справа №176/1876/21
провадження №2/176/759/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

за участю секретаря судових засідань Петренко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та просить ухвалити судове рішення , яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, №16976 вчинений 05.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №005-26509-221210 від 22.12.2010 року на загальну суму 30718,18 грн.

В обґрунтування посилався на те, що усерпні 2021 року він дізнався, що з його заробітної прати та пенсії почались відрахування по 20%. Звернувшись до бухгалтерії підприємства, у якому він працює, йому було вручено копію постанови приватного виконавця Селезньова М.О. від 12.07.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. З цієї постанови він дізнався, що виконавчим написом №16976 виданим 05.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Остапенко Євгеном Михайловичем з нього стягнуто на користь відповідача заборгованість за кредитним договором №005-26509-221210 від 22.12.2010 року на загальну суму 30718,18 грн. Однак жодних договірних відносин з відповідачем він не маю, як і не має незакритих кредитів з іншими установами.

Крім того, на думку позивача, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості та стягнення боргу в межах строку позовної давності, що змусило його звернутись зі справжнім позовом до суду.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області було відкрито провадження від 01 жовтня 2021 року, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу було надано строк 15 днів з дня отримання ним даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

Даною ухвалою було зобов`язано приватного нотаріуса Остапенка Є.М. у строк до 01 листопада 2021 року направити на адресу суду належним чином завірені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №16796 від 05 квітня 2021 року та приватного виконавця Селезньова М.О. у той же строк направити на адресу суду завірені належним чином матеріали виконавчого провадження ВП №65441947 включаючи усі постанови, які були прийняті ним по даному виконавчому провадженню та усі документи, на підставі яких було відкрито виконавче провадження. Також Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було зобов`язано у строк до 01 листопада направити на адресу суду довідку про розмір пенсії позивача та суми утримані з неї з повідомленням з яких підстав після постановлення Жовтоводським міським судом ухвали від 31 серпня 2021 року про забезпечення позову з його заробітної плати утримувались ці суми та з яких підстав ГУ ПФУ відмовляється від виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Про розгляд справи учасники справи повідомлялись належним чином.

До суду не надходило витребуваних документів від приватного нотаріуса Головкіної Я.В.

19 жовтня 2021 року відповідач направив до суду відзив на позов де просив відмовити позивачу у його задоволенні. Відповідач вважає, що ним виконано вимоги передбачені п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 199 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та подано приватному нотаріусу вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а саме: оригінал кредитного договору та Розрахунок заборгованості за кредитним договором, а отже спірний виконавчий напис, на думку відповідача, не підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною. Також, відповідач вважає, що строк для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису ними не пропущено, оскільки на їх думку від повинен рахуватись з 07 травня 2020 року, дня відступлення права вимог ПАТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «ФК «ЕАПБ». Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач у позовній заяві неправильно зазначив ідентифікаційний код ТОВ «ФК «ЕАПБ» їх код 35625014.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи і надані в ній докази на обґрунтування та спростування вимог, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, з постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.07.2021 року, оскільки інших доказів суду не надано, що 05 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 16976, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №005-26509-221210 від 22.12.2010, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 (а.с.8).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Главою 14 Вчинення виконавчих написів Закону України «Про нотаріат» визначений порядок вчинення виконавчих написів.

Зокрема, норми статті 88 цього Закону (тут і далі - у первинній редакції) встановлюють, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні положення містяться у пунктах 3.1, 3.3 глави 16 Вчинення виконавчих написів розділу ІІ Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зробила такий висновок про застосування вказаної норми права: Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку (пункт 80 вказаної постанови). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки (пункти 33-35 постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17).

Стаття 88 Закону «Про нотаріат» містить різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього Закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки у відносинах за участю громадян і один рік у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу у дію нового Цивільного кодексу України у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України «Про нотаріат», не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою (пункт 36 постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17).

З наведеного вбачається, що Велика Палата Верховного Суду в указаній справі застосувала норми частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» разом з нормами частини другої цієї ж статті, яка встановлює, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

За змістом зазначеної постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, здійснюючи тлумачення частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що строк вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду.

Оскільки після внесення 11 липня 1995 року змін до статті 71 ЦК УРСР, а також після вступу у дію норми статті 257 ЦК України у 2004 році законом був встановлений інший строк (позовної) давності для захисту права за позовами юридичних осіб (строк був змінений з одного на три роки), Велика Палата Верховного Суду, застосувавши частину другу статті 88 Закону України «Про нотаріат», дійшла висновку, що строк вчинення виконавчого напису у відносинах між юридичними особами також змінився на три роки.

