Справа № 347/864/18
Провадження № 2/346/125/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : судді Васильковського В.В.,

за участю секретаря Васильчук Я.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

третя особа ОСОБА_6

представника третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача: служба у справах дітей Косівської районної державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_6 про перевід на позивача прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу частини житлового будинку,визнання права власності на частину житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позицій сторін.

08 травня 20218 року ОСОБА_1 звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що 24.02.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 . За даним договором від імені продавця діяла ОСОБА_9 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 11.08.2015 року. Вказаний правочин вчинено з порушення закону, об`єму повноважень представника та в порушення її прав набувача у власність 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_4 на даний час є її чоловіком, шлюб з яким зареєстровано 17.04.2018 року. Однак, до реєстрації шлюбу вони з ОСОБА_4 спільно проживали однією сім`єю з літа 2015 року, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_10 . Ще в серпні 2015 року їм сподобався житловий будинок по АДРЕСА_1 , і вони обоє вели перемовини про його придбання з власником будинку ОСОБА_3 . Остання 11.08.2015 року уповноважила своєю довіреністю ОСОБА_9 , ОСОБА_11 здійснювати представництво її інтересів по даруванню або продажу їм обом житлового будинку АДРЕСА_1 , про що нотаріально цю довіреність засвідчила. Для оформлення відчуження будинку слід було збирати пакет документів ( зокрема отримати копію рішення суду про набуття продавцем права власності на будівлю, поновити технічну документацію, представити кадастрову документацію по земельній ділянці, уточнені анкетні дані і таке інше). Продавець будинку хотіла будівлю продати швидше і збором документів займався її чоловік та представник довіреної особи. 24.02.2016 року ОСОБА_4 пішов з представником продавця до приватного нотаріуса Тонюк М.М. та уклав договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 . При цьому довірена особа продавця здійснювала представництво його інтересів за довіреністю, що була укладена 11.08.2015 року , де вона обов`язково повинна була бути стороною договору за вимогою власника будинку. Однак, на підписання договору її не запрошували, хоча це було обов`язковою умовою здійснення відчуження будівлі продавцем на користь набувачів- ОСОБА_4 та її, так як це було бажання продавця- ОСОБА_3 . Кошти на придбання житла були її та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила ОСОБА_10 , що є її з ОСОБА_4 спільним сином . В будинку вони проводили ремонтні роботи, далі в нього поселились та зареєстровані на проживання разом з дитиною до даного часу. Колишня дружина чоловіка ОСОБА_6 розпочала судову тяжбу по поділу спільного майна подружжя і до поділу незаконно включила вже набутий нею та відповідачем під час спільного проживання житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 . Факт припинення шлюбних стосунків між відповідачем ОСОБА_4 і його дружиною від першого шлюбу ОСОБА_6 підтверджено рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2016 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у справі №347/310/16. При здійсненні перемовин з продавцем - відповідачем ОСОБА_3 щодо придбання ними житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 та при оформленні довіреності нею вони були присутні у нотаріуса і надавали свої дані особисто. З продавцем вони узгодили всі істотні умови придбання нею та ОСОБА_4 цього будинку , а тому в довіреності було винесена вимога , що набувачами майна буде вона, ОСОБА_12 (на даний час ОСОБА_13 ) і ОСОБА_4 і що довірена особа може діяти тільки на умовах визначених дорученням. Дане має суттєве значення, адже довіреність не змінювалась, не відмінялась, не відзивалась ОСОБА_3 . Нотаріальне посвідчення та оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 виключно на ОСОБА_4 є порушенням її прав співвласника майна. Не залучення її до підписання договору купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку і господарських споруд відбулося не з її вини. Вважає, що даний житловий будинок з господарськими спорудами є об`єктом її та ОСОБА_4 права спільної часткової власності по 1/2 частині кожного . Оформлення такого договору тільки на ОСОБА_4 не позбавляє її права пред`явити до відповідачів позов про перевід на неї прав покупця за договором купівлі-продажу житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 та визнання за нею права власності на 1/2 його частину.

