Справа №442/7486/20
Провадження №2/442/222/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації прав власності,-

в с т а н о в и в :

26.11.2020 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №598, виданого 13.05.2019 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 та скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 106 (номер об`єкта в РПВН:23020779), здійсненої на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого за № 598, виданого 13.05.2019.

В обґрунтування позову посилається на те, що 29.04.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» (поточне найменування Акціонерне товариство «Укрсиббанк») та ОСОБА_2 , уклали договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого, позивач надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 53000.00 дол. США з цільовим призначенням купівля квартири, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у порядку, передбаченому кредитним договором. ( п.1.1, 1.2 кредитного договору).

29.04.2008 АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , уклали договір іпотеки, на умовах якого ОСОБА_2 передала Банку в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2008 року, посвідченого Спариняк Л.В., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу за реєстром №1345, зареєстрованого 29.04.2008 року в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 2870281.

В цей же день щодо вказаної нерухомості були зареєстровані обтяження іпотекою у Державному реєстрі іпотек (номер запису про іпотеку 21659437) та заборона відчуження у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна (номер запису про обтяження 21647163).

У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та процентами Банк звернувся із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. 13.01.2015 рішенням Дрогобицького міськрайонного суду (справа №442/4990/14-ц) позов Банку до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитними договорами №1 та №1 задоволено. У 2016 році були видані виконавчі листи та відкрито виконавче провадження АСВП ЗВП №50805355.

08.02.2019 року винесено ухвалу Дрогобицьким міськрайонним судом від 08.02.2019 р., якою задоволено подання державного виконавця у виконавчому провадженні про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2008, щодо якої право власності не було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Станом на 19.11.2020 рішення суду не виконане, заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною та становить: по кредиту та процентам у розмірі 18363,20 дол. США.

АТ «Укрсиббанк» мав легетимні очікування, що рішення суду про стягнення боргу буде виконано, у тому числі і за рахунок реалізації вказаної вище квартири в процесі виконавчого провадження. Оскільки, отримавши рішення суду, у кредитора є всі підстави розраховувати на його виконання, що виходить з принципу обов`язковості судових рішень.

У березні 2017 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (колишнє прізвище - ОСОБА_2 ), в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд: розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який було укладено 29 квітня 2008 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 ( як продавцями квартири) та ОСОБА_2 (покупець); визнати за ОСОБА_7 і ОСОБА_9 право спільної сумісної власності на спірну квартиру; визнати договір іпотеки спірної квартири від 29 квітня 2008 року, зареєстрований у реєстрі за №1347 - недійсним; зняти заборону відчуження спірної квартири, зареєстровану в реєстрі за № 1348.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2017 року ( з урахуванням додаткового рішення від 13 вересня 2017 року) позов задоволено частково. Розірвано договір купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2008 року укладений між ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_2. Визнано договір іпотеки (квартири) від 29 квітня 2008 року, зареєстрований у реєстрі за № 1347, недійсним і знято заборону відчуження вищезазначеної квартири, зареєстровану у реєстрі за № 1348. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2017 року скасовано. У задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27.03.2020 року по справі №442/2496/17 касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були відхилені, а рішення Львівського апеляційного суду від 10.12.2018 р. залишено без змін.

В процесі апеляційного розгляду справи позивач у даній справі №442/2496/17 ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05.06.2018 року до участі у справі в якості її правонаступника було залучено ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_7 .

Вважають, що право власності ОСОБА_7 та право власності ОСОБА_9 на вказану квартиру припинилося 29.04.2008 року в зв`язку з відчуженням вказаної квартири на користь ОСОБА_2 , та після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не входить до складу спадщини. Єдиним законним власником квартири з 29.04.2008 року є ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), право власності на квартиру зареєстровано відповідно до діючого на момент укладення договору 29.04.2008 року законодавства.

Спадкоємець ОСОБА_1 , користуючись тим, що запис про право власності ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не був припинений, а запис про право власності ОСОБА_2 не був внесений до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, надав нотаріусу не чинні документи та 13.05.2019 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 598, видане 13.05.2019 року ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу та в подальшому зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Представник позивача - ОСОБА_10 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Від його представника - адвоката Подоляк Р.Б. неодноразово (03.02.2021, 26.03.2021, 22.04.2021 та 26.05.2021) надходили клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із встановленням карантинних обмежень та зайнятістю у іншому судовому засіданні, однак суд визнав його неявку неповажною та розглянув справу у відсутності відповідача та його представника.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомленою про час та місце судового засідання.

Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 29.04.2008 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , уклали договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого, позивач надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 53000.00 дол. США з цільовим призначенням купівля квартири, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у порядку, передбаченому кредитним договором. ( п.1.1, 1.2 кредитного договору).

29.04.2008 АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , уклали договір іпотеки, на умовах якого ОСОБА_2 передала Банку в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2008 року, посвідченого Спариняк Л.В., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу за реєстром №1345, зареєстрованого 29.04.2008 року в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 2870281.

Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 13.01.2015 (справа №442/4990/14-ц) стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_11 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 у розмірі 88 876,75 доларів США, що еквівалентно 1 051 198,29 гривень та заборгованість за кредитним договором № 0 у розмірі 9676,20 доларів США, що еквівалентно 114555,73 гривень.

Згідно ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2019, звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , боржника ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою - АДРЕСА_2 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, при примусовому виконанні виконавчого листа №442/4990/14-ц, виданого 14.01.2016 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1051198,29 грн. та виконавчого листа №442/4990/14-ц, виданого 15.01.2016 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 114555,73 грн. по зведеному виконавчому провадженню АСВП ЗВП №50805355.

Згідно розрахунку за кредитом ОСОБА_2 на 19.11.2020 за кредитним договором № 1 від 10.05.2011 загальний залишок заборгованості складає 516556,81 грн.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.06.2017 року та Постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року по справі №442/2496/17 встановлені наступні обставини:

-оскаржений договір купівлі-продажу квартири від 29.04.2008 року, укладений між ОСОБА_7 , ОСОБА_9 (продавці) та ОСОБА_2 (покупець), нотаріально посвідчений та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів;

-відповідно до витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів власником квартири є ОСОБА_2 ;

-щодо вказаної квартири 29.04.2008 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, у п.1.1. якого вказано, що квартира належить іпотекодавцю на праві власності.

Вказаними рішенням судів також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 ( продавці квартири). Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняв ОСОБА_1 .

За правилами ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішеннями суду, не доказуються при розгляді іншої справи.

Таким чином, право власності ОСОБА_7 та право власності ОСОБА_9 на вказану квартиру припинилося 29.04.2008 року в зв`язку з відчуженням вказаної квартири на користь ОСОБА_2 , та після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не входить до складу спадщини.

Єдиним законним власником квартири з 29.04.2008 року є ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), право власності на квартиру зареєстровано відповідно до діючого на момент укладення договору 29.04.2008 року законодавства.

Згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у випадку відчуження власником свого майна.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки запис про право власності ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не був припинений, а запис про право власності ОСОБА_2 не був внесений до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 , отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонене законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ч.3 та ч.4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна (п.1 ч.1 ст.346 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В свою чергу, особа, яка має речові права на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника цього майна відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (захист права власності).

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч.1 ст.203, ч.1 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч.2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦП К України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605 цс 16.: «оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійнсим ( ч.3 ст.215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтерсованоїосби полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.»

У постанові від 24.01.2020 року по справі №910/10987/18 ВС дійшов до висновку « Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Дослідивши підстави набуття права власності відповідачем на спірну квартиру, суд вважає, що сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.

Відповідно до частини другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст.13 ЦК України)

На недопустимість порушення принципу добросовісності та недопустимість зловживання цивільними правами неодноразово звертав увагу Верховний Суд (у постанові від 03.07.2019 року по справі №369/11268/16-ц , від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-й (провадження № 61-28761св18)).

Зважаючи на вище вказане суд вважає, що ОСОБА_1 не мав достатніх правових підстав для прийняття спадщини та реєстрації за собою прва власності на вказану квартиру, так як право власності у спадкодавців на вказану квартиру припинилось внаслідок її відчуженя 29.04.2008, а наявність у державному реєстрі речових прав реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 перешкоджає здійсненню продажу квартири в процесі примусового виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13.01.2015 та ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2019 про звернення стягнення на спірну квартиру та порушує права АТ «Укрсиббанк», як іпотеко держателя. Звідси позов є підставним та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача в користь АТ «Укрсиббанк» слід стягнути 4204 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задоволити

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №598, виданого 13.05.2019 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 .

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 106 (номер об`єкта в РПВН:23020779), здійсненої на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого за № 598, виданого 13.05.2019.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ «Укрсиббанк» на 4204, грн. сплаченого судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.06.2021.

Сторони: Позивач: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», , юридична адреса: вул. Андрівська, 2/12, м.Київ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя А.П. Хомик