Справа № 201/249/20
Провадження № 2/201/266/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Шумейко А.С.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Чорнобай О.І.

представника відповідача Зеленого В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського державного аграрно-економічного університету, Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14 січня 2020 року звернулася до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із позовом до Дніпровського державного аграрно-економічного університету, Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що вона працює на посаді викладача Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрного економічного університету, який є відокремленим структурним підрозділом Дніпровського державного аграрно економічного університету з окремим підрозділом Дніпровського державного аграрно економічного університету з окремим правами юридичної особи.

Так, наказом директора коледжу від 25 вересня 2019 року № 30К «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани», з яким вона була ознайомлена 26 вересня 2019 року, до неї застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Даний наказ вважає, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з його необґрунтованістю, невідповідності викладених в ньому обставин та прийняттям з порушенням норм діючого законодавства.

Зі змісту наказу вбачається, що він прийнятий у зв`язку з неналежним виконанням нею своїх службових обов`язків, та притягнення до дисциплінарної відповідальності безпосередньо пов`язано з її роботою на посаді викладача, тобто має відношення до вчинення нею протиправних дій саме в робочий час. Так, дисциплінарне стягнення накладено за події які відбулися 29 серпня 2019 року , однак в цей день вона була в основній щорічній відпустці тривалістю 1 день, а тому здійснювати свої трудові обов`язки не могла,

Даний наказ вважає таким що підлягає скасуванню в зв`язку з його необґрунтованістю, невідповідністю викладених в ньому обставин, та таким що прийнятий з порушенням норм діючого трудового законодавства. Тому позивач посилаючись на норми ст. ст. 147, 139, 140,142, 148 КЗпП України просила визнати незаконним та скасувати наказ Верхньодніпровського коледжу Дніпровського державного аграрно економічного університету від 25 вересня 2019 року № 30-К «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани». Окрім того позивач зазначила, що неправомірними діями відповідача Верхньодніпровського коледжу Дніпровського державного аграрно економічного університету їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 5 000 грн. та просить стягнути на її користь (а.с. 1-6).

26 лютого 2020 року від представника Верхньодніпровського коледжу Дніпровського Державного аграрно економічного університету надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що 29 серпня 2019 року в його робочому кабінеті при розмові з викладачем ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 влаштувала сварку, розмовляла у підвищеному тоні. Свідками даної сварки були викладачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом зі своєю десятирічною дитиною. Порушення трудової дисципліни позивачем виразилось у безпідставних публічних звинуваченнях та погрозах зі сторони позивача на адресу юрисконсульта ОСОБА_6 , психологічне насильство щодо молоді у формі створення позивачем у присутності 10-річної дитини конфліктної ситуації, безпідставне створення конфліктної ситуації та не надання письмових пояснень стосовно своєї поведінки.

Даний поступок позивача порушує норми педагогічної етики та моралі, зокрема гуманізму, толерантності, поваги та гідності, недопущення психічного насильства та моралі. Пославшись на порушення позивачем Конвенції про права дитини, Закону України «Про освіту», , Закону України «Про вищу освіту» та правил внутрішнього розпорядку ВКДДАЕУ, посадової інструкції вважав винесену догану обґрунтованою, а позовні вимоги безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди зазначили, що позивачем не надано належного доказу на підтвердження спричинення їй моральної шкоди, а тому просили відмовити в задоволенні позовних вимоги в повному обсязі (а.с. 56-74).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 14 січня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.28).

Ухвалою судді від 15 січня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського державного аграрно-економічного університету, Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди (а.с. 29-30).

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, пояснивши, що позивач має стаж педагога 30 років, 29 серпня 2019 року знаходячись в черговій відпустці, разом з викладачем ОСОБА_3 мали намір пройти медичне обстеження, однак після телефонного дзвінка з коледжу стосовно помилки в даті заяви на відпустку ОСОБА_3 вони вимушені були повернутися до коледжу де в них з юрисконсультом ОСОБА_6 виник конфлікт, однак образливих слів та погроз на адресу юрисконсульта вона не висловлювала. Окрім того пояснила, що з наказом про винесення догани була ознайомлена наступного дня, а саме 26 вересня 2019 року, його зміст їй ніхто не роз`яснював. Так як 29 серпня 2019 року вона знаходилась в черговій відпустці, та не виконувала свої трудові обов`язки, а тому до неї не можу бути застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання її посадових обов`язків.

Представник відповідача Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважав їх безпідставними та необґрунтованими, а поведінку позивача 29 серпня 2019 року такою, що порушує норми педагогічної етики та моралі, зокрема гуманізму, толерантності, поваги до гідності.

Представник відповідача Дніпровського державного аграрно-економічного університету в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, наполягав на тому що наказ було винесено відповідно до норм діючого законодавства.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є викладачем Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету та має загальний трудовий стаж 48 років, в тому числі педагогічний 30 років.

25 вересня 2019 Верхньодніпровським коледжем Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету винесено наказ № 30- К про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани у зв`язку з неналежним виконанням викладачем ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, передбачених абз. 7,8,13 ч. 2 ст. 54 Закону України «Про освіту» п.п. 3,5 ч. 1 ст. 58 Закону України «Про вищу освіту», абз. 4,6 п.п.4.4, абз. 5,9 п.п.4.4.1 Положення ВКДДАЕУ, п.п. 3.1.7, 3.2.2, 3.2.5, 3.3.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку ВКДДАЕУ п.п. 2.31,2.35 Колективного договору ВКДДАЕУ, п. 18 Розділу 1V Посадової інструкції викладача, керуючись ст.ст. 147149 КЗпПУ, п.п.3,4 Розділу 111 Посадової інструкції викладача, пунктом 6.1.2 Положення ВКДДАЕУ застосовано до ОСОБА_1 , дисциплінарне стягнення у вигляді догани (а.с. 7).

З даним наказом позивач ОСОБА_1 була ознайомлена 26 вересня 2019 року (а.с.7 на звороті).

Так, наказом № 128-В від 28 серпня 2019 року ОСОБА_1 надано частину невикористаної щорічної основної відпустки на 29 серпня 2019 рік (а.с. 8).

29 серпня 2019 року складено акт яким директор коледжу Зелений ВМ., голова профспілкового комітету коледжу ОСОБА_7 та юрисконсульт ОСОБА_6 засвідчили, що 29 серпня 2019 року викладачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 знаходячись в приміщенні коледжу вчинили сварку та виражалися образливими словами в адресу юрисконсульта ОСОБА_6 (а.с.81).

02 вересня 2019 року, з заявою на ім`я директора коледжу звернувся юрисконсульт ОСОБА_6 в якій повідомив, що 29 серпня 2019 року між ним та викладачами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 виник конфлікт в ході якого ОСОБА_1 , виражалася образливими словами на його адресу та погрожувала йому, все це супроводжувалося криками зі сторони ОСОБА_1 . Свідками даної сварки були викладачі ОСОБА_5 разом зі своєю неповнолітньою донькою та ОСОБА_4 . Просив розглянути питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани викладачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 75-77).

03 вересня 2019 року викладач ОСОБА_5 надала письмові пояснення директору коледжу, які підтвердила в судовому засідання, що 29 серпня 2019 року до юрисконсульта ОСОБА_6 увірвалися викладачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та вчинили сварку, в ході якої голосно обзивали його, все це чула її десятилітня донька яка була налякана даними подіями (а.с.82)

04 вересня 2019 року аналогічні пояснення надала викладач ОСОБА_4 , яка також була допитана судом в якості свідка (а.с. 83)

10 вересня 2019 року позивачем доведено до відома директора коледжу про конфлікт між юрисконсультом та викладачем ОСОБА_3 29 серпня 2019 року в ході якого ОСОБА_6 підвищував голос на викладача, після чого вона разом з ОСОБА_3 покинули його кабінет (а.с.13)

12 вересня 2019 року на засіданні комітету профспілки працівників Верхньодніпровського коледжу ДДАЕУ було розглянуто заяву ОСОБА_8 від 11 вересня 2019 року щодо необхідності захисту його трудових прав у зв`язку з неправомірними діями викладачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за результатами якої: Ухвалили вважати дії ОСОБА_3 та ОСОБА_1 аморальною поведінкою, що не відповідає нормам педагогічної етики та несумісна з посадою викладача; Ухвалили звернутися до адміністрації коледжу з необхідністю правової оцінки дій ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. (а.с. 114)

Даний протокол було отримано ОСОБА_1 28 листопада 2019 року (а.с. 115)

26 вересня 2019 року складено акт про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про притягнення її до дисциплінарної відповідальності від 25 вересня 2019 року та роз`яснено юрисконсультом викладачу ОСОБА_1 зміст наказу (а.с. 116-117)

07 жовтня 2019 року позивач звернулася до ректора ДДАЕУ зі скаргою стосовно винесення наказу про застосування до неї догани (а.с. 9-10).

