ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2201/21 Справа № 199/1522/20 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року про закриття провадження

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз про відшкодування шкоди та надання інформації,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року провадження у даній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз про відшкодування шкоди та надання інформації закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правові підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Відповідач Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз у своєму відзиві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір між ОСОБА_1 та ПАТ «Дніпрогаз», який розглянутий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська та 24.06.2019 року у справі № 201/5303/19 ухвалено рішення, а також спір між ОСОБА_1 та АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», який розглядається Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, стосується виключно зобов`язання відповідача надати у повному обсязі відповідь ОСОБА_1 на його заяву від 28.03.2019 року. Тобто позовні вимоги у позові по даній справі фактично викладені в розгорнутій редакції та за змістом повністю відповідають вимогам, заявленим позивачем у позові, який розглянутий Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська.

Проте, колегія суддів не може погодитись у повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду із позовом до АТ «Дніпрогаз», нове найменування якого - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», про відшкодування шкоди та надання інформації, де просив суд:

- стягнути на його користь моральну шкоду;

- зобов`язати відповідача надати йому запитувану у листі від 28.03.2019 року інформацію, а саме:

- надати відповідне документальне підтвердження правомірності застосування норми споживання у 7,1 м3 у липні-вересні 2016 року;

- надати копії актів, які були складені відповідачем із теплопостачальною організацією, про відсутність централізованого гарячого водопостачання за адресою ОСОБА_1 у липні-вересні 2016 року та у період з 01.01.2017 року по 01.04.2019 року (а.с.2-3).

Як вбачається із матеріалів справи, 28.03.2019 року ОСОБА_1 подав до АТ Дніпрогаз листа, у якому запитував інформацію та просив виконати рішення суду від 21.02.2017 року у справі № 199/568/17 (а.с.46).

У даній заяві п.3 вимог ОСОБА_1 викладений у наступній редакції: повідомити причини, за яких нарахований обсяг природного газу, який був розподілений споживачам за адресою його проживання в період з 01.07.2016 року по 01.01.2017 року у липні-вересні відрізняється суттєво від обсягу в жовтні-грудні, як про це зазначено в листі за вих.491007.2-Сл-1877-0319 від 04.03.2019 року.

У п.4 позивач просив надати йому відповідне документальне підтвердження правомірності такої розбіжності нарахованих обсягів природного газу у липні-вересні від обсягу в жовтні-грудні 2017 року, якщо в цей період ПАТ «Дніпрогаз» складалися відповідні акти з теплопостачальною організацією про відсутність централізованого гарячого постачання, та просив надати належним чином засвідчені копії цих актів, а також копії актів, складених у період з 01.01.2017 року по 01.04.2019 року, якщо такі складалися.

Листом за вих.491007.2-Лв-3488-0419 від 23.04.2019 року ПАТ «Дніпрогаз» надіслав ОСОБА_1 відповідь на його звернення від 28.03.2019 року (а.с.47-48).

08.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із позовом про відшкодування йому моральної шкоди та зобов`язання АТ «Дніпрогаз» надати йому відповідь на його звернення від 28.03.2019 року у тій формі і у той спосіб, як він вимагав надати у зверненні (а.с.39-40).

Позовна заява була мотивована тим, що 28.03.2019 року він подав до ПАТ Дніпрогаз заяву, в якій просив поновити його права та надати відповідну інформацію, але, як зазначав позивач, він не отримав відповіді на своє звернення та запитуваної інформації, у звязку з чим вважав, що позивач вчинив неправомірну бездіяльність з розгляду його заяви.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24.06.2019 року у справі № 201/5303/19 позов задоволений частково та зобов`язано ПАТ «Дніпрогаз» надати (направити або вручити) ОСОБА_1 відповідь на його заяву від 28.03.2019 року, яка була зареєстрована 28.03.2019 року за вх.№ ЗГ-2287. У решті позовних вимог відмовлено (а.с. 66-70).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач розглянув (перевірив) заяву ОСОБА_1 від 28.03.2019 року та надав відповідь за результатами її розгляду, яка була направлена на адресу заявника простою поштовою кореспонденцією, однак, позивач відповіді на своє звернення станом на момент розгляду справи судом не отримав. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.12.2019 року вказане рішення залишено без змін (а.с. 71-77).

Колегія суддів погодилась із таким висновком суду першої інстанції, оскільки, саме на відповідача покладено обовязок письмового повідомлення громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. А позивач згідно Закону України Про звернення громадян має право одержати письмову відповідь про результати розгляду його заяви, однак станом на час розгляду справи не отримав.

Підставами заявленого у даній справі позову є те, що позивач ОСОБА_1 фактично не погоджується із тим, у якій формі та в який спосіб виконано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2019 року, яким зобов`язано ПАТ «Дніпрогаз» надати (направити або вручити) ОСОБА_1 відповідь на його заяву від 28.03.2019 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що підставою позову у справі № 201/5303/19 є зміст листа за вих.491007.2-Лв-3488-0419 від 23.04.2019 року, оскільки позивач отримав копію цього листа вже у 2020 році, як додаток до листа за вих. №85/17/1-02 від 20.02.2020 року.

Тобто, Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська 24.06.2019 року не розглядав по суті зміст листа за вих.491007.2-Лв-3488-0419 від 23.04.2019 року, про що зазначив у своєму судовому рішенні.

В той час, у дійсній справі, позивач оскаржує ненадання йому інформації у повному обсязі, запитаної ним у заяві від 28.03.2019 року.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Отже із наведеного вбачається, що для прийняття такого рішення мають бути наявний збіг усіх обставин. При цьому нетотожність однієї з них не дає суду приймати рішення про закриття справи.

У даній справі особа звернулась до суду із позовом до відповідача про зобовязання останнього надати йому запитувану ним інформацію заявою від 28 березня 2019 року, яка відсутня на його думку в листах відповідача вих.491007.2-Лв-3488-0419 від 23.04.2019 року та за вих. №85/17/1-02 від 20.02.2020 року.

Тоді як підставами позовних вимог позивача у справі яку розглянуто Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 24.06.2019 року є не надання відповіді на запитувану інформацію позивачем у зверненні від 28 березня 2019 року та зобовязання відповідача надати відповідь на його звернення та запитувану інформацію саме у тій формі і у той спосіб, який вимагав у зверненні та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою районного суду провадження у справі закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

З аналізу п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України випливає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

У даній справі районний суд не звернув уваги на те, що позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача саме з різних підстав.

Отже підстави позовів не є ідентичними, не є тотожними, оскільки спір між сторонами у справах виник з різних підстав, тому висновки місцевого суду про закриття провадження у справі є помилковими.

Суд першої інстанції належним чином не перевірив дані обставини, не встановив які дійсні підстави звернення позивача до суду, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи викладене, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259,268,379,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року про закриття провадження скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко