Справа № 309/3632/17
Провадження № 2/309/217/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Савицького С.А.

за участю секретаря судового засідання Гуржій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку повного позовного провадження в місті Хуст Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту та свідоцтв про право на спадщину за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту та свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих відповідачам Хустською державною нотаріальною конторою.

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_6 .

Його батько ОСОБА_5 залишив за життя заповіт, яким заповів йому все своє майно - де б воно не було і з чого б не складалося. Спадщину батька він прийняв, оскільки на день відкриття спадщини постійно проживав спільно із спадкодавцем.

2017 року він звернувся до Хустської державної нотаріальної контори для оформлення документів про право на спадщину за заповітом свого батька. Під час відвідування нотаріальної контори дізнався про те, що після смерті матері ОСОБА_6 його сестри ОСОБА_4 , ОСОБА_3 - 04 липня 2006 року та брат ОСОБА_3 - 20 липня 2017 року отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом матері на 1/6 частину кожний житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Одночасно він ознайомився з заповітом своєї матері ОСОБА_6 , який посвідчений 15 листопада 2005 року виконавчим комітетом Ізянської сільської ради Хустського району та зареєстрований у реєстрі за № 102.

Ознайомившись з заповітом матері, він вважає, що цей заповіт порушує його права на спадщину та є недійсним, оскільки посвідчений з порушенням цивільного законодавства.

Так, у заповіті, складеному від імені ОСОБА_6 15 листопада 2005 року , р.н., 102, відсутні дата і місце народження заповідача; не зазначена адреса місця посвідчення заповіту, час складення заповіту; не вказано, хто записав заповіт. Заповіт підписаний не його матір`ю, а іншою особою, У заповіті зазначено, що у зв`язку з хворобою та на прохання заповідача заповіт підписала ОСОБА_7 . Разом з тим відсутні будь-які відомості щодо встановлення особи громадянки, яка підписала заповіт замість його матері. Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України якщо заповіт написано власноручно нотаріусом зі слів заповідача або надруковано нотаріусом, він має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. На заповіті ОСОБА_6 відсутня відмітка про те, що заповіт був прочитаний заповідачем вголос.

Його мати ОСОБА_6 була прописана і проживала разом з ним у будинку АДРЕСА_1 . На той час вона вже мала погіршення стану здоров`я. Її паспорт у зв`язку із зверненням до лікаря знаходився у нього. Відповідно до п. 10 Інструкції № 22/5 встановлення особи при вчиненні нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів здійснюється за паспортом або іншими документами, які виключають будь-які сумніви щодо особи громадянина.

Не зважаючи на порушення, з якими посвідчений заповіт ОСОБА_6 , на підставі цього заповіту державним нотаріусом 04 липня 2006 року та 20 липня 2017 року відповідно видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Враховуючи вищенаведене, просить визнати заповіт, посвідчений 15 листопада 2005 року в с. Іза виконкомом Ізянської сільської ради Хустського району Закарпатської області, зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за № 102, від імені ОСОБА_6 , а також видані Хустською державною нотаріальною конторою ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно ОСОБА_6 недійсними.

Ухвалою Хустського районного суду від 22 листопада 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача у зв`язку з продовженням карантину через поширення СОVID-19, в якій також вказується на підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи не подали, відзив на позов не надали; відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не подала, відзив на позов не надала; відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, 21.12.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов повністю визнав, зазначив, що наслідки визнання позову йому відомі.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про можливість розгляду даної справи на підставі ст.ст. 211, 223 ЦПК України за відсутності учасників справи, на підставі доказів, долучених до матеріалів справи, оскільки судом використанні всі процесуальні можливості щодо повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи у встановлений Цивільним процесуальним кодексом України спосіб.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що 15 листопада 2005 року ОСОБА_6 , мати позивача та відповідачів у справі, склала заповіт, зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за N 102, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ізянської сільської ради Хустського району, яким все своє майно заповіла ОСОБА_4 , 1950 р.н., ОСОБА_3 1948 р.н., ОСОБА_2 1952 р.н. в рівних долях.

Згідно з свідоцтвом про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 померла заповідач ОСОБА_6 .

04 липня 2006 року на підставі заповіту ОСОБА_6 державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , 20 липня 2017 року - ОСОБА_3 на 1/6 частку житлового будинку, що розташований у АДРЕСА_1 , кожному як на спадкове майно своєї матері.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини третьої статті 203ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статях 1251,1252 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 207 ЦК України встановлено, що у випадку якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину в її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Засвідчення правочинів у населених пунктах, де немає нотаріусів, здійснюється відповідно до вимог ст. 37 Закону України "Про нотаріат" і ст. ст. 38, 42, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування на підставі Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року N 22/5 (чинною на час виникнення спірних правовідносин) (надалі - Інструкція № 22/5).

Пунктами 8, 10, 11, 12, 13, 18, 19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України визначено, що: якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, в установі, організації та ін.) із зазначенням адреси, а також причини цього; при вчиненні нотаріальних дій посадові особи виконавчих комітетів встановлюють особу громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії; встановлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які виключають будь-які сумніви щодо особи громадянина; коли за громадянина, який внаслідок фізичної вади, хвороби, або з інших поважних причин не може підписати заповіт, довіреність, заяву або інший документ, підписується інший громадянин, посадова особа виконавчого комітету встановлює особу громадянина, який підписався; при посвідченні заповітів чи довіреностей з`ясовується дієздатність громадян; якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати заповіт, довіреність, заяву чи інший документ, за його дорученням і в його присутності та в присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальні дії, заповіт, довіреність, заяву чи інший документ може підписати інший громадянин. Про причини, з яких громадянин, заінтересований у вчиненні нотаріальної дії, не міг підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Заповіт чи довіреність не може підписувати особа, на користь якої їх посвідчено; якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий, посадова особа виконавчого комітету, крім того, зобов`язана прочитати йому текст документа і зробити про це на документі відмітку; нотаріальне посвідчення заповітів та довіреностей, засвідчення вірності копій документів і виписок з них, справжності підпису на документах здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою виконавчого комітету з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету Ради народних депутатів; всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій.

Відповідно до п. 33 вказаної вище Інструкції посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог ст. ст. 541, 543 ЦК України й особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача й підписаний особисто заповідачем. Якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними в пункті 13 цієї Інструкції.

Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України якщо заповіт написано власноручно нотаріусом зі слів заповідача або надруковано нотаріусом, він має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За клопотанням позивача судом витребувано від Хустської державної нотаріальної контори спадкову справу № 566/2006, відкриту до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 .

У судовому засіданні судом оглянуто оригінал заповіту, складеного від імені ОСОБА_6 15 листопада 2005 року та посвідченого секретарем Ізянської сільської ради і зареєстрованого в реєстрі за № 102 (а.с.6 спадкової справи № 566/2006).

З оглянутого заповіту безспірно вбачається, що :

- заповіт написаний не заповідачем ОСОБА_6 власноручно, однак відсутні відомості про те, хто записував рукописний текст заповіту;

- заповіт посвідчений поза приміщенням Ізянської сільської ради та підписаний не заповідачем ОСОБА_6 власноручно, а іншою особою, оскільки в посвідчувальному написі посадовою особою, що посвідчила заповіт, вказано : «В зв`язку з хворобою та на прохання заповідача заповіт посвідчено на дому та підписала ОСОБА_7 »;

- у заповіті відсутні дані про встановлення особи громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, з`ясування його дієздатності (порушення п. 10, п.12 Інструкції № 22/5)

- заповіт не містить відомостей щодо часу складення заповіту ( порушення вимог ч. 1 ст. 1247 ЦК України, абз. 3 п. 33 Інструкції № 22/5);

- у заповіті відсутні дата та місце народження заповідача (порушення абз. 3 п. 33 Інструкції № 22/5) ;

- у посвідчувальному напису на заповіті не зазначено адреси місця вчинення нотаріальної дії (порушення п. 8 Інструкції № 22/5);

- у посвідчувальному написі на заповіті відсутня відмітка про встановлення особи громадянки, яка підписала заповіт замість заповідача (порушення абз. 3 п. 10 Інструкції № 22/5);

- в заповіті відсутня відмітка про те, що заповіт перед підписанням був прочитаний заповідачем вголос (порушення ч. 2 ст. 1248 ЦК України, п. 33 Інструкції № 22/5).

Прочитання заповіту вголос заповідачем або, в разі неможливості останнього зробити це самостійно - свідками є однією з обов`язкових і необхідних умов чинності заповіту. При цьому закон вимагає, щоб прочитання відбувалося перед підписанням правочину (ч. 2 ст. 1248, ч. 5 ст. 1253 ЦК України). Непрочитання заповідачем особисто або заповідачу свідками тексту посвідченого заповіту, а отже - не ознайомлення заповідача зі змістом правочину свідчить про відсутність вільного волевиявлення заповідача, що відповідає його внутрішній волі.

Порушення вищевказаних вимог у сукупності означає порушення порядку посвідчення заповіту і тягне за собою його недійсність.

За наведених обставин та відповідно до вимог ч. 1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений від імені ОСОБА_6 , посвідчений 15 листопада 2005 року секретарем Ізянської сільсьої ради і зареєстрований в реєстрі за № 102, є нікчемним як такий, що складний з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

А відтак видані на підставі цього заповіту свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно з якими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 майно ОСОБА_6 , також є незаконними.

Згідно зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з роз`ясненням, наданим у постанові Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»: «Відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо».

Щодо заяви відповідача ОСОБА_3 про визнання позову, то суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки:

- відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов а будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві;

- визнання відповідачем ОСОБА_3 позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ізянської сільської ради Хустського району 15 листопада 2005 року, зареєстрований в реєстрі за N 102, недійсним. Також підлягають визнанню недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані на підставі цього заповіту.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, на підставі ст. ст. 203, 215, 1217, 1247, 1251, 1257, 1301 ЦК України, - суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недісними заповіту на виданих на його підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом - задоволити.

Визнати заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_6 секретарем виконавчого комітету Ізянської сільської ради Хустського району 15 листопада 2005 року, зареєстрований в реєстрі за № 102, недійсним.

Визнати недійсними:

свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори 04 липня 2006 року на ім`я ОСОБА_4 ;

свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори 04 липня 2006 року на ім`я ОСОБА_2 ;

свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори 20 липня 2017 року на ім`я ОСОБА_3 .

Стягнути з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, в розмірі 640 грн. в рівних частках.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Хустський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має справо на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.