У справі № 3-239/2019(54444/19) Конституційний Суд України розглядав конституційну скаргу ТОВ Укркава щодо відповідності Конституції України (конституційності) саме положень частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат».

У Рішенні від 01 липня 2020 року № 7-р(I)/2020 Конституційний Суд України визнав положення частини першої статті 88 Закону України Про нотаріат такими, що відповідають Конституції України. При цьому Конституційний Суд України виходив з такого змісту частини першої статті 88 цього Закону: Відповідно до частини першої статті 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Із дослідження наведених положень Закону вбачається, що строки для вчинення виконавчого напису нотаріусом є відмінними залежно від кола учасників правовідносин: у відносинах між юридичними особами строк скорочений порівняно зі строком, який застосовується у відносинах між фізичними особами. Таким чином, встановлюючи порядок нормативного регулювання діяльності нотаріату в частині визначення строків, у межах яких нотаріус може вчинити виконавчий напис, законодавець запровадив чітку їх диференціацію залежно від суб`єктного складу учасників правовідносин. Наведене дає підстави стверджувати, що передбачене оспорюваними положеннями Закону регулювання є реалізацією Верховною Радою України виключних повноважень визначати організацію і діяльність, у тому числі нотаріату, як це встановлено в пункті 14 частини першої статті 92 Конституції України. Конституційний Суд України вважає, що положення частини першої статті 88 Закону, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між юридичними особами - не більше одного року, є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування, тому застосування оспорюваних положень Закону особами (органами), діяльність яких ґрунтується на принципі верховенства права, жодним чином не призводить до протиправного позбавлення права власності .

Отже, Конституційний Суд України розглянув питання конституційності саме частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат». При цьому, Конституційний Суд України не тлумачив частину другу статті 88 Закону України «Про нотаріат» та статтю 257 ЦК України щодо прирівнювання строку вчинення виконавчого напису нотаріуса та строку позовної давності для звернення до суду, а також зміну такого строку для юридичних осіб з одного до трьох років.

З наведеного вбачається, що висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування у відносинах між юридичними особами норм частин першої, другої статті 88 Закону України Про нотаріат у системному зв`язку з нормою статті 257 ЦК України та висновок Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту саме частини першої статті 88 Закону України Про нотаріат не суперечать один одному та не виключають один одного.

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на таке. Будь-яке правозастосування є неможливим без тлумачення законодавства, бо тлумаченням законодавства є з`ясування його змісту. Водночас тлумачення законів України, яке здійснюється Конституційним Судом України в мотивувальній частині рішення, не є офіційним нормативним (загальнообов`язковим), оскільки відповідно до пункту 2 статті 150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить офіційне тлумачення тільки Конституції України.

Велика Палата Верховного Суду погоджується, що зміст частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Проте при визначенні строку, в межах якого вчиняється виконавчий напис, мають застосовуватись також норми частини другої статті 88 Закону України Про нотаріат та статті 257 ЦК України, які встановлюють трирічний строк для таких вимог.

Слід зауважити, що Законом України від 14 липня 2020 року № 775-ІХ «Про внесення змін до Закону України Про нотаріат щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» законодавець вніс зміни до статті 88 Закону України «Про нотаріат», якими визначив єдиний строк у три роки, в межах якого вчиняється виконавчий напис, незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, чим усунув колізії у цій нормі.

Це також підтверджує спрямованість волі законодавця (як на час прийняття Закону України Про нотаріат у 1993 році, так і на час внесення до нього змін у 2020 році) на встановлення однакових строків для вчинення виконавчого напису нотаріуса або звернення до суду за захистом порушених прав.

Ураховуючи вищевикладене, вирішуючи виключну правову проблему, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 підтверджує висновок, викладений у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, що норми частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення спірних виконавчих написів) слід застосовувати разом з нормами частини другої статті 88 цього Закону та статті 257 ЦК України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис.

Окрім того, у постанові ВП ВС від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 зазначається, що згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту:

Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості .

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин .

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Суду не надано доказів з яких можливо було б встановити, що кредитний договір, який став предметом вчинення виконавчого напису нотаріуса, був нотаріально посвідчений, не надано доказів, того, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи була вона надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису.

Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1362 гривень, які складаються із судового збору за подачу позову до суду та судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №16976 вчинений 05.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №005-26509-221210 від 22.12.2010 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 на загальну суму 30718,18 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» , юридична адреса: 01032 м. Київ, вул. Симона Петлюри,30, поштова адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, 2 поверх 4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 судові витрати у розмірі 1362 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області В.В. КУЧМА