіль перереєстровано на ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3553/18/003338, укладеного між ТОВ «БРИЗ» в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;

- за змістом договору комісії № 3553/18/003338 від 06.02.2018 року ТОВ «БРИЗ» в особі ОСОБА_3 отримало від позивача як власника спірного автомобілю повноваження на продаж транспортного засобу за її дорученням, але від свого імені;

- за висновком експерта Одеського НДКЦ МВС України Гарбуз Т.О. № 421-П від 21.01.2019 року, призначеної за ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №№ 003187 від 16.08.2018 року підпис від імені ОСОБА_2 у договорі комісії виконаний не позивачем;

- на час вирішення спору спірне майно фактично вилучено у ОСОБА_1 , знаходиться на зберіганні у органів досудового розслідування.

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.І ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Правочин, визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦК України).

За договором комісії (ч.І ст. 1011 ЦК України) одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Договір комісії за своєю юридичною природою є договором про надання послуг: комісіонер надає комітенту послугу, здійснюючи певні дії в інтересах останнього.

Згідно з положенням ст.1018 ЦК України майно, придбане комітентом за рахунок комітента, є власністю комітента. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що комісіонер хоча й укладає договір- купівлі продажу майна від свого імені, але право власності на зазначене майно комітента він не набуває.

Згідно з вимогами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вірно встановивши зазначені обставини, вірно визначившись з нормами законодавства, які регулюють правовідносини, що склалися між сторонами справи, суд першої інстанції набув правильного висновку, що оскільки позивач як власник спірного майна не брала участі у підписанні договору комісії, її волевиявлення на відчуження автомобіля було відсутнє, в момент вчинення правочину не дотримані вимоги, встановлені частинами другою та третьою статті 203 ЦК України, наслідком чого є недійсність такого правочину, яка відповідно до абз.1 ч.1 ст.216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з недійсністю правочину.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що апелянт не погоджується з висновком експертизи проведеної в межах розслідування кримінальної справи по факту відчуження автомобіля ОСОБА_2 без її волевиявлення. Зазначений висновок експерта не встановлює причетність ОСОБА_1 до скоєння злочину щодо протиправного позбавлення позивача права власності на спірний автомобіль, оскільки підпис замість ОСОБА_2 , як стверджує експерт вчинено невстановленою особою, а не ОСОБА_1 і тому даний висновок експерта не може вважатися допустимим і належним доказом і бути покладений в основу задоволення вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля між ТОВ «Бриз» та ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що такі доводи фактично не спростовують висновок районного суду про те, що позивач як власник спірного майна не брала участі у підписанні договору комісії, її волевиявлення на відчуження автомобіля було відсутнє, в момент вчинення правочину не дотримані вимоги, встановлені частинами другою та третьою статті 203 ЦК України, наслідком чого є недійсність такого правочину. Сам факт неналежності підпису власнику автомобіля щодо уповноваження комісіонера відчужити належний їй автомобіль і не надання інших доказів, які б достовірно підтверджували волевиявлення власника автомобіля на його відчуження вже свідчить про відсутність волевиявлення власника на продаж належного їй майна.

Таким чином дані доводи апеляційної скарги висновок районного суду, не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б дійсно ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, внаслідок чого не можуть бути достатньою обставиною для скасування або зміни рішення суду.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль, який зареєстрований на праві власності 16.11.2013 року за ОСОБА_2 , знаходився у фактичному користуванні її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , з яким ОСОБА_2 уклала шлюб 27.03.2014 року і перестала проживати разом у грудні 2017 року.

Тобто спірний автомобіль придбаний ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу і не підпадає під презумпцію спільної сумісної власності подружжя.

Рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з встановленням факту придбання даного автомобіля за сумісні кошти осіб, які проживали в даний період однією сім`єю та про визнання спірного автомобілю спільною сумісною власністю матеріали справи не містять. В справі є відомості, що в даний час в іншому процесі розглядається справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю з 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте в даному позові ОСОБА_2 стверджує, що спірний автомобіль є її особистою власністю і просить крім іншого стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти, які виручені від продажу автомобіля ОСОБА_1 , вважаючи ОСОБА_4 причетним до відчуження належного їй автомобілю без її згоди. Дана справа по суті не вирішена.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14- 325цс18), відсутність згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України та статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Тобто в будь-якому разі законодавством створений реальний механізм захисту права власника відсутність волевиявлення якого на укладення договору відчуження належного йому майна є підставою для визнання відповідного правочину недійсним.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу марки BMW 325 номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , № 3553/18/003338 від 06.02.2018 року, укладений між ТОВ «БРИЗ» () в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Разом з досліджуючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128-132 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюється судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, що особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставления судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З матеріалів справи вбачається, що направлена судом судова повістка на адресу проживання ОСОБА_1 повернулася з відміткою про відсутність його за вказаною адресою з вказівкою дати - 15.06.2020 року.

Зазначена відмітка вважається врученням судової повістки і не перешкоджає розгляду справи за умови дотримання вимог ч.5 ст. 128 ЦПК України і вручення її не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Судове засідання було призначено судом на 18.06.2020 року і в цей же день ухвалено оскаржуване заочне рішення. Серед доводів апеляційної скарги, апелянт, зокрема, посилається на неналежне його повідомлення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що є підстави для застосування ч.3 ст. 376 ЦПК України і скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову та визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу марки BMW 325 номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , № 3553/18/003338 від 06.02.2018 року, укладений між ТОВ «БРИЗ» () в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки фактичні обставини районним судом встановлені вірно і доводи апеляційної скарги по суті висновок районного суду не спростовують з підстав, які наведені в даній постанові суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іванової Парасковії Василівни задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу марки BMW 325 номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , № 3553/18/003338 від 06.02.2018 року, укладений між ТОВ «БРИЗ» () в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - недійсним.

Стягнути з ТОВ «БРИЗ» (код ЄДРПОУ: 24539620) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5 ) судові витрати у розмірі 3 290 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5 ) судові витрати у розмірі 3 290 грн. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01.06.2021 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

О.В. Князюк