16 червня 2018 року від позивача по справі ОСОБА_8 поступило доповнення до позовної заяви, відповідно до якого зазначає, що в розумінні приписів названого законодавства спірний автомобіль ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не належить , так як не придбаний ними спільно і на час придбання транспорту вони припинили шлюбні стосунки остаточно. На даний час ОСОБА_6 звернулась до виконавчої служби з метою зреалізувати вказаний автомобіль в своїх інтересах , виникла конфліктність і вона вимушена своє право власності на автомобіль захищати судовим порядком. На час придбання вищевказаного автомобіля я та відповідач ОСОБА_4 спільно проживали однією сім`єю і набули це майно на праві спільної сумісної власності у відповідності з нормами сімейного законодавства. А тому просить постановити рішення , яким визнати за нею права власності на 1/2 частину автомобіля марки Mersedes -Benz 814 d номер шасі (кузова ,рами) НОМЕР_1 тип вантажний, 1994 року випуску колір червоний, державний номерний знак НОМЕР_2 .

01.12.2020 року позивач подала письмову заяву з проханням залишити без розгляду позовну вимогу про визнання права власності на автомобіль марки Mersedes -Benz 814 d.

06 серпня 2018 року поступило клопотання ОСОБА_6 , відповідно до якого зазначає, що як їй стало випадково відомо з мережі Інтернет (01.06.2018 оглядаючи офіційний сайт Косівського районного суду), вона, перебуваючи у лікарні та за допомогою мобільного телефона, звернула увагу на вищевказану справу, яка призначена була на 06.06.2018 о 10 год. ( у складі суду за участі головуючого Сабадаха Б.В.). Нею вносилось клопотання про залучення її як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, однак в задоволенні такого клопотання їй було відмовлено. Вона бажає брати участь у даному судового процесі як третя сторона, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача.Як достовірно відомо суду, рішенням Апеляційного суду Івано- Франківської області від 23.11.2017, апеляційну скаргу, подану нею на рішення Косівського районного суду від 29.06.2017, задоволено частково. Рішення Косівського районного суду від 29 червня 2017 в частині відмови у задоволенні первісного позову, поданого нею - ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя та в частині задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_4 до неї - ОСОБА_6 про поділ майна та визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Первісний позов до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., ринкова вартість якого 132895 грн. 00 коп.; та автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 06.04.2016 року в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область), ринкова вартість якого 161368 грн. 00 коп. Визнано за нею - ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., ринкова вартість якого 132895 грн. 00 коп. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., ринкова вартість якого 132895 грн. 00 коп. Визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки MERCEDES- BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 06.04.2016 року в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область), ринкова вартість якого 161368 грн. 00 коп. Стягнено з ОСОБА_4 на її користь ОСОБА_6 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки MERCEDES-BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 1994 року запуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 06.04.2016 року в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область), що становить 80684 грн. 00 коп. В решті вимог мого позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовлено. Вважає, що винесене рішення у даній справі суттєво вплине на її законні права та обов`язки як співвласника будинку АДРЕСА_1 , оскільки позивачем зазначаються вимоги перевід на позивача прав обов`язків і покупця за договором купівлі-продажу частини житлового будинку та про визнання права власності на частину житлового будинку без конкретизації частини нерухомого майна.