Після розгляду скарги ОСОБА_1 на засіданні робочої групи 05 листопада 2019 року комісією було рекомендовано директору Верхньодніпровського коледжу ДДАЕУ призупинити дію наказу «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани», матеріали передати на додатковий розгляд директору спільно з профспілковим комітетом коледжу після чого прийняти коректне рішення в межах своїх повноважень (а.с. 11)

29 листопада 2019 року директором коледжу надано відповідь позивачу стосовно відсутності підстав для скасування наказу або визнання його нечинним, а також про можливість передачі даного спору на розгляд до суду (а.с. 12).

Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Згідно зі статтею 43 Конституції України право на працю визначається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Стаття 55 Конституції України кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, що включає право на вільний вибір професії, роду занять і роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру.

У відповідності до норми статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця (стаття 139 КЗпП України).

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано дисциплінарне стягнення (частина перша статті 147 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Складовими дисциплінарного проступку, що характеризують його об`єктивну та суб`єктивну сторони, є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність роботодавцем наявності будь-якої з цих складових виключає наявність дисциплінарного проступку (висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 712/6576/17).

При цьому суд касаційної інстанції зауважив, що саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Згідно до положень частини першої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен затребувати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Так, на підтвердження вчинення позивачем дисциплінарного проступку відповідачем надано акт від 29 серпня 2019 року, яким директор коледжу Зелений ВМ., голова профспілкового комітету коледжу ОСОБА_7 та юрисконсульт ОСОБА_6 засвідчили, що 29 серпня 2019 року викладачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 знаходячись в приміщенні коледжу вчинили сварку та виражалися образливими словами в адресу юрисконсульта ОСОБА_6 (а.с.81). Дані обставини також в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4

02 вересня 2019 року, з заявою на ім`я директора коледжу звернувся юрисконсульт Чорнобай О.І. в якій просив розглянути питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани викладачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

10 вересня 2019 року ОСОБА_1 доведено до відома директора коледжу про конфлікт між юрисконсультом та викладачем ОСОБА_3 , а 12 вересня 2019 року на засіданні комітету профспілки працівників Верхньодніпровського коледжу ДДАЕУ було розглянуто заяву ОСОБА_8 від 11 вересня 2019 року та ухвалено вважати дії ОСОБА_3 та ОСОБА_1 аморальною поведінкою, що не відповідає нормам педагогічної етики та несумісна з посадою викладача; Ухвалили звернутися до адміністрації коледжу з необхідністю правової оцінки дій ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про освіту» педагогічні працівники зобов`язані сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; дотримуватися академічної доброчесності та забезпечувати її дотримання здобувачами освіти в освітньому процесі та науковій діяльності; дотримуватися педагогічної етики; додержуватися установчих документів та правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, виконувати свої посадові обов`язки . Педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники мають також інші права та обов`язки, передбачені законодавством, колективним договором, трудовим договором та/або установчими документами закладу освіти. Особи, винні в порушенні цієї статті, несуть відповідальність згідно з законом.

Статтею 58 Закону України «Про вищу освіту» визначено обов`язки науково-педагогічних, наукових і педагогічних працівників, а саме: дотримуватися норм педагогічної етики, моралі, поважати гідність осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, дотримуватися статуту закладу вищої освіти, законів, інших нормативно-правових актів.

Пунктом 4.4 та п.п. 4.4.1 Положення Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету встановлено, що педагогічні працівники зобов`язані дотримуватися норм педагогічної етики, моралі; захищати молодь від будь - яких форм фізичного чи психічного насильства, дотримуватись законодавства України, положення Колективного договору та Правил внутрішнього трудового розпорядку коледжу.

Згідно підпункту 3.1.7 Правил внутрішнього розпорядку Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету педагогічні працівники коледжу зобов`язані застерігати себе від вчинків, які заважали б іншим працівникам виконувати їх посадові обов`язки, від створення у колективі конфліктних ситуацій.

Підпункт 3.2.5 Правил зазначає, що педагогічні працівники коледжу зобов`язані неухильно дотримуватись правил педагогічної етики і моралі , поважати людську гідність, сприяти створенню нормального морально психологічного клімату в колективі.

Відповідно до пунктів 7.1 та 7.2 Правил передбачено, що при порушенні трудової дисципліни, невиконання або при несумлінному ставленні до своїх функціональних обов`язків на працівника може бути накладене дисциплінарне стягнення або застосовуватися заходи громадського впливу, За порушення трудової дисципліни адміністрація коледжу може застосувати такі дисциплінарні стягнення: догана, звільнення з роботи.

Пункти 2.31 та 2.35 Колективного договору передбачають, що педагогічні працівники зобов`язані дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, сумлінно виконувати свої обов`язки, додержуватися трудової дисципліни; дотримуватися норм педагогічної етики, моралі, поважати гідність студентів коледжу, прививати їх любов до України.

Відповідно до пункту 18 розділу 1V Посадової інструкції викладача, викладач зобов`язаний дотримуватися норм педагогічної етики і моралі.

У подібній за характером правовідносин справі № 6-248цс14 Верховний Суд України за наслідками її розгляду сформував правову позицію, згідно з якою роз`яснив, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

З Правилами внутрішнього розпорядку позивач була ознайомлена 08 січня 2015 року, з посадовою інструкцією викладача - під підпис 23 червня 2015 року, а колективний договір є доступним на сайті коледжу, окрім того ОСОБА_1 була ознайомлена з ним на Загальних зборах 14 листопада 2018 року.

В порушення вищезазначених норм позивачем 29 серпня 2019 року було вчинено дії які порушують норми педагогічної етики та моралі, зокрема гуманізму, толерантності, поваги та гідності.

Стосовно посилань позивача на те, що 29 серпня 2019 року вона знаходилась у щорічній відпустці, а тому її не може бути притягнуто за неналежне виконання її посадових обов`язків, суд зазначає наступне.

Так, 29 серпня 2019 року ОСОБА_1 перебуваючи в кабінеті юрисконсульта, порушила трудову дисципліну та вчинила проступок який порушує норми педагогічної етики та моралі. Обов`язок дотримуватись норм моралі є одним з основних посадових обов`язків викладача, який закріплений в законах України, локальних актах коледжу та посадовій інструкції викладача. А отже в нашому випадку аморальний проступок викладача є не тільки додатковою підставою для звільнення працівника, але і неналежним виконанням посадових обов`язків та підставою для догани.

Аморальним проступком є винне діяння що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Відповідно до п. 27 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду сулами трудових спорів» встановлено, що з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпПУ), можуть бути звільненні лише вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Дана позиція зазначена і в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-3135цс16.

На переконання суду, у директора коледжу було достатньо підстав для висновку, що своєю поведінкою позивач скомпрометувала себе та порушила норми моралі. Обставини конфлікту, про які йшлось, позивачем в порядку ч. 1 ст. 149 КЗпП України жодним чином спростовані не були.

Так само, обставини цього конфлікту у встановленому процесуальним законом порядку позивачем в ході судового розгляду не спростовані. Належних та допустимих доказів протилежного суду не представлено. Дії, позивача безперечно свідчать про ігнорування вимог суспільної моралі та є несумісні із виховною функцією педагога.

В такому випадку, наказ про застосування заходу дисциплінарного стягнення відповідає вимогам трудового законодавства, процедура його винесення дотримана, ступінь тяжкості враховано та на переконання суду він достатньою мірою відповідає вжитим заходам дисциплінарного стягнення, строки не порушенні, і тому, оскаржуваний наказ не може визнаватись незаконним та не підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 3 Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В той же час, п. 4 вказаної Постанови Пленуму передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору».

Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують спричинення їй моральних страждань та в чому полягали її моральні страждання. Окрім того, позивачем зазначено, що спричинену моральну шкоду вона оцінює в 5 000 грн. В той же час, в своєму позові не зазначила з яких міркувань та критеріїв вона виходила оцінивши свої моральні страждання саме в таку суму.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподілити відповідно до норм ст. 141 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-78, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровського державного аграрно-економічного університету, Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 25 січня 2021 року

Суддя С.О. Демидова