Провадження № 2/643/236/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Майстренко О.М., при секретарі судового засідання -Шабатько Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в приміщенні Московського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Орган опіки та піклування в особі відділу по Московському району Служби у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,суд,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Орган опіки та піклування в особі відділу по Московському району Служби у справах дітей Харківської міської ради в якому просить: позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 11.11.2006 між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2675. Від цього шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження № НОМЕР_1 .

03.04.2018 року Московським районним судом м. Харкова шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишились проживати разом з позивачкою .

Відповідно до виконавчого листа № 643/10020/17 від 11.05.2018, який видав Московський районний суд м. Харкова, ОСОБА_2 повинен сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу). Але ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів. Відповідно до розрахунку станом на 01.11.2018 заборгованість по аліментам ОСОБА_2 складає 30108 грн.

Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 почав ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкувався з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надавав дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяв засвоєнню їх загальновизнаних норм моралі; не виявляв інтересу до їх внутрішнього світу; не створював умов для отримання ними освіти.

Донька , ОСОБА_4 , ходить до школи, де навчається на відмінно. Батько ні разу школу, батьківські збори чи шкільні вечори не відвідував. Більше того, він навіть не знає, в якому класі навчається його дочка. Також ОСОБА_4 ходить на секцію з карате та відвідує заняття з англійської мови. Багатосторонність інтелектуальних та фізичних здібностей доньки потребує щоденної уваги батьків, але ОСОБА_2 , на жаль, не приділяє їй жодної уваги. Така ж сама ситуація склалася із сином - ОСОБА_5 . Син ходить до дитячого садка та логопеда. Молодий вік ОСОБА_5 потребує пильної уваги за його фізичним та духовним розвитком, духовної близькості. Відповідач ОСОБА_2 , не слідкує і не цікавиться життям свого сина, у дитячому садку і у логопеда ніколи не з`являвся.

Відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, життям та здоров`ям дітей зовсім не цікавиться, участі в їх моральному, духовному та фізичному розвитку не бере, нехтує своїми батьківськими обов`язками та не надає матеріальної допомоги на утримання дітей . З цих підстав, з метою захисту інтересів дітей, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, відповідно до якої позивачка просила розглянути справу за її відсутності , позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до його письмової заяви в матеріалах справи.

Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради також у судове засідання не з`явилась, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, разом з висновком опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилалися сторони по справі, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п. 1 ст. 18 Конвенції ООН «Про права дитини», держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини та ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, турбуватися про його здоров`я , фізичний, моральний та духовний розвиток.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 164 СК України передбачений вичерпаний перелік правових підстав позбавлення особи батьківських прав. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що з 11.11.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2675.

Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження № НОМЕР_1 .

03.04.2018 року Московським районним судом м. Харкова шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу неповнолітні діти, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишились проживати разом з позивачкою .

Відповідно до виконавчого листа № 643/10020/17 від 11.05.2018, який видав Московський районний суд м. Харкова, ОСОБА_2 повинен сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу).

Відповідно до розрахунку державного виконавця Родіонова Ю.А. станом на 01.11.2018 заборгованість по аліментам ОСОБА_2 складає 30108 гривен.

Як вбачається з висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав від 14.02.2020 року № 127 з метою захисту прав та інтересів дітей ,представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 17 вищезазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.

Факт нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно дітей підтверджується перевіреними судом зазначеними вище доказами по справі у їх сукупності та його заявою, направленою до суду про визнання позову.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд вважає необхідним роз`яснити ОСОБА_2 , що у відповідності до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, він має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 11, 12 13, 78, 79, 89, 141, 264, 265, 279, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, ст.ст. 169, 180, 182, 191, 192 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційної інстанції , протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити сторонам, що на підставі пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)» в редакції Закону України № 731-IX від 18.06.2020 під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи може продовжити процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Майстренко О.М.