РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Черниш О.М.,

представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , та просила стягнути з її безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 153 129,22 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 є власником 1/2 частини нежитлової будівлі літ. «В-3» загальною площею 553,7 кв м по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 15 лютого 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.В. за реєстровим № 559. Власником іншої 1/2 частини нежитлової будівлі є ОСОБА_5 . Відповідно до інформаційної довідки та листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 23 вересня 2018 року № 19-20-0.23,08-968/116-18 речові права ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0255 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-3» загальною площею 553,7 кв м по АДРЕСА_1 не зареєстровані, а тому вказана земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади м. Харкова. Згідно з актом обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,0225 га, межі визначені відповідно до меж паркану та зовнішніх меж будівлі. ОСОБА_3 , набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином не оформив правовідносин щодо користування земельною ділянкою. Відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата. Відповідно до розрахунку, з 01 вересня 2015 року по 30 вересня 2018 року відповідач не сплачував кошти за користування земельною ділянкою у встановленому законодавством розмірі, внаслідок чого безпідставно зберіг грошові кошти в розмірі 153 129,22 грн. Розрахунок вказаної суми здійснено виходячи з площі земельної ділянки, яка фактично використовується відповідач, та складає 112,5 кв м, тобто 1/2 частину від загальної площі 225 кв м.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову, та просить поновити строк на його подання у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції та заявленим клопотанням про зупинення провадження по справі. Також зазначила, що виникнення у відповідача права власності на нежитлову будівлю не є підставою для автоматичного виникнення у неї права оренди земельної ділянки, на якій розміщений об`єкт нерухомості. Адже, право на земельну ділянку переходить до нового власника нерухомого майна на тих же умовах, на яких вона надавалася попередньому власнику. У даній ситуації, земельна ділянка, на якій розташована нежитлова будівля, жодній особі не виділялася, оскільки ознак об`єкта цивільного права до теперішнього часу не набувала, а у тому у ХМР відсутні підстави вимагати стягнення з відповідача орендної плати за неї.

Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що думка відповідача зроблена із застосуванням норм матеріального права, які регулюють інші правовідносини (формування земельної ділянки для певних цілей) ніж ті, які існують між позивачем та відповідачем (позадоговірні правовідносини щодо безпідставно збереженого майна), отже для вирішення справи необхідно застосувати інші норми права, які регулюють спір. Крім того, між позивачем та відповідачем склалися правовідносини щодо використання земельної ділянки без здійснення плати за неї, що кваліфікується як кондиційні правовідносини з набуття збереження майна без достатньої правової підстави, які врегульовані Гл. 83 ЦК України, а не правовідносини щодо вчинення відносно земельної ділянки будь-яких дій. Разом з цим, формування земельної ділянки як об`єкту цивільних прав у розумінні ст. 79-1 ЗК є зовсім іншим інститутом земельного права, та вказані правовідносини у наявному спорі не виникли. Розрахунок суми орендної плати за користування земельною ділянкою здійснений уповноваженими особами із застосуванням коефіцієнту функціонального призначенням із значенням 3, та для цього не потрібен витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Також, обстеження земельної ділянки є одним із етапів вжиття заходів самоврядного контролю, проходження якого необхідно для захисту прав власника земельної ділянки комунальної власності в особі ХМР з метою подальшого вжиття заходів правового реагування, а в жодному випадку не відноситься до технічної документації із землеустрою, що є іншим інститутом.

Представник позивача ХМР - Мовчан М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 , який є одночасно представником третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка не є сформованою земельною ділянкою, та розрахунок суми орендної плати здійснений позивачем ґрунтується на припущеннях та приблизних показниках, які не відповідають дійсним характеристикам спірної земельної ділянки, та акт від 26.09.2018 року несе в собі припущення позивача, а також містить в собі приблизні показники, які можуть достовірно слугувати показниками розрахунку розміру нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила.

05.10.2018 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Сенаторову В.М.

Судом надано запит до Департаменту реєстрації ХМР для встановлення місцеперебування відповідача, на який надійшла відповідь.

Ухвалою судді від 05.12.2018 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі, яка постановою Харківського апеляційного суду від 04.07.2019 року залишена без змін.

Ухвалою суду від 28.01.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про залучення у якості третьої особи - відмовлено.

07.04.2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи, справу перерозподілено судді Зуб Г.А.

Ухвалою судді від 14.04.2020 вказану справу прийнято до провадження судді, та призначено підготовче судове засідання по справі.

Протокольними ухвалами від 80.09.2020 року відмовлено в клопотання відповідача про витребування доказів, оскільки всі рішення ХМР опубліковані на офіційному сайті, та залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 09.09.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження по справі.

Ухвалою суду від 25.11.2020 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 на даний час є власником 1/2 частини нежитлової будівлі літ. «В-3» загальною площею 553,7 кв м по

АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 15 лютого 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.В. за реєстровим № 559. Власником іншої 1/2 частини нежитлової будівлі є ОСОБА_5 .

Відповідно до інформаційної довідки, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 23 вересня 2018 року № 19-20-0.23,08-968/116-18 речові права ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не зареєстровані.

Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь - якими юридичними або фізичними особами прав на вказану земельну ділянку, з урахуванням статтей 12, 80, 83 ЗК України, земельна ділянка площею 0,0255 га за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності територіальної громади м. Харкова.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 26 вересня 2018 року здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 використовують земельну ділянку площею 0,0225 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-3». За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації. Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,0225 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до меж паркану та зовнішніх меж будівлі.

Листом від 26 березня 2018 року за вих. № 6332/9/ 20-40-13-08-20 Головне управління ДФС у Харківській області повідомило ХМР про відсутність інформації щодо сплати ОСОБА_3 земельного податку та орендної плати за земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року. Станом на 02 квітня 2018 року на обліку в Головному управлінні ДФС у Харківській області як платник земельного податку з фізичних осіб (орендної плати з фізичних осіб) ОСОБА_3 не зареєстрована, податок не сплачує.

Відповідач не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення,

оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, провадження № 14-32 цс 19.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з огляду на те, що речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, остання не набула належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому вона використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав.

При цьому, суд вважає належним доказом звіт геодезичної зйомки та акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на підставі яких складено розрахунок орендної плати, а саме - шляхом множення вартості одного квадратного метру земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої нормативно - грошової оцінки земель м. Харкова станом на рік розрахунку) на всю площу земельної ділянки, а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку.

Розрахунок здійснено виходячи з площі земельної ділянки, яка фактично використовується відповідачем, та складає 112,5 кв м, тобто 1/2 частину від загальної площі 225 кв м.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2020 року, позовні вимоги ХМР до ОСОБА_5 задоволені, та стягнуто з останнього безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 153129,22 грн. за Ѕ частину від загальної площі. Постановою Харківського апеляційного суду від 28.08.2020 року вказане рішення залишено без змін.

Доводи сторони відповідача про те, що земельна ділянка не сформована, як об`єкт оренди, суд відхиляє, оскільки між сторонами виникли недоговірні відносини, а не правовідносини з укладення договору оренди землі.

Щодо відсутності витягу з технічної документації про нормативно - грошову оцінку земельної ділянки слід зазначити таке.

Рішенням ХМР від 27 лютого 2008 року № 41/08 затверджено загальний порядок визначення розміру орендної плати при наданні земельних ділянок у платне користування. У пункті 2.3 даного рішення визначено, що базою для обчислення орендної плати є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка надається в оренду. Нормативна грошова оцінка земель м. Харкова проводиться у відповідності з чинним законодавством України і підлягає затвердженню ХМР.

Наказом Мінагрополітики від 25 листопада 2016 року № 489 затверджено «Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», відповідно до якого нормативна грошова оцінка тієї чи іншої земельної ділянки отримується шляхом відповідної формули.

Рішенням Харківської міської ради від 03 липня 2013 року № 1209/13 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01 січня 2013 року. Вказаним рішенням також затверджено економіко - планувальне зонування земель міста Харкова.

Таким чином, ХМР розроблена та затверджена технічна документація на усі землі м. Харкова, в тому числі і на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Згідно з статтею 5 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки отримують для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Вказаний витяг можливо отримати тільки у разі наявності розробленої та затвердженої, відповідно до вимог чинного законодавства, технічної документації на конкретну земельну ділянку.

Однак, відповідач із заявою про надання дозволу на складання технічної документації до ХМР протягом п`яти років не зверталась.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що надані позивачем розрахунки є належними доказами, які підтверджують розмір безпідставно збережених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою. Крім того, вказаний розрахунок стороною відповідача взагалі не був спростований ніякими належними доказами.

Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача, понесені у зв`язу з оплатою судового збору, відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд також стягує з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76, 141, 206,263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Харківської міської ради до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 153129 (сто п`ятдесят три тисячі сто двадцять дев`ять) гривень 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Харківської міської ради витрати по оплаті судового збору в розмірі 2296 (дві тисячі двісті дев`яносто шість) гривень 94 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

Позивач - Харківська міська рада, місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, буд. 7, .

Відповідач - ОСОБА_3 , місцеперебування: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Третя особа - ОСОБА_4 , місцеперебування: АДРЕСА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .

Третя особа - ОСОБА_5 , місцеперебування: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 01 лютого 2021 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