Дата документу 01.06.2021 Справа № 331/4958/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1636/21 Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Є.У.№ 331/4958/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства оператор газорозподільної системи «ЗАПОРІЖГАЗ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» про захист прав споживачів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ оператор газорозподільної системи «ЗАПОРІЖГАЗ», ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» про захист прав споживачів, в якому просив зобов`язати ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» встановити індивідуальний лічильник газу за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок власних коштів та зобов`язати відповідачів здійснити перерахунок боргу за спожитий газ.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , в якій з лютого 2008 року він фактично не проживає, проте до 2017 року оплату за газ здійснював за нормою 4,4 м3 за одну особу, а за двох 8,8 м3, хоча газ не споживав.

30 квітня 2017 року у будинку без згоди його мешканців був установлений загальнобудинковий лічильник газу. З травня 2017 року йому почали надходити великі рахунки за спожитий газ , який він не використовує, оскільки проживає за іншою адресою. Станом на жовтень 2019 року борг за спожитий газ складає 4425 грн. 20 коп.

24 жовтня 2017 року його дружина звернулась до ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» з проханням відключити газопостачання чи встановити індивідуальний лічильник газу, але отримала відмову та вимогу про оплату боргу.

У 2017 році він та дружина звернулись до ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» з проханням встановити індивідуальний лічильник, оскільки вони не проживають за місцем реєстрації, щоб вони не сплачували за сусідів або відключили газопостачання в квартирі. Відповідачі відмовили, оскільки у будинку встановлений загальний лічильник газу.

Протягом 2018-2019 років він та його дружина неодноразово звертались з листами встановити індивідуальний лічильник та здійснити перерахунок за спожитий газ до всіх органів, але отримували відмову.

Вважає відмову у встановленні індивідуального лічильника та перерахуванні боргу незаконною, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, а тому звернувся до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Акціонерне товариство оператор газорозподільної системи «ЗАПОРІЖГАЗ» встановити ОСОБА_1 індивідуальний лічильник газу за адресою АДРЕСА_1 , за рахунок власних коштів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про здійснення перерахунку за спожитий газ ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду о оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неналежним чином дослідив надані позивачем докази з цього приводу, у зв`язку з чим прийшов до помилкових висновків.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «ЗАПОРІЖГАЗ» Рибалко Є.С. зазначив, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, доводи скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції. Просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також просив врахувати те, що рішення суду першої інстанції в частині встановлення індивідуального лічильника відповідач вже виконав.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке:

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Правовідносини між газорозподільними підприємствами та споживачами природного газу (населенням) урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, а також договорами про приєднання споживача до газорозподільної системи.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 про здійснення перерахунку боргу за спожитий природній газ, суд першої інстанції виходив із того, що визначення об`єму спожитого природного газу за нормами споживання та його перерахунок можливо здійснити тільки після встановлення індивідуального лічильника газу.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6)

ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» було розроблено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» на 2016-2025 роки, який було подано до НКРЕКП на затвердження. Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 393 (зі змінами) затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» на 2016-2025 роки та джерела їх фінансування.

1 розділ даного Плану становить Інвестиційна програма ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» на 2016 рік, якою передбачено забезпечення населення лічильників газу. З урахуванням технічних та економічних чинників визначено заходи з забезпечення лічильниками у спосіб або встановлення індивідуальних або загальнобудинкових лічильників.

Відповідно до цієї Інвестиційної програми передбачено встановлення єдиного будинкового вузла обліку (загальнобудинкового лічильника) для забезпечення споживачів категорії населення, незабезпечених лічильниками, що мешкають в багатоквартирному будинку АДРЕСА_3 .

На виконання вищенаведеної Інвестиційної програми відповідно до приймання комерційного вузла обліку газу в експлуатацію від 27.10.2016 в багатоквартирному будинку АДРЕСА_3 було встановлено загальнобудинковий лічильник та здійснюється нарахування за спожитий природний газ за загальнобудинковим лічильником.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до АТ «ЗАПОРІЖГАЗ» із вимогою встановити індивідуальний лічильник в квартирі (т.1 а.с. 14-18,20,24,31,36,40).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до особового рахунку НОМЕР_1 персональний ЕІС-код № НОМЕР_2 у період з 2015 року по березень 2019 року здійснювалася часткова оплата за спожитий газ, зокрема, здійснювалося нарахування субсидії. Станом на березень 2019 року утворилася заборгованість в розмірі 4280,87 гривень.

Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 цього Закону житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; норми споживання кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

У статті 3 зазначеного Закону вказано, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи. Зокрема, перша група це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 зазначеного Закону державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах: доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Акціонерне товариство оператор газорозподільної системи «ЗАПОРІЖГАЗ» є Оператором ГРМ.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, до 01 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі до 01 січня 2016 року; тільки для приготування їжі до 01 січня 2021 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 21 грудня 2017 року N 2260-VIII).

Позивач є споживачем природного газу, а відповідач Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі газорозподільних систем.

В п. 5.5. Договору передбачено право Оператора ГРМ якщо об`єкт споживача розміщений в багатоквартирному будинку (гуртожитку), що обладнаний загальнобудинковим лічильником газу чи на групу будинків (гуртожитків), здійснювати визначення об`єму розподіленого та спожитого природного газу за Споживачем здійснюється з урахуванням Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, що відповідно забезпечується правом Оператора на встановлення саме за рішенням останнього загальнобудинкових лічильників.

