Справа №242/212/18
Провадження №2/242/95/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Капітонова В.І., секретар судового засідання Нарижна О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Селидівської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про скасування безпідставно нарахованої заборгованості, -

встановив:

Позивач 17.01.2018 року звернувся до суду із позовом про скасування безпідставно нарахованої суми. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2010 року №3/06-10-01т та рішення Селидівського міського суду Донецької області за №2-4079-10 від 30.07.2010 року на праві власності належить нежитлова будівля з підсобними приміщеннями, загальною площею 357,7 кв. м., що складає 1/1 частку зазначеного нерухомого майна. Дане нерухоме майно розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачу стало відомо, що на підставі рішення Виконавчого комітету Селидівської міської ради від 18.12.2017 року №201 «Про затвердження актів про визнання збитків власнику земельної ділянки» затвердженого актом визначення збитків власнику землі від 15.12.2017 року. Власником земельної ділянки, де розташовано нерухоме майно позивача, є Селидівська міська рада. Позивач зазначає про наявність у нього сумнівів з приводу правомірності нарахування збитків у сумі 39188,79 грн. Зазначає, нерухоме майно, що розташовано за вказаною адресою має також інших власників, офіційних листів з приводу укладання договору оренди земельної ділянки, де розташовано належне йому майно, він не отримував, попереджень про сплату штрафів також не отримував. Також зазначав, що технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі не замовляв. З урахуванням уточнених вимог просить суд винести рішення, яким скасувати рішення Селидівської міської ради від 18.12.2017 року №201 «Про затвердження актів про визнання збитків власнику земельної ділянки» прийнятого відносно громадянина ОСОБА_1 , 1956 року народження, який є власником нежитлової будівлі з підсобними приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 , площею 357-7 кв.м., з приводу стягнення збитків завданих використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки у розмірі 39188,79 грн., як безпідставно нараховану заборгованість. Одночасно просить стягнути на його користь судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.01.2018 року відкрито провадження у справі. Дана справа перебувала у провадження судді ОСОБА_3 .

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2018 року дану справу передано судді ОСОБА_4 , підстава розпорядження 10/18 від 31.05.2018 року.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.04.2019 року провадження у справі закрито, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Донецького апеляційного суду від 02.05.2019 року ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 02.04.2019 року скасовано, справу направлено до Селидівського міського суду Донецької області для продовження розгляду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2019 року дану справу передано судді ОСОБА_5 .

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2019 року цивільну справу передано даному складу суду.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09.08.2019 року прийнято справу до свого провадження, призначено розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.12.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач раніше надавав суду заяву, де підтримав позовні вимоги. Про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача надав суду клопотання про відкладення розгляду справи із посиланням на зайнятість у інших справах, без надання належних доказів поважності причин неявки.

Представник відповідача Селидівської міської ради Москаленко О.О. у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Раніше надала заяву, де просила розглянути справу без її участі.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30.07.2020 року визнано договір купівлі-продажу від 03.06.2010 року за №3/06-10-01т нежитлової будівлі з підсобними приміщеннями, загальною площею 357,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , дійсним.

Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Селидівського бюро технічної інвентаризації від 18.08.2010 за №27056701, ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, з підсобними приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу (біржовий контракт) №3/06-10-01т від 03.06.2010 Товарної біржи «Земельна Товарно-Транспортна Біржа» та рішення Селидівського міського суду Донецької області (№2-4079/10 30.07.2010).

Звертаючись із даним позовом позивач посилався на рішення Селидівської міської ради від 18.12.2017 №201, яким затверджено акт про визначення збитків власнику земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . З акту про визначення збитків власнику землі від 15.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , без правовстановлюючих документів та збитки за фактичне використання земельної ділянки становить 39188,79 грн.

Згідно зі статтею 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Частиною 1 статті 3 ЗК України унормовано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Частиною першою статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Доказів оформлення права оренди земельної ділянки під отриманим у власність позивачем майном у справі відсутні.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про скасування нарахування орендної плати на землю, як безпідставно нарахованої заборгованості.

Судом встановлено, що позивач є власником нежитлового приміщення, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, що належить Селидівській міській раді.

При цьому, позивач не заперечує факт відсутності між сторонами належним чином оформлених правовідносин з приводу користування вказаної земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Селидівського міського суду Донецької області перебуває цивільна справа №242/4349/17 за позовом керівника Красноармійської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Селидівської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення збитків (неодержаного доходу, упущеної вигоди), завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, провадженні у якій зупинено до до набрання законної справи судовим рішенням у даній цивільній справі.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здійснює дії пов`язані із стягненням коштів з позивача, оскільки з наданої представником відповідача вищезазначеної ухвала суду не можливо встановити чи стосується дана справа Кузнєцова В.П.

Частиною 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Суд зазначає, що позивач у судове засідання не з`явився, а тому суд позбавлений можливості встановити у повному обсязі обставини справи, роз`яснити процесуальні права та обов`язки учасників справи, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Позивач оскаржує рішення Селидівської міської ради від 18.12.2017 №201, яким затверджено акт про визначення збитків власнику земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, само по собі зазначене рішення не порушує будь-яких прав позивача.

Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що він звертався до Селидівської міської ради із роз`ясненням з приводу прийнятого Селидівською міською радою рішення від 18.12.2017 №201 та ним вживалися заходи з приводу врегулювання питань нарахування, перерахунку та сплати орендної плати за користування земельної ділянки.

Також, враховуючи правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає, що у даному випадку відповідач має право вимагати відновлення порушеного права та повернення коштів власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України та у цьому разі ОСОБА_1 користуючись своїм право передбаченим ст. 178 ЦПК України надати відзив на позов. Викладені у позові обставини фактично є запереченням (відзивом) під час вирішення питань щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

Отже, за таких обставин, позивачем не доведено факт порушення, невизнання та/або оспорення його прав як власника нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , з боку Селидівської міської ради, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,259,258,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Селидівської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про скасування безпідставно нарахованої заборгованості - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29.01.2021 року.

Суддя