Справа № 450/820/21 Провадження № 2/450/1016/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.
при секретарі Нестерак Д.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду в приміщенні суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за спожитий газ у розмірі 4517 грн. 97 коп., 255 грн. 53 коп. інфляційних втрат, 212 грн. 52 коп. 3 % річних. Мотивував свої вимоги тим, що відповідач є споживачем природного газу за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 . Повідомляє, що ним виконано обов`язки щодо постачання природного газу відповідачу, однак вона не здійснила сплату вартості такого. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 22 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
24 травня 2021 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що з позовними вимогами не погоджується, оскільки вона з 2003 року проживає в с. Шпильчина разом з чоловіком, сином і його сім`єю. В будинку АДРЕСА_1 проживає її брат ОСОБА_2 . З огляду на зазначене, просила замінити її належним відповідачем та відмовити у задоволенні позовних вимог, заявлених до неї.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 вересня 2019 року у справі № 450/2888/19 ТзОВ «Львівгаз збут» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості за послуги з газопостачання.

Як вбачається з довідки про фінансовий стан абонента, абонентом за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 . Розмір заборгованості за спожитий газ за період з лютого 2017 року по січень 2021 року становить 6083 грн. 98 коп.

Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 344 від 13 квітня 2020 року, виданою Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, стверджується, що головою домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .

Відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області стверджується, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1. п. 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 (далі Правила, плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа ступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк.

За п. 29 Правил, споживач зобов`язаний своєчасно здійснити плату за надані послуги з газопостачання.

У розділі III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 249, зазначено, що договір постачання природного газу споживачу розміщений на офіційному веб-сайті регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до абз. 2 п. 4 Розділу III Правил фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу споживачем.

Згідно з п. 11 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 249, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника зі спеціальними обов`язками, яка встановлюється відповідно до законодавства.

Пунктом 14 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 249, встановлено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання рутовим споживачам є календарний місяць.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг.

За ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Пунктом 5 частини З статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд України у справі № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем житлово-комунальних послуг може бути індивідуальний або колективний споживач. За п. 6 вказаної норми індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Право користування житлом реалізується у зв`язку з проживанням особи у такому, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Разом з тим, згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Згідно з абз. 1 п. 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання

Пунктом 7 згаданих Правил встановлено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою.

Реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення відомостей про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси одного житла особи чи адреси спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, військової частини до визначених цим Законом документів та до реєстраційного обліку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб.

Таким чином, факт користування особи житлом підтверджується реєстрацією місця її проживання за відповідною адресою, оскільки нормами законодавства на особу покладено обов`язок зареєструвати місце свого проживання у разі зміни такого.

З огляду на вказане, суд критично ставиться до поданих відповідачем доказів, а саме довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 352 від 18 травня 2021 року, акту від 18 травня 2021 року, заяви ОСОБА_4 від 19 травня 2021 року, оскільки такі документи не є належними доказами проживання відповідача за іншою адресою.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач на власний розсуд визначає особу, до якою заявляються позовні вимоги, про що зазначається в позовній заяві.

Враховуючи наведене, споживачем природного газу у будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Верховний Суд України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив, що оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг як власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Аналогічного висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді справи № 212/4917/15-ц.

Відтак, з ОСОБА_1 , як з споживача природного газу, постачання якого здійснюється за адресою АДРЕСА_1 , слід стягнути на користь позивача 4517 грн. 97 коп. заборгованості за спожитий природний газ.

Закріплена в п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування позивачем розміру інфляційних втрат та 3 % річних суд приходить до висновку, що такі вирахувані вірно. Розмір інфляційних втрат за період з травня 2018 року по грудень 2020 року становить 255 грн. 53 коп. Розмір 3 % річних за період з 01 травня 2018 року по 31 грудня 2020 року дорівнює 212 грн. 52 коп., які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити і стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 4517 грн. 97 коп. заборгованості за спожитий природний газ, 255 грн. 53 коп. інфляційних втрат, 212 грн. 52 коп. 3 % річних.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід також стягнути 2270 грн. коп. сплаченого судового збору.
При цьому прохання відповідача про заміну її належним відповідачем не підлягає задоволенню, оскільки, як попередньо встановлено, вона є споживачем природного газу за адресою АДРЕСА_1 .

Як встановлено судом, позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з газопостачання, у зв`язку з чим сплачував судовий збір у розмірі 192 грн. 10 коп., що стверджується ухвалою від 26 вересня 2019 року у справі № 450/2888/19, якою заявнику відмовлено у видачі судового наказу.

За ст. 164 ЦПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом. У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем надмірно сплачений судовий збір за подання даного позову, оскільки сума сплаченого за видачу судового наказу судового збору зарахована до суми такого, встановленої для подання позовної заяви.

За п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на вказане, суд вважає за доцільне повернути позивачу надмірно сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 192 грн. 10 коп. відповідно до платіжного доручення № 223 від 16 лютого 2021 року.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13 81, 82, 89, 141, 259, 262, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 29, 625 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 7 Закону України «Про судовий збір»,

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» 4517 грн. 97 коп. заборгованості за спожитий природний газ, 255 грн. 53 коп. інфляційних втрат, 212 грн. 52 коп. 3 % річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» 2270 грн. судового збору.

Повернути позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» надмірно сплачений судовий збір у розмірі 192 грн. 10 коп. відповідно до платіжного доручення № 223 від 16 лютого 2021 року, сплачений на рахунок UA0013893 , отримувач коштів ГУК Львiв/Пустомитівська тг/22030101, код 38008294 , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.