Із системного аналізу діючого на момент виникнення правовідносин законодавства у сфері розподілу природного газу вбачається обов`язок суб`єктів господарювання, що здійснюються розподіл природного газу на відповідній території, в частині забезпечення встановлення до 01.01.2018 для групи населення, визначеної статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильниками природного газу, має виконуватись через встановлення як індивідуальних, так і загальнобудинкових лічильників, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач фактично приєднався до вказаного Типового договору, оскільки протягом 2015-2019 року здійснював часткову оплату спожитого ним природного газу на підставі наданих йому з боку його постачальника ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» відповідних рахунків за послуги з газопостачання, споживання, тобто доводи ОСОБА_1 щодо відсутності між ним та Оператором ГРМ договірних правовідносин не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 березня 2017 року N 379 встановлено тарифи на послуги розподілу природного газу для Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖГАЗ».

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу X Кодексу газорозподільних систем побутові споживачі у разі відсутності лічильника газу споживають природний газ за нормами споживання, встановленими законодавством, до термінів, передбачених Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», та з урахуванням вимог цього Кодексу.

Визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу за об`єктом побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу з урахуванням вимог Кодексу та договору (глава 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем).

Пунктом 5.4 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем (в редакції, чинній на момент виникнення спору) визначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ.

У разі наявності вузлу обліку газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року N 620.

Пунктом 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року N 620, передбачено, що можливість об`єднання споживачів в єдину групу для поліпшення ведення обліку природного газу визначається схемою газопостачання.

Рішення про необхідність об`єднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи.

Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.

Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі, витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок).

На момент встановлення загальнобудинкового вузла обліку спожитого газу на багатоквартирному будинку законодавством не передбачалося погодження зі споживачем встановлення загально будинкового приладу обліку.

Після встановлення загальнобудинкового вузла обліку обсяги спожитого природного газу мешканцям будинку в тому числі і ОСОБА_1 за вищевказаною адресою з 01.04.2017 визначаються відповідно п. 5 Тимчасового положення у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

Кількість осіб у квартирі, іншому ізольованому житловому приміщенні для проведення розрахунку та розподілення спожитих обсягів газу визначається відповідно до кількості зареєстрованих осіб.

Інформація про зміну їх кількості подається побутовими споживачами оператору газорозподільної системи до 25 числа місяця, що передує розрахунковому. Відповідальність за своєчасність та достовірність поданої інформації несе побутовий споживач, що її подає. У разі подання такої інформації із запізненням вона враховується в наступному розрахунковому періоді без перерахунку минулих періодів.

За відсутності зареєстрованих у квартирі, іншому ізольованому житловому приміщенні осіб та відомостей щодо офіційного припинення газопостачання на квартиру облік спожитого газу здійснюється з розрахунку на одну особу.

Відповідно до п. З глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем якщо на певний період, зокрема в неопалювальний період, споживач не планує використовувати природний газ та бажає щоб за його об`єктом чи окремим газовим приладом не здійснювалося нарахування за нормами споживання, він має письмово звернутися із заявою до Оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу на об`єкт споживача або на окремий газовий прилад. У разі отримання такої заяви Оператор ГРМ протягом п`яти робочих днів у міській місцевості та десяти робочих днів у сільській місцевості з дня реєстрації заяви зобов`язаний здійснити відповідне припинення (обмеження) розподілу природного газу на об`єкт (газовий прилад) споживача шляхом закриття та опломбування в установленому законодавством порядку запірних пристроїв. Відновлення розподілу природного газу в такому разі має бути здійснено Оператором ГРМ в установленому цим Кодексом порядку.

Так, норми зазначеного Положення, кореспондуються із нормами Кодексу ГРМ в частині забезпечення комерційного обліку природного газу у правовідносинах з розподілу природного газу споживачам категорії населення.

Ані норми Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ані норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ані будь-який інший нормативно-правовий акт не містять обов`язку оператора ГРМ погоджувати встановлення загальнобудинкового лічильника із споживачами.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що AT «Запоріжгаз» не порушено норм чинного законодавства, зокрема щодо встановлення лічильників газу, що передбачено ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI від 16.06.2011 не порушено умови Типового договору розподілу природного газу, а отже відсутні підстави щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Позивача.

З огляду на те, що визначення об`єму спожитого природного газу за нормами споживання та його перерахунок можливо здійснити тільки після встановлення індивідуального лічильника газу, вимога ОСОБА_1 в частині зобов`язати Акціонерне товариство оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» здійснити перерахунок боргу за період з 01.01.2017 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 , є безпідставною, оскільки нарахування позивачу за відсутності індивідуального приладу обліку провадились відповідно до вимог закону.

Посилання позивача на постанову Великої палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 214/2435/17, провадження № 14-347цс18, не може бути враховано судом при розгляді даної справи, оскільки у вказаній постанові досліджувались правовідносини, що виникли між ПАТ «КРИВОРІЖГАЗ» та споживачами з приводу встановлення лічильників на квартири за відсутності загальнобудинкового вузла обліку газу. У даній справі споживачі відмовились від встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу, та у подальшому звернулись із заявами до ПАТ «КРИВОРІЖГАЗУ» про встановлення індивідуальних лічильників газу, на що отримали відмову. Саме дана відмова і була предметом дослідження Великої палати Верховного Суду.

У даному ж випадку будинок позивача станом на час виникнення спірних відносин вже обладнаний загальнобудинковим вузлом обліку газу. Таким чином, правовідносини, що виникли у даній справі, та у справі, що розглядалась Великою Палатою Верховного Суду, не є тотожними, а тому підстави для застосування відповідних висновків Великої палати Верховного Суду у даній справі відсутні.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2021 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанов складено 03 червня 2021року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська