Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5245/20 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 64 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б, Трояновської Г.С.

з участю секретаря

судового засідання: Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/5245/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення в квартиру, визначення порядку користування квартирою

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Коваленко В.П.

встановив:

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначив, що позивач є співвласником 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.02.2020 року. Іншим співвласником 5/8 частини даної квартири є відповідач ОСОБА_2 . Зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, який взагалі не допускає позивача в квартиру, останній не має можливості реалізувати своє право власності та користування спірною квартирою. Неодноразові прохання позивача усунути перешкоди у користуванні квартирою стороною відповідача проігноровані. При цьому ОСОБА_2 не допускає позивача до квартири, ключів від вхідних дверей не надає та не бажає взагалі з ним спілкуватися.

З урахуванням вищевикладеного просив усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в квартиру та встановити порядок користування спірним житлом, виділити йому у користування кімнату площею 11,4 кв.м, відповідачу кімнату площею 13,5 кв.м, місця загального користування: кухню, санкімнату, коридор, вбудовану шафу, лоджію, залишити у спільному користуванні сторін.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 квітня 2021 року позов задоволено. Вирішено усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 житловим приміщенням зі сторони ОСОБА_2 , шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 . Також встановлено порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з яким виділено в користування ОСОБА_1 кімнату площею 11,4 кв.м. Залишено у спільному користуванні сторін кухню, санкімнату коридор, вбудовану шафу, лоджію. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 квітня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що позивачем не доведено під час розгляду справи створення апелянтом перешкод у користуванні квартирою, наявності між сторонами спору щодо користування спірним нерухомим майном. При цьому, надання позивачу у користування кімнати, розмір житлової площі якої перевищує розмір його частки в майні, фактично призвело до прийняття судом рішення, яке істотно порушує право власності відповідача на частку в спірній квартирі. Також судом не було враховано, що всі обов`язки по утриманню спірної квартири несе лише відповідач.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судовому засіданні позивач та його представник просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Рішення районного суду вважають законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги апеляційної скарги підтримує. З урахуванням положень ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 . При цьому, позивачу належить 3/8 частки спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом, а відповідачу - 5/8 частки квартири.

Згідно технічного паспорту на квартиру, який виготовлений станом на 13 липня 2020 року КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, спірна квартира складається з двох кімнат площею 13,5 кв.м, 11,4 кв.м, кухні площею 7,5 кв.м, санкімнати площею 3,2 кв.м, коридору площею 8,9 кв.м, вбудованої шафи площею 0,5 кв.м, лоджії площею 2,9 кв.м.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частинами першою, другою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставинами справи встановлено, що співвласники квартири, в якій позивачу належить 3/8 частки, а відповідачу 5/8 частки, не досягли взаємної згоди щодо користування спірним майном. Позивач позбавлений права користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не має ключів від вхідних дверей, відповідно не має вільного доступу до спірного житла.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення позивача до спірного помешкання та визначення порядку користування квартири АДРЕСА_1 .

За правилами статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, порядок користування житловими приміщеннями у квартирі (будинку), який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у квартирі (будинку).

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20 передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору кімнати, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15, в постановах Верховного Суду від 18.02.2019 року по справі № 569/15733/17-ц та від 20.02.2019 року по справі № 214/239/17ц.

Як видно з матеріалів справи, спірна квартира складається з двох кімнат площею 13,5 кв.м, 11,4 кв.м, а також кухні площею 7,5 кв.м, санкімнати площею 3,2 кв.м, коридору площею 8,9 кв.м, вбудованої шафи площею 0,5 кв.м, лоджії площею 2,9 кв.м.

Запропонований позивачем порядок користування квартирою не порушує права іншого співвласника. Крім того, визначення порядку користування спільною власністю в судовому порядку буде захищено право кожного з співвласників на вільне володіння та користування сумісним майном.

Стаття 321 ЦК України гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, яка згідно зі ст. 9 Конституції України є частиною законодавства, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Посилання апелянта на відсутність будь-яких перешкод, які чиняться відповідачем в користуванні позивачу даним приміщенням є безпідставними, оскільки з відзиву на позовну та змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач заперечує право позивача на користування даним житлом, оскільки на даний час в спірній квартирі він проживає разом з жінкою, з якою перебуває у цивільному шлюбі. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо утримання ним спірної квартири, не спростовують вимог позивача про захист його прав як власника та визначений судом порядок користування.

З огляду на викладені норми чинного законодавства та виходячи із загальної житлової площі вказаної квартири, розміру кожної жилої кімнати, з урахуванням того факту, що сторони у справі є співвласниками квартири, розмір жилої площі, що припадає на одну особу, конфліктної ситуації, яка склалась між сторонами, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що порядок користування квартирою, запропонований позивачем, є розумним та справедливим та не призведе до порушення прав, свобод чи інтересів сторін у справі.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2021 року.

Головуючий Судді