24 січня 2019 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_14 поступили пояснення, відповідно до яких зазначає, що позивач особисто була неодноразово присутня як вільний слухач в залі судового засідання під час розгляду справи щодо поділу майна судом першої інстанції, а тому їй було достеменно відомо про спір . Разом з тим, в ході розгляду апеляційним судом апеляційної скарги позивачки на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.11.2017 у справі за її позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, ОСОБА_4 самостійно визнав факт присутності позивачки під час оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна - будинку по АДРЕСА_1 , що зафіксовано на звукозаписуючому пристрої. Вказує, що вона прожила із ОСОБА_15 у шлюбі майже 34 роки, в якому у них появилось троє дітей. Щоб повторно не вказувати на ті обставини, що вже перевірялись судом, хоче наголосити тільки на тому, що підставою звернення її до суду із позовом про поділ спільного сумісного майна - було порушення її сімейних майнових прав (рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.11.2017). Позивач вказує, що діями ОСОБА_4 - її чоловіка порушено її права як співвласника будинку, однак і це не відповідає дійсності. На час купівлі нерухомого майна та оформлення всіх документів ОСОБА_16 був її офіційним чоловіком та проживав з нею однією сім`єю, а ОСОБА_17 була ще на той момент офіційною дружиною свого чоловіка ОСОБА_18 (рішення суду про розлучення 11.03.2016 року). Не відповідає дійсності і доводи позивачки щодо спільного проживання останньої із ОСОБА_15 з літа 2015 року за адресою - АДРЕСА_1 , проведення ремонтних робіт та купівлі нерухомості - будинку та земельної ділянки за адресою - АДРЕСА_1 за власні кошти. В договорі купівлі- продажу від 24.02.2016 чітко вказано у п.4, що на момент укладання правочину у будинку зареєстровані та проживають ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які зобов`язуються знятись з реєстрації до 01.08.2016. Щодо доводів позивачки на рахунок купівлі та проведення ремонтних робіт за її кошти, може сказати тільки те, що ту зарплату, яку отримувала остання у неї як працівник не вистачило б на придбання такого дорого вартісного майна. Вартість будинку становить близько 150 тис.грн., а тому посилання апелянта про те, що вони з ОСОБА_21 збирали кошти є видуманими та брехливими, оскільки майновий стан ОСОБА_17 та ОСОБА_22 на момент оформлення правочину не давав можливості здійснити купівлю настільки дороговартісного майна. Тому просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 подала нотаріально засвідчену письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнала повністю (а.с.156).

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засідання проти задоволення позову заперечила та пояснила, що з ОСОБА_4 придбали будинок в АДРЕСА_1 , перебуваючи в шлюбі, за спільні кошти, оскільки спільно проживали до осені 2016 року. Після розірвання шлюбу почали ділити майно.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 10 травня 2018 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

Ухвалою від 31.08.2018 року залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_6 .

ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до копії довіреності від 11.08.2015 року, ОСОБА_3 уповноважує ОСОБА_9 та/або ОСОБА_11 подарувати ОСОБА_4 та ОСОБА_12 в рівних частках та/або розпоряджатися (продавати, передавати в оренду) належним їй нерухомим майном, а саме житловим будинком; АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер: :02:002:0394 за ціну і на умовах на його розсуд, укладати та підписати договір дарування та/або договір купівлі-продажу в установленому законом порядку. (т.1 а.с. 42).

24 лютого 2016 року між ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_9 , на підставі довіреності посвідченої Маркуц У.М., приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Тонюк М.М., який зареєстрований в реєстрі № 205. (т.1 а.с. 46-48).

17.04.2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_23 зареєстрували шлюб у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 595. Наведене стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (т. 1 а. с. 50).

Рішенням Косівського районного суду від 11.03.2016 року, шлюб зареєстрований між ОСОБА_24 та ОСОБА_25 18 лютого 1998 року у виконавчому комітеті Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2- розірвано. (т. 1 а.с. 33).

Рішенням Косівського районного суду від 21.11.2016 року шлюб між ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , що зареєстрований 13 листопада 1982 року у виконавчому комітеті Кобаківської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 41- розірвати. (т. 1 а.с. 34-35).

Рішенням Косівського районного суду від 29.06.2017 року в позові ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про поділ майна та визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин, - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на автомашину марки MERCEDES-BENZ 814 D, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип вантажний, 1994 року випуску, колір червоний, державний номерний знак НОМЕР_4 - 06.04.2016 зареєстрована в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область). В решті позову відмовити. (т. 1 а.с. 23-29).

