печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3654/21-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2021 р. Печерський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Волкової С.Я. за участю секретаря судових засідань Бурого Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїду за межі України боржника,

установив:

25.01.2021 р. приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Варава Р.С. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що на виконанні знаходиться відповідне виконавче провадження.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Варава Р.С. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд подання за його відсутності, отже розгляд подання відбувається за відсутності приватного виконавця, і за правилами частини четвертої статті 441 ЦПК України - без повідомлення заінтересованих осіб.

Суд, вивчивши подання приватного виконавця, прикладені документи, приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у відділі перебуває ВП № 63679151 з виконання виконавчого листа № 742/2250/16-ц, виданого 20.02.2018 р. Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 959/2-017 від 10.06.2008 р. в розмірі 1 919 145,60 доларів США, що станом на 06.07.2016 р. за курсом Національного банку України еквівалентно 47 682 968,75 грн.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи чи керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, зокрема, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом». Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно статті 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, і повертатися у свою країну.

Свобода пересування гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - «Конвенція»), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно частини третьої указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення прав громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов`язань (пункт 5 частини першої статті 6).

Статтею 6 вказаного Закону встановлено перелік підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, якщо громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених вищезазначеним законом, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи убачається, що 19.11.2020 р. приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63679151. Копії відповідної постанови направлено на адреси боржника, зазначені у виконавчому листі, надані суду докази свідчать про те, що постанову про відкриття виконавчого провадження отримано 10.12.2020 р. за адресою місця проживання. Втім боржником рішення суду в добровільному порядку не виконане.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувача про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (частина перша статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»), тому відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник не уважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином боржник уважається повідомленою про відкриття виконавчого провадження.

У ході виконання вказаних судових рішень державними виконавцями здійснено запити з метою виявлення майна та доходів боржника.

З відповіді Державної міграційної служби України убачається, що у ОСОБА_1 є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Отже, станом на час звернення приватного виконавця до суду з відповідним поданням про обмеження у праві виїзду за межі України рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 959/2-017 від 10.06.2008 р. в розмірі 1 919 145,60 доларів США, що станом на 06.07.2016 р. за курсом Національного банку України еквівалентно 47 682 968,75 грн. не виконано.

Під час вчинення виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності зареєстровано рухоме майно.

Законом передбачено юридичні санкції у виді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з огляду на викладене, значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання нею своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», як то утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно, зокрема, про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Вирішуючи питання чи є ухилення боржника від виконання зобов`язань свідомим, суд має враховувати комплекс процесуальних дій, які були вжиті державним виконавцем для виконання рішення суду.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтвердженим матеріалами виконавчого провадження.

Встановлення наявності зобов`язання у боржника, в даному випадку грошового зобов`язання щодо сплати заборгованості, та факту ухилення останнього від його виконання (бездіяльність, свідоме невиконання зобов`язання), дозволяють при вирішенні подання керуватись положеннями частини другої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», згідно з якою громадянинові України, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо такий громадянин ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду не виконуються листопада 2020 р. усупереч нормам статті 129-1 Конституції України, якою визначено, що рішення суду є обов`язковим до виконання.

Матеріали справи не містять жодних належних доказів того, що ОСОБА_1 вчиняла будь-які дії щодо виконання зобов`язань, покладених на неї судовими рішеннями, при цьому відсутні також докази наявності об`єктивних причин, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду повністю або частково або наявності непереборної сили, що унеможливлює виконання судового рішення.

Натомість, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 не надала пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, не повідомляла про заходи, що вживаються нею з метою його виконання, не надала відомості про доходи та місце роботи, про майно та майнові права, про грошові кошти на рахунках у банках та фінансових установах, не подала декларацію про свої доходи та майно, зокрема, про майно, яким вона володіє, спільно з іншими особами, тобто не вчинила жодних дій, направлених на забезпечення виконання судового рішення.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, установлено, що приватним виконавцем вчинено всіх передбачених законом дій для виявлення майна боржника та виконання судового рішення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, оскільки бездіяльність останньої полягає в умисному, свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків по сплаті боргу, розмір якого становить більше ніж 47 000 000,00 грн.

Керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», статтею 441 ЦПК України, суд

ухвалив:

Подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїду за межі України боржника - задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до виконання своїх зобов`язань по сплаті заборгованості за виконавчим листом № 742/2250/16-ц, виданого 20.02.2018 р. Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Суддя Волкова С.Я.