Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/1127/20

Провадження № 2/943/376/2021

19 січня 2021 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з означеним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що заочним рішенням Буського районного суду Львівської області від 20.08.2018 року задоволено позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів та вирішено стягувати з нього аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2016 року народження в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 січня 2018 року до досягнення сином повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З січня 2018 року по січень 2020 року у нього утворилась заборгованість по аліментах в розмірі 43996 гривень, яку зараз погасив. Однак нарахований державним виконавцем щомісячний розмір аліментів, що становить 2200 гривень, є значно перебільшеним. Позивач не має змоги сплачувати аліменти у такому розмірі, оскільки не працює, не є підприємцем, немає інших доходів, через карантинні обмеженні не має змоги поїхати на роботу за кордон. На даний момент має тимчасові заробітки, мінливий дохід, однак, окрім того що погасив заборгованість, сплачує аліменти, купує синові подарунки та по мірі можливості забезпечує всім необхідним. Оскільки матеріальний стан його змінився, просить суд зменшити розмір та змінити порядок стягнення аліментів, з 1/4 частки всіх доходів на тверду грошову суму в розмірі 1200 гривень, до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідачки в його користь сплачений ним судовий збір.

Позивач позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечила повністю, просить відмовити в задоволенні такого за безпідставністю.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 06.02.2018 року шлюб між ними розірвано.

За час подружнього життя у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується його свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7), який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю.

Заочним рішенням Буського районного суду Львівської області від 20 серпня 2018 року (цивільна справа № 440/120/18) вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 січня 2018 року до досягнення сином повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 8)

08 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем Буського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області прийнято постанову про відкриття провадження № ВП 57368539.

Оскільки позивач не надав державному виконавцю інформацію про свій дохід, останнім було нараховано 1/4 частки від середньої заробітної плати по Буському районі, в розмірі 8 656,00 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах станом на 24.01.2020 року, у період з січня 2018 року по січень 2020 року наразовано аліментів в сумі 43996,00 гривень. Боржником сплачено 26421,10 грн, заборгованість станом на 24.01.2020 року становить 17575,00 грн. (а.с. 41)

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 27.02.2020 року задоволено повністю позов ОСОБА_3 , вирішено стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по аліментах в сумі 17000 гривень. (а.с. 37)

З розрахунку заборгованості по аліментах станом на 14.07.2020 вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів, станом на 14.07.2020 року, становить 8738,50 гривень. (а.с. 42)

Про погашення такої заборгованості позивач доказів суду не подав.

Через заборгованість по сплаті аліментів, позивача, згідно постанови державного виконавця Буського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 19.06.2020 року № ВП 57368539, на підставі ст. 71 п.9, ч.2 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасово обмежено у праві керування транспортним засобом.

Позивач свої вимоги мотивує тим що його матеріальне становище погіршилось, оскільки не працює, не є підприємцем, немає інших доходів (а.с. 14-17), через карантинні обмеженні не має змоги поїхати на роботу за кордон, має мінливий дохід, тому не має фінансової можливості в подальшому сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі визначеному рішенням суду.

За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Як ствердила представник відповідачки, матеріальне становище її довірительки не змінилося, вона не працює, не маючи на це фізичної змоги, оскільки здійснює догляд за сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки такий потребує перебуває на диспансерному обліку, потребує догляду, що підтверджується медичною довідкою № 104 від 22.08.2020 року (а.с. 56)

Крім того, відповідач має на утриманні двох дітей від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.32-33, 43-44)

У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою. Його матеріальний стан є задовільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати свого неповнолітнього сина, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.

Звертаючись з позовом до суду, він фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів та зміни способу стягнення, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне його утримання.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Крім цього, згідно ч.3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

На підставі викладеного та враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , в розмірі визначеному рішенням суду, підстав для зміни способу стягнення аліментів та зменшення розміру стягуваних аліментів не має, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 141, 247, 258-259, 264, 265, 354 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 184, 185,192 СК України, суд

ухвалив :

в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру та способу стягнення аліментів, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Буський районний суд Львівської області.

Суддя: Б. М. Журибіда

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2021 року.