Справа № 2-2035/11
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича, боржник ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича, в якому він просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 2-2035/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у сумі 57 978,25 дол. США.

В обґрунтування вимог посилається на те, що приватним виконавцем були проведені всі можливі необхідні виконавчі дії відповідно до законодавства та боржник навмисно ухиляється від виконання судового рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

29.01.2021 року матеріали справи передано на розгляд судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, просив суд розглядати справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою приватного виконавця приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. від 29.10.2019 року відкрито виконавче провадження № 60447300 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2035/11, виданого 29.10.2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва щодо стягнення в солідарному порядку на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 57 978,25 дол. США, а також по 802,27 грн. судових витрат з кожного. Боржником у вказаному виконавчому проваджені є ОСОБА_1 .

Вищезазначена постанова направлялась боржнику, проте не вручена під час доставки, що підтверджується матеріалами справи.

Того ж дня, постановою приватного виконавця, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, у межах суми звернення стягнення з урахування основної винагороди приватного виконавця 60 766,08 дол. США та 882,50 грн..

Постановою приватного виконавця від 29.10.2019 року, накладено арешт на всі грошові кошти боржника в будь-якій грошовій одиниці та в валюті.

29.10.2019 року приватним виконавцем направлено боржнику вимогу подати декларацію про доходи та майно, та з`явитись до приватного виконавця. Проте матеріали справи не містять підтвердження, що боржника отримувала поштою вказану вимоги чи постанови приватного виконавця від 29.10.2019 року.

21.02.2020 року приватним виконавцем було здійснено вихід за адресою реєстрації боржника: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт приватного виконавця, відповідно до якого встановлено, що доступ до житла не надано.

З відповідей, що надійшли з банківських установ вбачається, що у них відсутні кошти, що належать боржнику та відсутні договори про зберігання цінностей і договори про найм (оренду) індивідуального банківського сейфа.

Згідно відомостей з органів ПФУ України, інформація щодо пенсії та/або отримання доходів ОСОБА_1 в органах ПФУ відсутня.

Регіональним сервісним центром в Миколаївській області при УМВС України повідомлено приватного виконавця, що за боржником не зареєстровані транспортні засоби.

23.06.2020 року приватним виконавцем направлено боржнику вимогу про надання доступу до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій 30.06.2020 року та перевірки майнового стану боржника.

30.06.2020 року приватним виконавцем було здійснено вихід за адресою реєстрації боржника: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт приватного виконавця, відповідно до якого встановлено, що доступ до житла не надано.

Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Серед типів обтяження значить: заборона на нерухоме майно, іпотека.

В ст. 13 Загальної декларації прав людини зазначено, що кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19.10.73 № 2148-VIII встановлено, що кожному, хто законно перебуває на території будь-якої держави, належить, у межах цієї території, право на вільне пересування і свобода вибору місця проживання. Кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згадані вище права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших осіб і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому Пакті.

Частиною першою статті 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною четвертою ст. 313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Системний аналіз наведених вище норм міжнародного та національного законодавства свідчить про те, що застосування судом обмеження права у вигляді виїзду фізичної особи за кордон має відбуватись з урахуванням його природи як конституційного права громадянина, яке встановлюється ст. 33 Конституції України, ст. 313 Цивільного кодексу України та низкою міжнародних угод, які є частиною національного законодавства України, зокрема Міжнародним пактом про громадянські і політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (статті 5, 8, 18 Конвенції).

Враховуючи правову природу права особи на вільне пересування як одного із основоположних прав людини і громадянина та переважно майновий характер цивільних спорів, можна дійти висновку про обмеження права на виїзд за кордон у порядку цивільного судочинства як виняткового заходу.

Частиною третьою статті 441 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Поряд з цим, підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачено приписами Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» .

Статтею 6 (п. 5) названого Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів

Аналіз вищевказаних приписів свідчить про те, що обов`язковою умовою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України є ухилення його від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

При цьому, під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Сама пособі наявність суми заборгованості за виконавчим документом або відсутність дій стосовно добровільного погашення заборгованості не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобов`язань, без надання суду достовірних даних про факт такого ухилення.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Отже, судом встановлено, що будь-які докази, які підтверджують отриманням вчасно боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій містяться вимоги про добровільне виконання зобов`язань, копію постанови про накладення арешту на кошти щодо боржника ОСОБА_1 , постанови про арешт рухомого та нерухомого майна боржника, відсутні.

Поряд з цим, приватний виконавець в тексті свого подання зазначає, що 20.01.2021 року боржником було здійснено ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Виходячи з матеріалів подання та з урахуванням вищевказаних законодавчих положень, суд дійшов висновку, що факт свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на неї вимогою, залишився доказово непідтвердженим, оскільки боржник була ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження лише 20.01.2021 року, а приватний виконавець звернувся з поданням до суду вже 28.01.2021 року.

Так, у поданні державного виконавця не наведено жодного обґрунтування щодо конкретних дій боржника, спрямованих на свідоме ухилення від виконання постанови виконавчого листа № 2-2035/11 від 02.08.2011 року.

За таких обставин справи та з урахуванням гарантованого конституційними нормами права особи на вільне пересування, у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 3 Конституції України, ст.ст. 12, 260, 441 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича, боржник ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Саламатін