Справа №: 398/2873/19
провадження №: 2/398/62/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"19" травня 2021 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

відповідача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Ковальової Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06 травня 2010 року на загальну суму 17 112,51 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 травня 2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач порушила умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 24 липня 2019 року виникла заборгованість за кредитним договором. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 24 листопада 2020 року в розмірі 10 328,99 грн., яка складається з: 7 580,75 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 748,24 грн. - за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 (т. 1 а. с. 2 - 4, т. 2 а. с. 145).

У відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив та письмових поясненнях відповідач заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що в анкеті-заяві від 06 травня 2010 року, яку вона підписала, процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про відсоткову ставку. Також зазначила, що всі кошти вона повернула банку. З правилами надання банківських послуг в Приватбанку вона ознайомлена не була, підписи не ставила, банк самостійно встановлював проценти. Крім того, позивач на вимогу суду не надав оригінал довідки про умови кредитування, а відтак копія такої довідки не може бути врахована під час вирішення справи. При цьому, просила застосувати строки позовної давності (т. 1 а. с. 79 - 83, 133 - 136, т. 2 а. с. 98 - 100, 174 - 175).

Позивач у відповіді на відзив та письмових поясненнях зазначив, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови, і тому він є обов`язковим до виконання відповідачем. Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, що надана суду разом з позовною заявою, чітко вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, частково сплачувала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачеві були добре відомі та зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, відповідач розрахунок заборгованості, наданий банком, не спростувала, контррозрахунок суду не надала (т. 1 а. с. 100 - 105, 165 - 173, т. 2 а. с. 136 - 141, 199 - 203).

Позивач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. Від представника позивача разом з позовною заявою надійшло клопотання, в якому він просив позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у його відсутність.

Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що в 2010 році вона отримала кредитну карту з кредитним лімітом 500,00 грн. Жодних умов і правил користування кредитною картою вона не підписувала і з ними її не знайомили. В подальшому їй підвищили кредитний ліміт до 1 000,00 грн. Вона неодноразово користувалася кредитними коштами, знімала гроші та погашала. На даний час кредитної карти вона не має, строку дії останньої карти вона не пам`ятає. Востаннє користувалася кредитною картою у 2018 чи 2019 році. Гроші, що брала, всі повернула на кредитну карту.

Представник відповідача - адвокат Ковальова Т.Ю. заперечувала проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив та письмових поясненнях.

Заслухавши вступне слово відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

06 травня 2010 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом подання відповідачем до банку анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок (т. 1 а. с. 12). В подальшому, розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався та відповідачем неодноразово отримувались кредитні картки (т. 1 а. с. 119, 175, 176).

В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору позивач додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Кредитка «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» від 06 травня 2010 року та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms/ (т. 1 а. с. 13, 14 - 28, 213 - 227, т. 2 а. с. 12 - 37).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 06 травня 2010 року, підписаній відповідачем, процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідача відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно з ст. 625.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 травня 2010 року, посилався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Кредитка «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» від 06 травня 2010 року та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms/ (т. 1 а. с. 13, 14 - 28, 213 - 227, т. 2 а. с. 12 - 37).

В Довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Кредитка «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

За змістом ч. ч. 1, 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

За клопотанням відповідача суд ухвалами від 06 квітня 2020 року та від 10 серпня 2020 року витребовував у позивача оригінали доказів, в тому числі і оригінал Довідки про умови кредитування з використання платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 06.05.2010 року (т. 1 а. с. 186, т. 2 а. с. 67 - 68). У відповідь на зазначені ухвали позивачем оригіналу Довідки про умови кредитування з використання платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 06.05.2010 року надано не було (т. 1 а. с. 211, т. 2 а. с. 75, 80, 85, 113).

За таких обставин, на підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України такий доказ, як копія Довідки про умови кредитування з використання платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 06.05.2010 року, оригінал якої позивач не надав, суд не бере до уваги.

Аналогічна правова позицій викладена Верховним Судом у постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17.

Тобто, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, які також містять Тарифи, розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, які також містять Тарифи, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Тобто, позивач одночасно з поданням позову повинен був подати суду докази на підтвердження своїх вимог щодо надання кредиту відповідачу, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, тощо.

