_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/671/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням, яке розташоване зав адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , зазначає, що разом з ним на спірній житловій площі зареєстрована відповідач, яка не мешкає у домоволодінні з 04 лютого 2014 року.

Позивач вказує на те, що факт перебування відповідача на реєстраційному обліку за даною адресою перешкоджає йому як власникові у здійсненні права власності у повному обсязі.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 18 грудня 2010 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак його представник - ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи в її відсутність. Позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Одеської міської ради №4963-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу позивачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0836 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», належить земельна ділянка з кадастровим номером :25:014:0136, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №23402212 від 27.07.2009, позивачу на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 квітня 2009 року у справі №2-2343/2009 належить домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з витягу з будикової книги № 507 від 02.12.2020 року, у спірному домоволодінні з 21 червня 2010 року зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує на те, що відповідач спірному домоволодінні не проживає, та предметів особистого вжитку та майна не має. До того ж всі витрати по комунальним платежам здійснює позивач, відповідач за комунальні платежі не сплачує.

Обставини непроживання відповідача у домоволодінні позивача підтверджуються актом від 02 грудня 2020 року, складеним сусідами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , підпис яких засвідчено керівником самоорганізації населення «10 станція великого фонтану у м. Одеса» Кириловою С.К..

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не несе ніяких обов`язків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, однак за комунальні послуги позивачу нараховують із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна відповідач створює перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, а також позивач несе додаткові витрати із власного бюджету.

Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - підлягають задоволенню.

Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).

Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При викладених обставинах, суд доходить до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягають задоволенню, тому що інтереси позивача порушені, він не має змоги користуватися та розпоряджатися належним йому майном за своїм розсудом, а також по теперішній час несе збитки по сплаті житлово-комунальних послуг за відповідача, який не мешкає тривалий час у даному житлі.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України , суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням, яке розташоване зав адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси

Суддя Куриленко О. М.