ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/943/20Головуючий у 1-й інстанції Данилів О.М.
Провадження № 22-ц/817/92/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

сторін:

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2 ,

представника ДВС Дубчак М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 593/943/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2020 року, постановлену суддею Данилів О.М., про повернення скарги ОСОБА_3 на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ) ДУБЧАК Марії Зіновіївни та визнання вимоги державного виконавця незаконною,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою на бездіяльність виконавців під час виконання рішення суду та неправомірні дії.

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2020 року скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржниці на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Скиба В.М. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржниця та її представник не отримували ухвалу Бережанського районного суду від 22 вересня 2020 року про залишення скарги без руху. Враховуючи наведене, просить ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2020 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судовому засіданні апелянт та її представник апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ) Дубчак М.З. відносно вирішення справи поклалася на думку суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Визнавши неподаною та повернувши скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

21 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ) Дубчак М.З. та визнання вимоги державного виконавця незаконною (а с.9-12).

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 22 вересня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху на підставі ст.185 ЦПК України (а.с.1-2).

Скаржниці надано строк для усунення недоліків, а саме: 1) подачі скарги, яка відповідає загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України; 2) зазначення інформації про те, коли скаржниця дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав.

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2020 року скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржниці на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху., про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно із ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що згідно супровідного листа від 23 вересня 2020 року вих. №593/943/20/255/20 ухвалу суду про залишення скарги без руху надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення (трек-номер 118) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3).

Однак ухвала Бережанського районного суду Тернопільської області від 22 вересня 2020 року скаржниці не вручена та повернута до суду першої інстанції з причин «адресат відсутній за вказаною адресою» з відміткою 06 жовтня 2020 року, що підтверджується довідкою форми Ф-20 (а.с.4).

Таким чином, хоча копія ухвали від 22 вересня 2020 року про залишення скарги без руху надіслана скаржниці за адресою, вказаною в скарзі, але належні та допустимі докази про її отримання відсутні. Тобто, фіксація отримання позивачем кореспонденції відсутня.

Повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Повертаючи скаргу, суд першої інстанції не врахував, що скаржник не ухилявся від виконання вимог ухвали суду від 22 вересня 2020 року про залишення скарги без руху, оскільки вказану ухвалу не отримував.

Також колегія суддів зазначає, що в скарзі на бездіяльність державного виконавця зазначено дані представника ОСОБА_1 адвоката Скиби В.М., його адреса та номер телефону. Суд копію ухвали від 22 вересня 2020 року на адресу адвоката Скиби В.М. не направляв, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення скарги.

Згідно ч.4 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про необґрунтованість постановленої судом ухвали, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2020 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 26 січня 2021 року.

Головуючий

Судді