Справа № 132/1749/21
У Х В А Л А

"04" червня 2021 р. місто КАЛИНІВКА

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області Сєлін Є.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Павенського Бориса Володимировича про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До пред`явлення позову, із заявою про забезпечення позову звернувся представник ОСОБА_1 адвокат Павенський Б.В., яку згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 03.06.2021р. передано на розгляд судді Сєліну Є.В.

Відповідно до прохальної частини поданої заяви, заявник просить вжити до пред`явлення позову заходи забезпечення позову шляхом: 1) накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :01:067:0090, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за кадастровим номером :01:067, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) заборони Калинівській міській раді вчиняти дії, приймати рішення щодо затвердження проекту землеустрою ОСОБА_2 про відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:067:0090, Державному земельному кадастровому реєстратору, органам Державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти дії щодо реєстрації права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:067:0090 ОСОБА_2 .

Заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, приходжу до висновку, що у її задоволенні заявнику необхідно відмовити виходячи з наступних підстав:

За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, за змістом якої позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п.1-9 цієї частини.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідальність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Застосовані заходи забезпечення позову не повинні перевищувати обсягу пред`явлених позивачем позовних вимог, тобто мають бути співмірними.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У поданій заяві про забезпечення позову, представник ОСОБА_1 адвокат Павенський Б.В. просить вжити до пред`явлення позову, заходи забезпечення позову шляхом: 1) накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :01:067:0090, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за кадастровим номером :01:067, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) заборони Калинівській міській раді вчиняти дії, приймати рішення щодо затвердження проекту землеустрою ОСОБА_2 про відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:067:0090, Державному земельному кадастровому реєстратору, органам Державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти дії щодо реєстрації права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:067:0090 ОСОБА_2 .

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову за поданою заявою, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Такі заходи забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії, мають на меті запобігти невиправданому порушенню прав та інтересів позивача, тобто, невжиття таких заходів може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він і звернувся до суду.

Як зазначено у поданій заяві про забезпечення позову, предметом майбутнього спору буде рішення Калинівської міської ради від 26.05.2021р. «Про розгляд заяви ОСОБА_2 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 », скасування цього рішення, усунення перешкод в користуванні власністю.

Проте, до вказаної заяви не додано копії цього рішення, а тому суд позбавлений можливості з`ясувати, чи воно існує взагалі.

Більш того, як вбачається з матеріалів поданої заяви, відносно вказаної спірної земельної ділянки (для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 вже раніше надавався дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо її відведення у власність на підставі рішення 2-ої сесії 8-го скликання Калинівської міської ради № 117 від 23.12.2020р. «Про розгляд заяви ОСОБА_2 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 », яке оскаржене в судовому порядку та на теперішній час даний спір ще не вирішений по суті (цивільна справа № 132/586/21 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Павенський Б.В., до Калинівської міськради Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, усунення перешкод в користуванні власністю), в рамках якого згідно ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 17.03.2021р. представнику ОСОБА_1 адвокату Павенському Б.В. було відмовлено у забезпеченні позову шляхом заборони Калинівській міській раді вчиняти дії за рішенням 2 сесії 8 скликання Калинівської міської ради № 117 від 23 грудня 2020 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 » щодо затвердження проекту землеустрою ОСОБА_2 для відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 , що фактично розташована по АДРЕСА_3 - площею 0,05 га, заборонити іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або передавати майно відповідачеві ОСОБА_2 .

Слід наголосити, що відповідно до ч.ч.6-8 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. …Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно ч.9 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Наведеними нормами встановлено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян. Звернення до уповноваженого органу із заявою про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є лише однією із процедур отримання земельних ділянок у власність, а отримання такого дозволу на розробку проекту землеустрою ще не означає позитивного рішення про надання земельної ділянки у власність. Після звернення із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у заявника не виникає прав на земельну ділянку, після надання такого дозволу у заявника виникає лише право на розроблення проекту землеустрою.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання вказаного дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною нею у постанові від 17.10.2018р. у справі № 380/624/16-ц (провадження №14-301цс18).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник лише допускає, що невжиття заходів забезпечення позову може значно ускладнити виконання рішення за результатами розгляду справи за пред`явленим ОСОБА_1 позовом і ефективному захисту прав останньої, та припускає можливе набуття у користування ОСОБА_2 спірної земельної ділянки.

Суд звертає увагу, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Крім цього, як вбачається з копії Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 01.02.2017р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 145, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_3 , та розташований на земельній ділянці площею 0,1000га., кадастровий номер :01:067:0075, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка перебуває в комунальній власності, оскільки рішення про її приватизацію не приймалося.

Натомість, ОСОБА_2 наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 .

Належних доказів, які б свідчили про накладання, чи хоча б перетин цих земельних ділянок, суду не надано. Обґрунтованість доводів заявника про наявність у ОСОБА_1 законного інтересу саме щодо цієї ділянки перевіряється судом в іншій судовій справі.

Недотримання справедливого балансу (співмірності) при втручанні в право власності є порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд визначає в межах закону порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності.

На переконання суду, наявність лише намірів (бажання) оскаржити рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій та прийняття відповідних рішень.

Більш того, вимога про зобов`язання відповідача, а також інших органів та посадових осіб, утриматись від вчинення певних дій та прийняття ними відповідних рішень, є втручанням суду у їх дискреційні повноваження.

Саме лише посилання в заяві на неправомірне (протиправне) рішення відповідача, без наведення відповідного обґрунтування у чому полягає потенційна небезпека ухилення відповідача від виконання судового рішення, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім цього, заявником не доведено належними та допустимими доказами, що вчинялись дії щодо погодження проекту землеустрою спірної земельної ділянки, та проводились відповідні дії відносно її реєстрації .

Таким чином, заявником не наведено достатніх обґрунтувань, яким чином невжиття заходів забезпечення позову в обраний спосіб унеможливить ефективний захист прав, свобод та інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявник, є неспівмірними із предметом майбутнього позову та наслідками такого забезпечення для заінтересованих осіб.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.10 ст.153 ЦПК України, ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Керуючись ст.ст.149-153, 258-260, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представнику ОСОБА_1 адвокату Павенському Борису Володимировичу про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання апеляційної скарги.

Суддя