1Справа № 335/8718/20 2/335/507/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Жукової В.Є, представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тульчевської Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в обґрунтування якого зазначив наступне.

01.04.2013 року між Концерном «Міські теплові мережі», в особі Філії Концерну «МТМ» Вознесенівського району з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з іншої сторони, укладено Договір № 203819 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 1.1 Договору позивач взяв на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживачі взяли на себе обов`язок прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами, в терміни та порядку встановленими умовами цього Договору і додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Згідно Додатку №1 до Договору: «Теплопостачальна організація відпускає теплову енергію нежитловим приміщенням № 1,2 які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності.

За період з березня 2018 року по квітень 2020 року Концерн «МТМ» відпустив вказаному вище нежитловому приміщенню теплову енергію на загальну суму 2 809,21 грн., що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками, надісланими на адресу відповідача. За вказаний період відповідач жодних платежів не здійснив.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, якій прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума інфляційних втрат за спірний період складає 69,50 грн., а 3% річних від простроченої суми складають 69,87 грн.

Згідно з п. 7.2.10 Договору, у разі порушення споживачем строків оплати за теплову енергію, встановлених у п. 6.4 цього договору, останній оплачує Теплопостачальній організації штраф у розмірі 20% від суми заборгованості за спожиту теплову енергію. Таким чином, розмір штрафу складає 561,84 грн.

Відтак, з урахуванням суми основного боргу, пені, інфляційних втрат, та 3% річних загальна суми заборгованості відповідачів перед Концерном «Міські теплові мережі» складає 3 510,42 грн.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідачів суму основного боргу за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у сумі 2 809,21 грн., інфляційні витрати у розмірі 69,50 грн., 3% річних у розмірі 69,87 грн., 20% штрафу у розмірі 561,84 грн., судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Ухвалою суду від 27.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін на 30.11.2020 року.

Через неявку сторін у судове засідання 30.11.2020 року, воно було відкладено на 11.01.2021 року.

За клопотанням ОСОБА_1 судове засідання 11.01.2021 року було відкладено на 04.02.2021 року.

03.02.2021 року відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не погоджуються з позовними вимогами у повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що з акту обстеження системи теплоспоживання від 09.02.2018 року, нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , обладнано приладом обліку теплової енергії «Метроник-4», заводський номер № НОМЕР_1 , який на час перевірки був опломбований. Показання лічильника, згідно акту, 00110,86 ГДж, 01676,36 м.куб., о л/ч, 0 кВт, 4961,5 час роботи.

Згідно з вимогами п.21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 (з подальшими змінами) та Договору №203819 від 01.04.2013 року облік спожитої теплової енергії має здійснюватися за приладом обліку.

Складені між сторонами акти перевірки стану вузла обліку теплової енергії від 25.09.2018 року та від 09.07.2019 року свідчать про незмінність показань приладу обліку, а відтак, і про відсутність послуги з опалення та постачання гарячої води.

Щодо стягнення 20% штрафу на суму боргу, відповідач зазначила, що дана вимога позивача є незаконною, оскільки відповідальність споживача за несвоєчасну сплату вартості послуг визначається ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення.

Посилаючись на викладене, відповідач просила у задоволенні позову відмовити.

04.02.2021 року судове засідання було відкладено на 17.03.2021 року через неявку представника позивача та відповідача ОСОБА_2 у судове засідання, а також через ненадання представником відповідача доказів направлення копії відзиву на позовну заяву позивачу у справі.

Судове засідання 17.03.2021 року було відкладено на 15.04.2021 року через неявку у судове засідання представника позивача та відповідача ОСОБА_2 , відносно яких у суду були відсутні відомості щодо їх належного повідомлення про день, час та місце розгляду справи.

05.04.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому викладені обставини аналогічні обґрунтуванню позову. Окремо зазначено, що 05.06.2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя по справі №335/9502/18 винесено рішення, яким повністю задоволено позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до відповідачів. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

15.04.2021 року судове засідання відкладено через неотримання відповідачами відповіді на відзив на 19.05.2021.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, попередньо суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, згідно якої, представником позивача позовні вимоги підтримуються у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, доходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, у тому числі, надається населенню м. Запоріжжя для побутових потреб.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власниками по 1/2 частки нежитлового приміщення 1,2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується, договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 05.11.2012 року, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. і зареєстровано у реєстрі за № 4357, та купівлі-продажу частки нерухомого майна від 22.01.2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Петрушенко Т.І. і зареєстровано в реєстрі за №236; витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.01.2013 №96247; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №125187823 від 24.05.2018 року.

Відповідно до частини 4 статті 4 Житлового кодексу України до житлового фонду не входять нежитлові приміщення в житлових будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Правовідносини між сторонами підлягають регулюванню Законом України «Про теплопостачання» та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, які розглядають теплову енергію як товарну продукцію, а також статті 714 ЦК України, так як приміщення є нежитловим.

Частинами 4, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

01.04.2013 року між Концерном «Міські теплові мережі», в особі Філії Концерну «МТМ» Вознесенівського району з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з іншої сторони, укладено Договір №203819 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до п. 1.1 Договору, позивач взяв зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач взяв обов`язок прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами, в терміни та порядку встановленими умовами цього Договору і додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Згідно п. 5.1 Договору, облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198, передбачено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно акту обстеження системи теплопостачання від 09.02.2018 року при проведенні інженером 1 категорії сектора ТІ ОСОБА_3 технічного огляду системи теплоспоживання за адресою: АДРЕСА_2 за договором №203819, встановлено, що приміщення магазину продтоварів розташовано на 1 поверсі 5-поверхового житлового будинку, з окремим входом. Система опалення житлового будинку однотрубна с верхньою розводкою, приєднана до теплової мережі через елеватор, централізоване ГВП у житловому будинку відсутнє, встановлені газові колонки. Система магазина виокремлена від системи опалення житлового будинку. Врізка виконана після елеватора житлового будинку. Тепловий ввід оснащений приладом обліку теплової енергії «Метроник-4» зав. №103-05008, державно повірений 4 кв. 2017 року, опломбований. Зняті контрольні показання приладу обліку: 00110,86 ГДж, 01676,36 м3, 0 л/ч, 0 кВт, 4961,5 час. праці.

Отже, враховуючи, що вказаним актом обстеження системи теплопостачання було зафіксовано факт оснащення нежитлового приміщення приладом обліку теплової енергії «Метроник-4», то, у відповідності до п. 5.1 Договору та згідно п. 23 «Правил користування тепловою енергією», облік спожитої власниками приміщення теплової енергії повинен здійснюватися за показаннями зазначеного приладу обліку.

Згідно положень, споживач теплової енергії це фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі продажу. Система централізованого теплопостачання це сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача.

Відповідно до вимог ст. ст. 68, 162 Житлового кодексу України, статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживачі зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги, тобто за фактично отриману теплову енергію.

Обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує саме з фактом її споживання.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними.

Відповідачем до відзиву надано акт перевірки стану вузла обліку теплової енергії по закінченню опалювального періоду від 25.08.2018 та 09.09.2019 року, в яких містяться показання приладу обліку, які є тотожними показанням, що зазначені у акті обстеження системи теплоспоживання, який долучено до позовної заяви, 00110,86 ГДж.

Отже, судом з наданих документів встановлено, що показники приладу обліку в акті обстеження системи теплопостачання від 09.02.2018 року та в актах перевірки стану вузла обліку теплової енергії по закінченню опалювального періоду від 25.08.2018 та 09.09.2019 є незмінними, оскільки у всіх актах зафіксовані показання теплової енергії 00110,86 ГДж, а отже, позивачем не доведено факт споживання відповідачами теплової енергії, заборгованість по якій просить стягнути позивач.

Окремо слід зазначити, що наданий позивачем розрахунок суми основного боргу (а.с.40) містить тільки нараховану суму боргу за кожен місяць, однак підстави нарахування зазначених сум (чи за приладом обліку, чи розрахунковий метод) вказаний розрахунок не містить, що позбавляє суд можливості його арифметичної перевірки.

Предметом спору і об`єктом цивільно-правових відносин є надання у належне відповідачам приміщення теплової енергії, разом із тим, позивачем ані в позовній заяви, ані в наданих документах не обґрунтовано, як споживачами (відповідачами) була фактично отримана теплова енергія враховуючи те, що показання приладу обліку теплової енергії є незмінними з 09.02.2018 року.

Представник позивача у судове засідання, яке відкладалось неодноразово, не з`явився, у запереченнях на відзив доводи відповідача ОСОБА_1 щодо відсутності доказів споживання теплової енергії, про стягнення заборгованості за яку заявлено позов, не спростував, та не надав суду належних і допустимих доказів того, відповідачі користувалися тепловою енергією, за яку їм нараховано заборгованість.

Згідно зі ст. ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладені обставини, саме на позивача покладено обов`язок довести суду обставини споживання власниками нежитлового приміщення теплової енергії, заборгованість за яку позивач просить стягнути з відповідачів. Проте, як вже зазначено вище на підтвердження вказаних обставин суду не надано належних та допустимих доказів.

Так, до позовної заяви позивачем надані акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період, однак вони також не місять підстави нарахування зазначених сум (показів приладу обліку), у зв`язку з чим не можуть бути визнані належними та допустимими доказами факту споживання відповідачами теплової енергії та наявної у нихзаборгованості.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/9502/18 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на яке посилався представник позивача у запереченнях на відзив, у даній справі не має жодного правового значення, оскільки спір, який був вирішений судом стосувався іншого періоду виникнення заборгованості, і вказане рішення не має для суду преюдиційного значення.

Таким чином, суд доходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості слід відмовити, оскільки позивачем не доведено факт споживання відповідачами теплової енергії та не надано доказів на підтвердження підстав нарахування заборгованості.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, підстави для стягнення на користь позивача витрат зі сплати судового збору, відповідно ст. 141 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 19 травня 2021 року.

Повне судове рішення складено 24 травня 2021 року.

Суддя К.В. Гашук