Рішенням Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.11.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Косівського районного суду від 29 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя та в частині задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про поділ майна та визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., ринкова вартість якого 132895 грн. 00 коп.; та автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований 06.04.2016 року в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область), ринкова вартість якого 161368 грн. 00 коп. Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., ринкова вартість якого 132895 грн. 00 коп. Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , житловою площею 54 кв.м., загальною площею 140,9 кв.м., ринкова вартість якого 132895 грн. 00 коп. Визнати за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований 06.04.2016 року в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область), ринкова вартість якого 161368 грн. 00 коп. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки MERCEDES-BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований 06.04.2016 року в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область), що становить 80684 грн. 00 коп. В решті вимог позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовити. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про поділ майна та визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин в частині визнання за ОСОБА_4 права особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_4 права особистої приватної власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814-D, спеціалізований вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований 06.04.2016 року в ТСЦ 6144 (м. Теребовля, Тернопільська область) відмовити. Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,4622 га та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1569 га залишити без змін. (т. 1 а.с. 12-22).

Постановою Верховного суду від 14.03.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення. Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін. (т. 2 а.с. 21-25).

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснила, що приблизно влітку 2015 року до неї прийшла її сусідка- ОСОБА_3 і сказала, що продає свій будинок. Також сказала, що покупців звати ОСОБА_27 і ОСОБА_22 . Їй відомо, що ОСОБА_16 і ОСОБА_28 ремонтували будинок ззовні і всередині. ОСОБА_29 не бачила біля будинку жодного разу. На сьогоднішній день в будинку проживають ОСОБА_16 та ОСОБА_28 .

Свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_16 є її братом. Їй відомо, що ОСОБА_16 та ОСОБА_28 домовилися купити і купили будинок в с. Кути. Спільно проживали там з 2015 року. Оплату за будинок здійснили спільно. ОСОБА_28 не була присутня на нотаріальному посвідченні договору, оскільки була вагітна. Вона була присутня при тому, як ОСОБА_16 та ОСОБА_28 передавали гроші за будинок ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_16 та ОСОБА_28 вирішили купити будинок. Вона позичила ОСОБА_30 частину грошей для купівлі будинку. Їй відомо, що ОСОБА_3 хотіла продати будинок їм обом. Також була присутня при передачі грошей ОСОБА_3 , при цьому крім неї були присутні ОСОБА_16 та ОСОБА_28 .

Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_16 є її братом. Коли він вирішив купити будинок, вони складали на це гроші всією родиною. Будинок був у занедбаному стані, ремонтували його ОСОБА_16 та ОСОБА_28 .

Допитана в якості свідка відповідачка ОСОБА_3 в суді пояснила, що після смерті чоловіка залишився будинок в с. Кути, який вона вирішила продати. Їй подзвонила знайома і сказала, що її син, ОСОБА_16 шукає будинок. Вона хотіла в першу чергу продати будинок, а кому саме продавати для неї значення не мало. Дивитися будинок прийшли ОСОБА_16 та ОСОБА_32 . Зустрічалися вони три рази. В серпні 2015 року зустрілися в нотаріуса, де були ОСОБА_16 та ОСОБА_28 , а також дві інші жінки. ОСОБА_28 перераховувала гроші, а ОСОБА_16 передав їй обумовлену суму за будинок, в різній валюті, в загальному еквіваленті близько 100000 гривень. Тоді вона підписала на присутніх там двох жінок довіреність, щоб вони продали ОСОБА_33 та ОСОБА_34 . Також підписала написану ними розписку. Посвідчила довіреність, а не договір відчуження, оскільки не мала можливості більше їздити до нотаріуса. Також пояснила, що ОСОБА_29 не знає і ніколи не бачила.

ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Так, згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.ч.1,2,3 ст. 319 ЦК України).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, передачу майна у власність регламентують, в тому числі, наступні договори: купівлі-продажу, поставки, дарування, міни (бартеру).

Відповідно до договору купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 655 ЦК України).

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю та загальним правилом договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмету купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

В силу частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

V.Оцінка суду

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Основними аргументами, які наводить позивач в якості підстав для задоволення позову є наступні.

Позивач стверджує, що спірний будинок за адресою АДРЕСА_1 був придбаний за спільні кошти її і відповідача ОСОБА_4 в період, коли вони спільно проживали однією сім`єю. Стверджує, що на момент придбання будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_6 припинили шлюбні стосунки, а тому це майно не може бути їх спільним майном.

Суд відхиляє вказаний аргумент з огляду на таке.

Так, факт належності будинку за адресою АДРЕСА_1 до спільного майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вже був предметом розгляду суду по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Зокрема, в рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.11.2017 року, колегія суддів дійшла висновку, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Посилання ОСОБА_4 , що вказаний будинок придбано за його кошти та кошти ОСОБА_12 відхилено (т. 1, а.с. 12-22).

Постановою Верховного суду від 14 березня 2018 року вищенаведене рішення Апеляційного суду залишено без змін. У вказаній Постанові Верховний суд констатував, що ОСОБА_4 не довів, що спірний будинок є його особистою власністю, придбаний після припинення шлюбно-сімейних відносин з ОСОБА_6 за особисті кошти (т.2 а.с.21-25).

Крім того, оскаржуючи рішення Косівського районного суду від 29.06.2017 року, позивачка ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказувала, що будинок за адресою АДРЕСА_1 було придбано за її та ОСОБА_4 спільні кошти. Однак, в ухвалі від 22.10.2018 року, Івано-Франківський апеляційний суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що шлюбні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були припинені на час укладання Договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.02.2016 року, як і не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 даний об`єкт придбав за особисті чи позичені кошти, або ж за кошти ОСОБА_1 (т.2 а.с.63-71).

Позивачкою суду не надано інших належних та допустимих доказів, які б спростовували вищенаведені висновки судів.

Оцінюючи покази свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_31 , суд доходить висновку, що з їх пояснень неможливо встановити факт, за чиї саме кошти був придбаний будинок. Та ж обставина, що ОСОБА_16 і ОСОБА_28 спільно ремонтували будинок не має правового значення по даній справі і не спростовує презумпцію спільного набуття майна в шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Суд критично оціню показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , оскільки вони не узгоджуються між собою, зокрема стосовно тієї обставин, хто був присутній при передаванні коштів продавцю спірного будинку- ОСОБА_3 .

Наступним аргументом в якості підстави для задоволення позову, ОСОБА_1 наводить ту обставину, що довіреністю від 11.08.2015 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_9 та ОСОБА_11 здійснювати її представництво по даруванню або продажу будинку тільки їм обом- ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Стверджує, що укладення договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 від 24.02.2016 року було здійснено з порушенням її прав, оскільки довірена особа діяла всупереч умов, визначених дорученням.

Вказаний аргумент позивачки суд відхиляє з огляду на таке.

Проаналізувавши текст довіреності від 11.08.2015 року, судом встановлено, що ОСОБА_3 уповноважує ОСОБА_9 та/або ОСОБА_11 подарувати ОСОБА_4 та ОСОБА_12 в рівних частках та/або розпоряджатися (продавати, передавати в оренду) належним їй нерухомим майном, а саме житловим будинком; АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер: :02:002:0394 за ціну і на умовах на його розсуд, укладати та підписати договір дарування та/або договір купівлі-продажу в установленому законом порядку.

Таким чином, вказана довіреність обмежує довірителів стосовно укладення договору дарування- в рівних частинах ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , однак не містить жодних застережень на укладення договору купівлі-продажу, зокрема з ОСОБА_4 як єдиною стороною- покупцем.

Таким чином, аргументи позивачки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 21, 60, 61, 65, 68, 69 СК України, 626, 627, 655ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 60, 76, 78, 81, 82, 141, 181, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського Апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 червня 2021 року.

Суддя Васильковський В. В.