Справа № 183/5163/19
№ 2/183/354/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
з секретарем судового засідання Березою І.П.
за участю:
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 стягнення аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в:

21 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області с позовом до ОСОБА_4 , в якому просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем з 22 січня 2005 року, вона та відповідач є батьками дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вона, відповідач та дитина проживають в квартирі за однією адресою, однак неповнолітня дитина фактично знаходиться на її утриманні, відповідач не приймає участі в утриманні дитини, вона не має можливості самостійно утримувати сина, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття.
14 листопада 2019 року поданий відзив, в якому відповідач ОСОБА_4 зазначив, що він не визнає позовні вимоги в повному обсязі, посилався на те, що він та позивачка перебувають в шлюбі з 22 січня 2005 року, мають спільну дитину ОСОБА_5 . З 31 липня 2007 року і до теперішнього часу він, позивачка та син мешкають в одному житловому приміщенні. Він є військовослужбовцем Збройних Сил України, проходить військову службу у НОМЕР_1 окремій Дніпропетровській повітрянодесантній бригаді має постійний дохід. Він та позивачка не тільки разом проживають в одному помешканні, а й ведуть спільно господарство, мають спільний сімейний дохід, який складається з його грошового забезпечення та доходу дружини, як фізичної особи підприємця. Оплату комунальних платежів здійснює він із спільних коштів сім`ї. Доказами витрат позивача на забезпечення сім`ї є відповідні чеки на придбання мобільного телефону синові, продуктів харчування, речей, придбання квитків на футбол. Крім того, згідно довідок Військової частини НОМЕР_2 , позивач не зверталася з будь-якими проблемними питаннями або скаргами. А тому позов вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
У своїй відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 зазначила, що незважаючи на те, що вона з чоловіком проживають в одному житловому приміщенні, вони не підтримують сімейні стосунки, не ведуть спільного господарства і не проживають однією сім`єю. Крім того, в провадженні суду розглядається її позов до відповідача про розірвання шлюбу. Твердження відповідача щодо утримання ним сина, жодним чином не підтверджуються наданими ним фотографіями, а також копіями квитанцій. Так, вона не обмежує відповідача у спілкуванні з сином, а після подачі позову відповідач вирішив зробити фотосессію. Щодо квитанцій, то вони жодним чином не підтверджують того, що відповідач утримує сина, або веде спільно господарство з нею. Щодо зазначення відповідачем про те, що позивач не зверталася до військової частини зі скаргами або проблемними питаннями, також не підтверджує факту того, що відповідач не утримує дитину.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 серпня 2019 року визначено головуючим суддею суддю Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецького Д.І (а.с. 17)
20 вересня 2019 року ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області відкрите загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче засідання (а.с. 20-21).
Ухвалою суду від 06 липня 2020 року підготовче судове засідання закрите та справа призначена у відкритому судовому засіданні (а.с. 136-137).
Ухвалою суду від 15 січня 2021 року постановлено здійснювати в режимі відеоконференції судове засідання з розгляду цивільної справи (т. 2 а.с.214-215).
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримала свої позовні вимоги та посилалася на підстави, зазначені в позовній заяві, також доповнила, що шлюбні та сімейні відносини між нею та відповідачем припинені з травня 2018 року, з цього часу вони не ведуть спільного господарства, відповідач участі в утриманні неповнолітньої дитини не приймає, вона повністю опікується питанням утримання дитини. Рішенням суду від 21 лютого 2020 року шлюб між нею та відповідачем розірваний, що зайвий раз підтверджує, що вони не мають спільного бюджету та не ведуть сумісного господарства. В силу того, що відповідач проходить службу у Збройних Силах, він часто відсутній за місцем свого проживання. Посилання ОСОБА_4 на те, що ним двічі на картку перераховувалися кошти в сумі по 3500 грн., що оформлена відповідачем на його ж ім`я та передана сину, не можуть бути прийняті до уваги, тому як призначення таких переводів не є аліментами, позивач жодним чином не могла використати ці кошти на потреби дитини; більше того відповідач не надав докази того, що цими коштами розпорядився не він.
Представник позивача адвокат Токарєв В.В. в повному обсязі підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів.
Представник відповідача адвокат Кущ Д.С. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та посилаючись на підстави викладені у відзиві на позов у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити. Також пояснив, що факт утримання відповідачем неповнолітнього сина повністю підтверджується характеристикою зі школи, де навчається дитина; поясненнями неповнолітнього ОСОБА_5 в суді про те, що батько надав йому банківську картку та на його прохання батько здійснює на неї переводи коштів за потреби. Крім того, ОСОБА_5 в судовому засіданні підтверджено, що він разом з батьком були на відпочинку на Азовському морі, а також спільно відвідували розважальні заклади та футбольний матч у м. Харкові. З наданих сторонами доказів вбачається, що як позивач так і відповідач утримують спільну дитину, а тому підстав для задоволення позову немає.
Судом був опитаний у якості свідка неповнолітній ОСОБА_5 , який підтвердив, що він разом з матір`ю та батьком мешкають в одній квартирі. Батьки певний час не знаходять спільної мови, через що, на одне жиле приміщення, проживають як чужі люди. Батько самостійно купує собі продукти харчування, було таке, що батько його пригощав їжею. Мати повністю забезпечує та опікується ним, купує продукти, готує їжу, збирає до школи, купує речі, шкільні приналежності. З батьком він спілкується, один раз на рік буває з ним на відпочинку. У зв`язку з тим, що батько часто буває у відрядженнях, у 2019 році він дав йому свою карту, на яку два рази на тиждень перераховує йому кишенькові гроші від 20 до 50 грн. У 2020 року він перебував на стаціонарному лікуванні, ним повністю опікувалася мати, ліки і все необхідне забезпечувала вона.
Суд, заслухавши позивача, представників сторін, неповнолітнього ОСОБА_5 , дослідивши позов, відзив, відповідь на відзив та пояснення, а також докази, надані сторонами, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а у своїй сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступних висновків.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого виконкомом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області 14 червня 2005 року (а.с. 7).
Сторони разом з неповнолітнім сином ОСОБА_6 з 31 липня 2007 року по теперішній час зареєстровані та мешкають у квартирі АДРЕСА_1 , за цією адресою також мешкає дочка позивача ОСОБА_7 . Зазначені факти підтверджуються копіями паспортів сторін, копією ордеру № 123 від 12 липня 2007 року, довідкою від 16.08.2019 року та відомостями про реєстрацію відповідача від 12.09.2019 року (а.с. 4-6, 10-11, 19)
Відповідач ОСОБА_4 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 41-42, 50, 102, 194). Позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (а.с. 43, 111).
Згідно характеристики Гвардійської ЗОШ від 13 листопада 2019 року наданої на запит адвоката Куща Д.С., ОСОБА_5 навчається у вказаній школі з першого класу, є учнем 8-Б класу, регулярно відвідує заняття в школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Батьки приділяють увагу навчанню та вихованню сина, батьківські збори відвідують постійно. З класним керівником підтримують зв`язок, беруть участь у житті класу а.с. 71).
На підтвердження невизнання позовних вимог про стягнення аліментів відповідач надав чеки, щодо сплати комунальних платежів; придбання продуктів харчування, мобільного телефону, комп`ютерного монітору, оплати відвідування кінотеатру та футболу; а також фото із зображенням на відпочинку разом із сином (а.с. 44-62). Крім того ним надані фотокопії перерахування коштів зі своїх карт на карту на його ж ім`я, а також дублікати чеків (а.с. 102, 112-117, 195-209).
У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на неї можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Суд наголошує на тому, що найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина друга статті 82 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19 квітня 1994 року у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).
Позивач зазначає, що не зважаючи на спільне місце проживання з відповідачем вони фактично мешкають окремо, не ведуть спільного побуту, господарства; окремо харчуються і т.і. Ці факти знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, підтверджені показаннями в тому числі неповнолітньої дитини сторін. Позивачем між іншим надані докази придбання одягу, ліків, а також оплати послуг стоматолога для ОСОБА_5 ; також нею надані докази переказу коштів за комунальні послуги відповідачу, як основному наймачу квартири, де вони мешкають (а.с. 74-85, 167-178).
Відповідачем в свою чергу не надано належних та допустимих доказів на підтвердження незадовільного стану здоров`я чи скрутного матеріального становища, наявності інших осіб, які перебувають на його утриманні, інших обставин, що мають істотне значення та які могли б бути врахованими судом при вирішенні даного спору. Надано лише копії чеків на придбання продуктів і т.і., втім суд звертає увагу на те, що добровільна допомога дітям шляхом надання певних коштів або добровільна сплата аліментів не позбавляє стягнення їх в судовому порядку.
Суд наголошує на тому, що аналіз положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що право дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.
За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 723/3193/19-ц, провадження № 61-11454св20.
Отже, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись або за домовленістю між батьками, або за рішенням суду.
Належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності будь-яких, передбачених частиною 1 статті 181 СК України домовленостей, якщо такі мали місце, між сторонами щодо способів виконання батьками обов`язку утримувати дітей, суду не надано.
Таким чином, з урахуванням вимог ст.ст.180-183 СК України, принципів розумності та справедливості, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша).
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина п`ята в редакції Закону від 17.05.2017 року №2037-VIII).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Визначаючи частку заробітку (доходу) батька дитини ОСОБА_4 , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

