Ухвала

03 червня 2021 року

м. Київ

справа № 339/121/20

провадження № 61-6288ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Болехівська центральна міська лікарня» Болехівської міської ради Івано-Франківської області про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Болехівська центральна міська лікарня» Болехівської міської ради Івано-Франківської області (далі - КНП «Болехівська центральна міська лікарня») про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовано тим, що до 03 квітня 2020 року ОСОБА_1 працювала на посаді лікаря - стоматолога стоматологічного кабінету консультативно - діагностичного відділення в КНП «Болехівська центральна міська лікарня». Наказом директора КНП «Болехівська центральна міська лікарня» від 03 квітня 2020 року № 66-к її звільнено з роботи, у зв`язку зі скороченням штату і чисельності працівників на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). ОСОБА_1 вважає, що при звільненні відповідачем було грубо порушено вимоги Конституції України та КЗпП України, оскільки вона мала переважне право на залишення на роботі у зв`язку з тим, що їй залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку та є лікарем вищої категорії. Крім того, в порушення вимог статті 43 КЗпП України, її звільнення проведено за відсутності згоди профспілкового комітету організації. Крім того, 23 січня по 05 лютого 2020року проходила підвищення кваліфікації в ДВНЗ «Івано-Франківський національний медичний університет, а з 06 лютого по 07 березня 2020 року перебувала у відпустці. Про майбутнє вивільнення ніхто персонально її не повідомляв, а тому, вважає, що її не було належним чином повідомлено про наступне вивільнення, як цього вимагає стаття 49-2 КЗпП України.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що відповідач звернувся до профспілок пізніше, ніж за три місяці до намічуваних звільнень, більше того, належний доказ звернення до Первинної профспілкової організації відповідачем в матеріалах справи взагалі відсутні.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила суд: визнати незаконним і скасувати наказ директора КНП «Болехівська центральна міська лікарня» від 03 квітня 2020 року № 66-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-стоматолога стоматологічного кабінету консультативно-діагностичного відділення в КНП «Болехівська центральна міська лікарня» за пунктом 1 статті 40 КзпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-стоматолога стоматологічного кабінету консультативно-діагностичного відділення в КНП «Болехівська центральна міська лікарня» з 06 квітня 2020 року; стягнути з КНП «Болехівська центральна міська лікарня» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 квітня 2020 року по день поновлення на роботі.

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 у квітні 2021 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 березня 2021 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов.

Як підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17,постановах Верховного Суду від 02 серпня 2018 року у справі № 465/2454/16-ц, від 28 серпня 2019 року у справі № 761/37621/16-ц, від 12 серпня 2020 року у справі № 306/1325/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 333/5300/17-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, заявник посилається на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки судами не досліджено зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору; касаційну скаргу залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків до 11 червня 2021 року, але не більше десяти днів з дня отримання цієї ухвали. Зокрема запропоновано заявнику сплатити судовий збір у розмірі 1 681,60 грн.

У строк визначений в ухвалі на адресу Верховного Суду надійшли матеріали про усунення недоліків, а саме квитанція від 12 травня 2021 року № 80 про сплату ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1 681,60 грн.

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Оскільки недоліки касаційної скарги усунуто, за формою та змістом касаційна скарга відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребування матеріалів указаної вище справи.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Болехівська центральна міська лікарня» Болехівської міської ради Івано-Франківської області про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 березня 2021 року.

Витребувати з Болехівського міського суду Івано-Франківської області матеріали справи № 339/121/20.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик