провадження № 22-ц/824/2440/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, заінтересовані особи - ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельниченко Олег Володимирович, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою та просив скасувати встановлене йому ухвалою від 24 березня 2020 року тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України.

Заява обґрунтована тим, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка О.В. в межах виконавчого провадження ВП № 59649204 від 25 липня 2019 року заявнику було встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Заявником дійсно було відчужено квартиру 17 жовтня 2018 року, однак, ця квартира була придбана за кошти батька заявника, які потрібно було йому повернути, а також відчуження відбулося до відкриття виконавчого провадження 25 липня 2019 року. Відсутність у заявника фінансової можливості виконати покладені на нього зобов`язання не може свідчити про наявність умислу на ухилення від виконання зобов`язання та не може бути підставою для встановлення заявнику тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. ОСОБА_1 не має рухомого або нерухомого майна, яке б можна було використати для погашення заборгованості, а обмеження заявника у праві виїзду ніяким чином не може вплинути на можливість погасити заборгованість.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та постановити нове рішення про задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що вісім місяців поспіль він позбавлений можливості перетинати межі кордону України для того, щоб разом з батьком за кошт останнього мати можливість відвідати своїх родичів на історичній батьківщині через застосування до нього обмеження. Заявник зазначає, що він має скрутне матеріальне становище, не має у своєму володінні рухомого та нерухомого майна, яке можна реалізувати для погашення заборгованості, а також коштів на банківських рахунках або у готівковій формі, достатніх для погашення заборгованості. Тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон жодним чином не може вплинути на його фінансовий стан, тим більше сприяти виникненню нових джерел доходу та відповідно можливості погашення боргу. Реальна відсутність у заявника фінансової можливості виконання рішення суду не може свідчити про намір ухилення або вчинення перешкод виконавцю вживати передбачених законом заходів для стягнення заборгованості. Вказані обмеження мають носити виключно тимчасовий характер. Заявник вказує, що він посилався на висновки Київського апеляційного суду, які зафіксовані у рішенні від 31 липня 2019 року у справі №761/37262/14-ц. Суд не прийняв до уваги висловлені заявником в ході засідання заперечення на зауваження виконавця відносно протиправної реалізації боржником житлового приміщення до відкриття виконавчого провадження. На момент даної події виконавче провадження ще не було відкрито, майно не перебувало під арештом або забороною, а зворотна дія закону у цьому випадку не може застосовуватися. Незрозуміло яким чином відсутність поповнень банківських карток боржником, у якого відсутні кошти, може свідчити про умисність ухилення від виконання судового рішення та бути підставою подальшої дії застосованого до боржника тимчасового обмежувального заходу. Ні виконавцем, ні стягувачем не був доведений, а судом не встановлений факт умисного ухилення боржника від виконання судового рішення. Заявник звертав увагу суду на те, що управлінням поліції проводиться досудове розслідування за фактом шахрайських дій та пов`язаних з ним осіб щодо витребування боргової розписки від боржника шляхом зловживання довірою. Наслідки судового розгляду вказаного провадження можуть бути підставою для перегляду рішення щодо стягнення боргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, щовідсутні правові підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що виконання рішення суду фактично унеможливлене через відсутність майна та ухилення заявника від виконання рішення суду. Обмеження у виїзді є єдиним засобом впливу на боржника для виконання рішення суду, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 760/1293/17.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 25 жовтня 2016 року у сумі 775 713 грн. (еквівалент 30 000 доларів США станом на 02 серпня 2017 року за курсом валют НБУ), 3 % річних в сумі 17 612 грн., судовий збір в сумі 7 933 грн. 25 коп., а всього 801 258 грн. 75 коп. В іншій частині позову відмовлено (а.с.81, 135, Т.1).

25 липня 2019 року видано виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення (а.с.161, Т.1).

Постановою приватного виконавця Мельниченка О.В. від 25 липня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59649204 з виконання виконавчого листа № 755/11864/17, виданого Дніпровським районним судом міста Києва від 25 липня 2019 року (а.с.164, Т.1).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта, громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання покладених на нього зобов`язань відповідно до виконавчого листа №755/11864/17, виданого Дніпровським районним судом міста Києва від 25 липня 2019 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 25 жовтня 2016 року у сумі 775 713 грн. (еквівалент 30 000 доларів США станом на 02 серпня 2017 року за курсом валют НБУ), 3 % річних в сумі 17 612 грн., судового збору в сумі 7 933 грн. 25 коп., а всього 801 258 грн. 75 коп. (а.с.33, Т.2).

Як на момент розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасово обмеження у праві виїзду за кордон, так і на момент розгляду справи в апеляційному суді, рішення суду боржником не виконано. Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов`язань - до виконання цих зобов`язань.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру неподання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; своєчасно не з`являтися на вимогу виконавця; не надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта до виконання покладених на нього зобов`язань відповідно до виконавчого листа №755/11864/17. Звертаючись до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження, заявник не наводить вмотиваних підстав, за наявності яких така заява має бути задоволена. Рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 25 жовтня 2016 року у сумі 775 713 грн., 3 % річних в сумі 17 612 грн. та судового збору в сумі 7 933 грн. 25 коп. не виконано.

Доводи заяви та апеляційної скарги, що стосуються скрутного матеріального становища боржника, відсутності у його володінні рухомого та нерухомого майна, а також коштів на банківських рахунках або у готівковій формі, достатніх для погашення заборгованості, не доведення факту умисного ухилення від виконання судового рішення фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 з встановленням йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

У той же час, ухвала суду, якою таке обмеження встановлено, набрала законної сили та заявником не оскаржувалася, а, відтак, зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги в межах розгляду апеляційної скарги на ухвалу про відмову в скасуванні встановленого обмеження.

Проведення управлінням поліції досудового розслідування за фактом шахрайських дій, на що вказує заявник, не звільняє його від виконання судового рішення, яке набрало законної сили, та є обов`язковим для виконання.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 січня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.