НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
Іменем України
про закриття провадження у справі

11 травня 2021 рокуСправа № 322/63/21

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Губанова Р.О., секретар судового засідання Блажко О.П., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Плужника М.В. (в режимі відеоконференції), під час розгляду справи за позовом Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

встановив:
позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача 188399,50 грн в рахунок відшкодування витрат на навчання та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.
Позов мотивований тим, що 19.07.2019 ОСОБА_2 відповідно до наказу начальника військового інституту за №14дск був зарахований курсантом першого курсу Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова та наказом начальника інституту №209 (по стройовій частині) від 23.08.2019 зарахований на всі види забезпечення з 22.08.2017.

19.07.2019 між ОСОБА_2 та Міністерством оборони України в особі начальника Житомирського військового інституту ім. С.П Корольова було укладено контракт про проходження військової службі (навчання) у Збройних Силах Украйни курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язаний проходити військову службу (навчання) у Житомирському військовому інституті ім. С.П. Корольова, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів і начальників, свої службові обов`язки. Після закінчення навчання ОСОБА_2 повинен був продовжувати проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу протягом не менш п`яти років.

29.07.2020 сержантом ОСОБА_2 було подано рапорт з клопотанням до вищого начальницького складу, про відрахування його з числа курсантів військового інституту, у зв`язку з небажанням продовжувати навчання.

01.09.2020 наказами начальника Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова №19дск (по особовому складу) курсанта 191 навчальної групи сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_2 відраховано з числа курсантів військового інституту у зв`язку небажанням продовжувати навчання.

Відповідно до наказу начальника військового інституту №197 (по стройовій частині) від 01.09.2020 сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_2 виключено із списків особового складу інституту та всіх видів забезпечення та направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач, всупереч вимог ст.526 ЦК України відмовився виконувати умови контракту.

Ухвалою судді від 03.03.2021 відкрито провадження у справі.

06.04.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву (надійшла до суду 08.04.2021).

23.04. 2021 позивачем надано відповідь на відзив (надійшов до суду 05.05.2021).

Представник позивача посилаючись на те, що саме військовий інститут, а не Міністерство оборони України, виступає позивачем, обґрунтовував цивільну юрисдикцію справи.

Представник позивача також вважав, що справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства, при цьому прохав відмовити у задоволенні позову через те, що відповідний контракт відповідачем укладався з Міністерством оборони України, а не з позивачем.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин. При цьому, згідно п.2 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Пунктом 17 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII. Відповідно до ч.1 ст.2 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Одним із видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів) (ч. 6 ст. 2 вказаного Закону). Тобто, навчаючись у вищому навчальному закладі Міноборони, особа проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.

Оскільки спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відповідний правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №705/1664/17 та від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі №461/5577/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №820/5761/15. Отже, спір з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерству оборони України, яке є суб`єктом владних повноважень, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що справа за позовом Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому провадження у даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.255, 258, 260, 353 ЦПК України, суд

хвалив:
провадження у справі за позовом Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - закрити.
Роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.
Ухвала суду в повному обсязі складена 17 травня 2021 року.

Суддя Р.О. Губанов