Справа № 308/3027/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Дегтяренко К.С.,

за участю секретаря судового засідання Чейпеш В.В.,

з участю сторін:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказала, що 11.08.2007 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області було зроблено відповідний актовий запис № 460 від 11.08.2007 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 . У шлюбі у них народилося двоє дітей син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Позивач також зазначила, що причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стали обставини, які зумовлені різними поглядами на життя, шлюб носить тільки формальний характер, продовження таких шлюбних відносин суперечить її інтересам та інтересам її дітей, а тому подальше його існування вважає недоцільним, спільного господарства не ведуть.

На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 .

Крім того зазначила, що від спільного шлюбу у них є двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які будуть сплачуватися на утримання спільних малолітніх дітей та способу їх сплати. Так вказує, що відповідач має постійне місце роботи, вже протягом багатьох років отримує стабільний та офіційний дохід у формі заробітної плати та інших доходів отриманих від його викладацької та наукової діяльності, тобто має можливість сплачувати аліменти на утримання спільних дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку( дозоду) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Спору стосовно визначення місця проживання спільних дітей у сторін не виникло.

14.04.2021 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 зазначив,що позовну заяву визнає частково. Вказує, що сімейне життя між ними з позивачкою дійсно не склалося, з 04.10.2020 року вони разом не проживать та не ведуть спільного господарства. Проте між ними було укладено усну угоду, щодо виплати аліментів на кожну дитину по 4500 гривень шляхом вчиненн двох платежів щомісяця та було передбачено механізм участі у вихованні дітей та надання коштів на додаткові потребі дітей необхідні для їх гідного розвитку. Також відповідач зазначив, що продовжує виплачувати банківський кредит на квартиру де проживає позивач раз з двома дітьми, додав довідку № 5-280/06/582/2021 від 15.04.2021 року, та оплачує комунальні послуги. Просив суд врахувати викладені у відзиві обставини.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2021 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Згідно правил ч. 6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

У відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін.

В судовому засіданні 25.05.2021 року:

позивач свої вимоги підтвердила, зазначила, що посилання відповідачем на сплату кредитних коштів, через що необхідно зменьшити розмір аліментів, є необгрунтованими, вона просить стягнути мінімально можливий розмір аліментів на двох дідтей у частці від доходу відповідача, квартиру за яку полачує кредит відповідач готова звільнити, їй з дітьми є де проживати.

відповідач вдносно розіврання шлюбу не заперечив, щодо сплати аліментів ппросив врахувати той факт, що він сплачує кредит за квартиру у якій проживає позивач з дітьми.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 11.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було укладено шлюб, про що зроблено відповідний реєстраційний запис за № 460 від 11.08.2007 року.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 20.10.2008 року, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим 07.02.2012 року, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодекс.

Згідно ч. 1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Причиною розпаду сім`ї стали протилежні погляди на життя. У сім`ї кожен живе своїм життям.

Відновлення стосунків суперечить їх інтересам.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ст.110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Встановлено, що подружжя не підтримують подружніх та сімейних відносин. За час перебування у шлюбі сім`ї так і не утворилось, шлюб існує лише формально. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння та довіра.

З урахуванням наведеного суд вважає, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідача, що має істотне значення.

Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтовані та доведені в суді, підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Після розірвання шлюбу залишити позивачу її шлюбне прізвище - ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини то суд зазначає наступне.

Як випливає з позовної заяви, між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які будуть сплачуватися на утримання спільних малолітніх дітей та способу їх сплати.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України(далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України, домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Крім того, згідно із ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, не працездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та не рухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десяти кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейне законодавство зобов`язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте сторонами, не досягнуто згоди, щодо розміру та порядку сплати аліментів, а тому кошти на утримання дітей (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.161 ЦПК України, на двох дітей підлягає стягненню одна третина, заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З аналізу вищевказаних норм, вбачається, що позивачем заявлена вимога яка не перевищує встановлений законом розмір аліментів, які підлягають стягненню від доходу відповідача у частці.

При цьому суд критично ставиться до посилання відповідача, на те, що вказаний розмір аліменті слід визначити з врахуванням погашення ним кредитникх коштів, за квартиру у якій проживає позивач з дітьми.

Однак, при цьому, відповачем не надано суду, жодних доказів того, хто є власником вказаного житла, коли вкзане житло придбане, чи наявний у вказаному житлі інтерес його неповнолітніх дітей.

З огляду на викладене та на вимоги норм ст. 180 СК України, суд виходить з принципу, що діти потребують утримання у даний конкретнийчас , що є обовязком їх батьків, а тому аліменти підлягають стягненню з відповідача у розмірах встановлених Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищенаведеного, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини по забезпеченню їй рівня життя, необхідного і достатнього для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно.

При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 11.03.2021 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню 908 гривень судового збору на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 56, 105, 110, 112, 115, 160, 180, 181, 182, 191 СК України, ст. ст. 4, 13, 89, 141, 200, 223, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 11.08.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 460 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « ОСОБА_5 ».

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 11.03.2021 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень сплаченого судового збору.

Роз`яснити сторонам, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Роз`яснити позивачу, що після розірвання шлюбу вона вправі відновити своє дошлюбне прізвище, звернувшись до органів реєстрації актів цивільного стану.

Копію рішення після набрання законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому запису про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 03.06.2021 року .

Суддя К.С.Дегтяренко