КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/2816/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудюк О.Д.
Провадження № 22-ц/824/2569/2021 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Шурхна Андрія Анатолійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Вишгородської міської ради Київської області, ОСОБА_5 , треті особи: Державне агентство земельних ресурсів України, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання незаконним рішення ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

В червні 2015 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Вишгородської міської ради Київської області, ОСОБА_5 , треті особи: Державне агентство земельних ресурсів України, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання незаконним рішення ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Зазначили, що рішенням Вишгородської міської ради Київської області від 27 грудня 2013 року № 28/52 «Про затвердження документації із землеустрою» (пункт 38) затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1200 га для індивідуального садівництва, яка розташована у м.Вишгороді та передано їй у власність вказану земельну ділянку, кадастровий номер :01:071:0151, за умови дотримання земельного, містобудівного законодавства та виконання вимог, викладених у пунктах 70.1-70.6 даного рішення. Вказана земельна ділянка розташована у санітарно-захисній зоні кладовища у м. Вишгороді. Позивачі проживають у мікрорайоні «Дідовиця» у м. Вишгороді неподалік від земельної ділянки ОСОБА_5 за межами санітарно-захисної зони кладовища. На земельній ділянці, яка належить відповідачу ОСОБА_5 , та поряд з нею знищені кущі та дерева. Зелені насадження відокремлювали кладовище від зони житлової забудови. Тепер відповідачі та їхні діти вимушені кожен день бачити кладовище. Вид на нього відкривається практично з будь-якого місця. Виникає душевний дискомфорт, що суттєво впливає на здоров`я та настрій. Знищення зелених насаджень продовжується і надалі. Крім того, на земельній ділянці відповідачки ведуться будівельні роботи, що унеможливлює знаходження дітей на ігровому майданчику, який розташований поряд з нею.

Посилаючись на порушення вимог закону та прав територіальної громади м.Вишгорода, позивачі просили визнати незаконним та скасувати рішення Вишгородської міської ради Київської області «Про затвердження документації із землеустрою» № 28/52 від 27 грудня 2013 року в частині пункту 38 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1200 га для індивідуального садівництва ОСОБА_5 , яка розташована у м.Вишгороді, та передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1200 га у м. Вишгороді, кадастровий номер :01:071:0151 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 24 січня 2014 року, видане на ім`я ОСОБА_5 .

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06 квітня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 червня 2016 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 червня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03 вересня 2020 року відмовлено в позові ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки листу Головного управління Дерсанепідемслужби у Київській області від 28 травня 2015 року №1081 та акту Державної архітектурно-будівельної інспекції Київської області від 29 травня 2016 року і дійшов помилкового висновку про недоведеність порушень прав позивачів оспорюваним рішенням Вишгородської міської ради Київської області «Про затвердження документації із землеустрою» № 28/52 від 27 грудня 2013 року в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1200 га у м. Вишгороді, кадастровий номер :01:071:0151. В судовому засіданні встановлено, що вказана земельна ділянки розташована в санітарно-захисній зоні кладовища за 45-87 м. від огорожі і не може використовуватися без обмежень. Більше того, починаючи з 2014 року вказана земельна ділянка використовується не за призначенням, оскільки на ній виконано підготовчі будівельні роботи.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представники ОСОБА_5 і Головного управління Держгеокадастру у Київській області просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 представники Вишгородської міської ради Київської області, Державного агентства земельних ресурсів України не з`явився, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Вишгородської міської ради Київської області № 24/16 від 26 липня 2013 року ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність площею 0,12 га для ведення садівництва у м. Вишгороді (т. 1 а.с. 9).

На підставі рішення Вишгородської міської ради Київської області від 27 грудня 2013 року № 28/52 затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га для індивідуального садівництва ОСОБА_5 , яка розташована у м.Вишгороді та передано ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального садівництва у м.Вишгороді, кадастровий номер :01:071:015 (пункт 38 рішення) (т. 1 а.с. 10-11).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав їх обтяжень на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 січня 2014 року ОСОБА_5 зареєструвала своє право власності на земельну ділянку (т. 1 а.с.15).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення Вишгородської міської ради Київської області «Про затвердження документації із землеустрою» № 28/52 від 27 грудня 2013 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 та передачі їй у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1200 га у м. Вишгороді, кадастровий номер :01:071:0151 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 24 січня 2014 року, виданого на ім`я ОСОБА_5 .

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень ст. ст. 103, 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Статтею 114 ЗК України визначено, що навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови створюються санітарно-захисні зони.

У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень вказаних норм власники або користувачі земельних ділянок вправі вимагати захисту своїх прав шляхом оспорення рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність лише у випадку доведення факту порушення їх прав або інтересів.

Власники та користувачі земельних ділянок у разі порушення їх прав та інтересів вправі вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Ст.ст.12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не довели належними та допустимими доказами, що рішенням Вишгородської міської ради Київської області «Про затвердження документації із землеустрою» № 28/52 від 27 грудня 2013 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 та передачі їй у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1200 га у м. Вишгороді, кадастровий номер :01:071:0151, порушено їх права та інтереси.

Позивачі зазначають, що проживають у мікрорайоні «Дідовиця» м.Вишгород, їх житлові будинки розташовані на земельних ділянках неподалік від земельної ділянки, яка виділена ОСОБА_5 . Земельна ділянка, яка належить ОСОБА_5 , розташована у санітарно - захисній зоні кладовища у м. Вишгороді, на якій знищено кущі та дерева, що відокремлювали кладовище від зони житлової забудови, де мешкають позивачі. Перед кладовищем, тобто у санітарно-захисній зоні, було насаджено зелені дерева, кущі тощо, які відокремлювали діюче міське кладовище від житлових будинків. ОСОБА_5 було знищено кущі та дерева, які росли як на її земельній ділянці, так і поряд з нею, у зв`язку з чим вони та їхні діти вимушені кожен день бачити кладовище. Також ОСОБА_5 незаконно здійснює на своїй земельній ділянці будівельні роботи.

На підтвердження своїх вимог позивачами надали лист управління Державної санітарно-епідеміологічної служби у Київській області від 25 травня 2015 року № 1081 з інформацією, що кладовище у Вишгородському районі біля мікрорайону «Дідовиця» є діючим та рішення про зміну розмірів санітарно-захисної зони кладовища не приймалося. Також вони посилалися на акт комісії Державної архітектурно-будівельної інспекції Київської області від 29 травня 2015 року, яким встановлено, що на земельній ділянці ОСОБА_5 виконані підготовчі роботи щодо будівництва - частково встановлений паркан, видалені земельні насадження, виконано планування грунту та складування будівельних матеріалів. Підготовчі роботи виконані на земельних ділянках в межах 45-87 м від огорожі діючого кладовища.

Разом з тим, позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на надали документів на підтвердження свого права власності на земельні ділянки у мікрорайоні «Дідовиця» м. Вишгород біля вказаного кладовища. Також матеріали справи не містять даних щодо розташування земельних ділянок позивачів відносно земельної ділянки, яка надана у власність відповідачці ОСОБА_5 ..

З пояснень представника Управління Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області судом встановлено, що земельна ділянка під кладовищем м.Вишгорода на час прийняття оспорюваного позивачами рішення Вишгородської міської ради Київської області не формувалася, площа та конфігурація не визначалася, не визначалися і межі вказаної ділянки, документи на користування земельною ділянкою не виготовлялися та не реєструвалися, у звязку з чим не можна було визначити точних меж кладовища. Вказані факти також були підтверджені й актом Державної архітектурно-будівельної інспекції Київської області від 29 травня 2015 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення Вишгородської міської ради Київської області «Про затвердження документації із землеустрою» № 28/52 від 27 грудня 2013 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 та передачі їй у власність земельної ділянки та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 січня 2014 року, виданого на ім`я ОСОБА_5 .

Колегія суддів вважає безпідставними посилання позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на вчинення відповідачкою ОСОБА_5 дій після надання їй земельної ділянки у власність, зокрема, прибирання зелених насаджень та здійснення будівельних робіт. Дії власника після отримання земельної ділянки не можуть бути підставою для визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Шурхна Андрія Анатолійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 вересня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 січня 2021 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.