Справа № 454/2957/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Сокалі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: Відділ "служба у справах дітей" Личаківського району, про визначення місця проживання дітей,-,

в с т а н о в и в:

14.09.2020р. позивачка звернулася у суд з позовом до відповідача, у якому просить визначити місце проживання їхніх неповнолітніх дітей з нею.

В обґрунтування позову зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок чого їхній шлюб був розірваний у судовому порядку 02.10.2020року. їхні спільні діти проживають з нею, відповідач самоусунувся від їхнього виховання й утримання з 2013 року. Вказала, що на відміну від відповідача вона може забезпечити дітям належне виховання й матеріальне утримання. Також зазначила, що не має наміру чинити перешкод у виконанні відповідачем своїх обов`язків щодо дітей.

24.05.2021р. сторони у судове засідання сторони не з`явилися.

Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судові засідання 10.12.2020 р. та 24.05.2021 р. не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки не повідомляв. При цьому, відповідачем не було подано відзиву.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копіями свідоцтв про народження.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02.10.2020року розірвано шлюб, що був укладений між сторонами 05.11.2005 року.

Як вбачається з довідки Львівського національного університету імені Данила Галицького № 626 від 04.09.2020року, позивачка працює у вказаному університеті на посаді доцента кафедри патологічної фізіології та за період з 01.09.2019року по 31.08.2020року отримала дохід в розмірі 188079,18 гривень. Вказана обставина доводить те, що позивачка має постійний дохід, що дозволить забезпечити матеріальні потреби дітей (довідка про доходи № 594 від 02.09.2020року).

Як видно із довідки № 02-07/131 від 26.08.2020року, виданої Відділом освіти Галицького та Франківського районів м.Львова, ОСОБА_3 навчається у 3-В класі Початкової шкли №4 Львівської міської ради, вихованням та навчанням дитини цікавиться мати, позивачка по справі. Довідкою №01-22/403 від 14.08.2020року виданою Львівською лінгвістичною гімназією стверджується, що ОСОБА_4 навчається у 5(9) класі вказаної гімназії, її вихованням та навчанням займається мати, ОСОБА_1 .

Діти проживають з позивачкою, остання бере активну участь у їх вихованні, а відповідач не проявляє інтересу до них, що також стверджується довідкою ОСББ «Магкопі» від 28.08.2020року.

Згідно листа Личаківської державної адміністрації від 13.04.2021 року вих.№ 29602 встановлено, що умови проживання дітей з позивачкою за адресою : АДРЕСА_1 є відмінними, діти виявляють своє бажання проживати з матір`ю. При складенні акту оцінки потреб від 29.12.2020року не виявлено перешкод, які підтверджують неможливість матері виконувати свої обов`язки по вихованню та утриманню дітей, ОСОБА_1 надалі має намір проживати разом з дітьми та забезпечувати їм належний догляд. В той же час, як стверджується листом Відділу «Служби у справах дітей» Сокальскої РДА від 19.02.2021 року №113/01-11, неможливо провести оцінку потреб (надатй акт) з метою встановлення спроможності батька виконувати обов`язки по вихованню дітей та догляду за ними. Батько дітей, ОСОБА_2 , за місцем реєстрації не проживає більше п`яти років, фактичне місце його проживання невідоме.

Відповідно до ч.ч.І, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України. Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Наведена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду по справі №310/3195/18 від 29 липня 2020 року.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» вказано, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Отже, судові органи держави зобов`язані прийняти усіх можливих заходів, передбачених законодавством Держави для вирішення спору між батьками дитини з урахуванням насамперед інтересів дитини та на захист її прав.

Враховуючи наведене та те, що неповнолітні діти проживають з позивачкою, яка забезпечує їм належні умови виховання та проживання, суд вважає, що на даний час існують обставини для визначення місця проживання дітей з матір`ю і що таке відповідатиме інтересам дітей, сприятиме належним умовам їх проживання, гармонійного розвитку та виховання, належному матеріальному забезпеченню.

Згідно з правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у користь позивачки, однак позивачка просить не стягувати з відповідача судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2,141, 259, 264, 265, 273, 280-282, 354 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.05.2021 р.

Головуючий: О. А. Веремчук