Таким чином, суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, які також містять Тарифи, як невід`ємні частини спірного договору, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 травня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З розрахунків, долучених позивачем до заяви про зменшення позовних вимог (т. 2 а. с. 146 - 153), судом встановлено, що починаючи з 07 травня 2010 року відповідач користувалася кредитними коштами та позивачем нараховувались відсотки за користування кредитом, а також пеня за несвоєчасне погашення кредиту, які частково сплачувались відповідачем.

З розрахунку заборгованості за період з 06 травня 2010 року до 31 жовтня 2015 року вбачається, що станом на 31 жовтня 2015 року заборгованість відповідача за тілом кредиту становила 6 000,00 грн. При цьому, в рахунок сплати заборгованості за кредитом відповідач сплатила 38 821,00 грн., з яких позивачем 8 179,69 грн. було зараховано на сплату відсотків за користування кредитом.

В подальшому, за період з 01 листопада 2015 року до 24 листопада 2020 року відповідачем отримано грошові кошти в загальній сумі 8 395,77 грн. (колонка №3 «Витрати клієнтом кредитних коштів» в розрахунках станом на 30 вересня 2019 року та на 24 листопада 2020 року).

Тобто, загальний розмір грошових коштів станом на 24 листопада 2020 року, які отримала відповідач, з урахуванням заборгованості станом на 31 жовтня 2015 року в розмірі 6 000,00 грн., становить 14 395,77 грн. (6 000,00 грн. (заборгованість за тілом кредиту в розрахунку станом на 31 жовтня 2015 року) + 8 395,77 грн. (колонка №3 «Витрати клієнтом кредитних коштів» в розрахунках станом на 30 вересня 2019 року та на 24 листопада 2020 року) = 14 395,77 грн.).

В цей же період (з 01 листопада 2015 року до 24 листопада 2020 року) позивачем нараховані відсотки за користування кредитом та збільшено тіло кредиту за рахунок несплачених відповідачем відсотків на суму 8 655,02 грн. (колонка №4 «Відсотки погашені за рахунок кредита» в розрахунках станом на 30 вересня 2019 року та на 24 листопада 2020 року).

Суд вважає, що нарахування відсотків за користування кредитом та пені, а також погашення несплачених відсотків за рахунок кредиту є неправомірним, оскільки у заяві позичальника від 06 травня 2010 року процентна ставка не зазначена, не передбачено погашення нарахованих відсотків за рахунок кредиту та не встановлена відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В даному випадку сплачені відповідачем кошти, які позивач безпідставно зарахував на погашення процентів та пені при відсутності домовленості про їх сплату в підписаній відповідачем заяві-анкеті підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі №545/2248/17 (провадження №61-11459св19).

При цьому, відповідачем в рахунок погашення кредитної заборгованості сплачено 23 960,77. (8 179,69 грн. (колонка №11 «Сплачено відсотків» в розрахунку станом на 31 жовтня 2015 року) + 15 515,25 грн. (колонка №21 «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» в розрахунку станом на 30 вересня 2019 року) + 115,83 грн. (погашено заборгованості по пені за розрахунком станом на 30 вересня 2019 року) + 150,00 грн. (колонка №30 «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» в розрахунку станом на 24 листопада 2020 року) = 23 960,77 грн.). Тобто, відповідачем в рахунок погашення заборгованості сплачено суму, що перевищує суму фактично отриманих кредитних коштів.

Оскільки, сума заборгованості за простроченим тілом кредиту, яку просить стягнути позивач, виходячи із зазначеного вище, утворилася внаслідок неправомірного нарахування відсотків за користування кредитом та погашення зазначених відсотків за рахунок кредиту, при цьому відповідачем в рахунок погашення кредиту сплачено суму, що перевищує суму фактично отриманих кредитних коштів, то суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами наявність у відповідача заборгованості простроченим тілом кредиту.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 2 748,24 грн. суд зазначає наступне:

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, як зазначалось вище, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, а відтак відсутні підстави для стягнення процентів від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України.

Отже, позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю позивачем наявності у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України через відсутність простроченого кредиту.

Оскільки, судом відмовлено в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю, то відсутні підстави для застосування наслідків пропущення строку позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 95, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06 травня 2010 року.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24 травня 2021 року.

Суддя О.В.Авраменко