На час вирішення спору відповідач є працездатною особою, будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я, наявності у нього на утриманні інших непрацездатних осіб суду не надано, відповідач є військовослужбовцем, отримує стабільні доходи у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України.

Наявність висновку за результатами МРТ відділів хребта від 07.08.2017 року (а.с. 63) щодо МР-ознак остеохондрозу та гриж дисків не дають підстав вважати, що такий стан здоров`я позбавляє можливості відповідача виконувати свої обов`язки військовослужбовця, або займатися обмеженим видом діяльності.

З аналізу положень ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, слідує, що аліменти в розмірі однієї чверті на одну дитину є неоспорюваною сумою.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідачем не виконано ухвали суду щодо надання в судове засідання роздруківки руху коштів на його рахунках; а надані дублікати чеків містять лише перекази коштів з карткових рахунків відповідача на його ж карткові рахунки.
На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, зважаючи, що відповідач має постійне місце роботи, отримує регулярний дохід, враховуючи задовільний стан здоров`я відповідача, відсутність будь-яких стягнень за виконавчими листами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Визначення аліментів у такому розмірі не буде порушувати основні соціальні гарантії, закріплені Конституцією України та законами України (зокрема, Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 N 2017-III, Законом України «Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 N 966-XIV), що включають право відповідача на достатній життєвий рівень для себе не нижчий прожиткового мінімуму.
Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст.ст. 79, 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
У зв`язку з наведеним, аліменти на дитину необхідно стягувати починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 05 січня 2018 року.
У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень.
На підставі викладено та керуючись ст. 180-183, 191 СК України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 274-279, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.)
Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складене 04 червня 2021 року.

Суддя Д.І. Городецький