Справа №569/7677/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк Валентина Михайлівна, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М., в якому просила визнати недійсним заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_5 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. 19 жовтня 2017 року за реєстром №2884.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна сестра ОСОБА_5 . На день її смерті залишилось спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 . В січні 2018 року вона звернулась в Першу рівненську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї сестри. Однак, нотаріусом їй було відмовлено у реєстрації заяви у зв`язку із заведенням спадкової справи до майна ОСОБА_5 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М., а також повідомлено, що її заява буде надіслана цьому нотаріусу. Від Філюк В.М. вона отримала лист по спадщині від 29 січня 2018 року № 22/02- 14, з якого довідалась про заведення нотаріусом спадкової справи за № 2/2018 до майна ОСОБА_5 на підставі заяви ОСОБА_3 , а також про складення ОСОБА_5 на її ім`я заповіту, який був посвідчений 19 жовтня 2017 року за реєстром № 2884. 29 січня 2018 року на прийомі у нотаріуса Філюк В.М. була складена від її імені та зареєстрована заява про прийняття спадщини як спадкоємиці за законом п`ятої черги після смерті ОСОБА_5 .

Заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_5 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. 19 жовтня 2017 року за реєстром № 2884, вона не визнає та вважає незаконним. Її двоюрідна сестра ОСОБА_5 була одинокою та тривалий час проживала за кордоном. Повернувшись в кінці 2015 року в Україну, оселилась в квартирі АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_7 . Свою тітку ОСОБА_8 , коли її дочка ОСОБА_5 була за кордоном, вона систематично провідувала та доглядала впродовж до її смерті, так як вони проживали з нею на одній вулиці. ОСОБА_5 була їй дуже вдячна за це, оскільки сама доглянути свою матір можливості не мала. З сестрою ОСОБА_5 вони перебували в дружніх родинних відносинах, разом відзначали дні народження, телефонували та провідували одна одну по мірі можливості, так як обидві були одинокі та вже немолоді. Через похилий вік та відсутність сім`ї ОСОБА_5 користувалась послугами соціального працівника, з яким уклала договір на обслуговування.

Восени 2017 року ОСОБА_5 потрапила в лікарню, де була прооперована у відділенні ургентної хірургії. З ускладненнями після операції вона знаходилась в реанімаційному відділенні, де 19 жовтня 2017 року був посвідчений заповіт від її імені. А через шість днів, не повернувшись додому, сестра померла в лікарні. Вважає, що вказаний заповіт не є свідомим волевиявленням заповідача. Як видно із тексту заповіту, в момент його посвідчення ОСОБА_5 не могла ні самостійно його прочитати вголос, ні особисто підписати. Це за неї зробили, як зазначено в заповіті, обрані нею свідки - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які текст заповіту зачитали вголос, а ОСОБА_11 його підписала. Вона вважає, що, перебуваючи під дією лікарських препаратів в післяопераційному стані, її сестра самостійно не була спроможна ні викликати нотаріуса, ні обрати свідків. Крім того, якщо вона не могла самостійно прочитати вголос текст заповіту, вона так само не могла прочитати та, тим більше, повідомити напам`ять нотаріусу реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_3 . Не дивлячись на це, в посвідчувальному написі нотаріус зазначила, що заповіт записаний зі слів ОСОБА_5 . Крім того, нотаріус не зазначила в заповіті хворобу, через яку заповідачка не змогла самостійно прочитати вголос його текст та підписати (вади зору, хвороба рук, яка унеможливила особистий підпис), а вказала «післяопераційний стан», що не є назвою хвороби. Заповіт не є дійсним виявом волі заповідача ще й по тій причині, що ОСОБА_5 жодного разу під час їхніх розмов не говорила, що має намір залишити у спадок своє майно чужим людям, тоді, коли у них є рідня - племінники, яким вони домовилися залишити все майно. Таким чином, при укладенні заповіту волевиявлення ОСОБА_5 не могло було вільним та відповідати її внутрішній волі, оскільки на момент його укладення вона перебувала в післяопераційному стані в реанімаційному відділенні, приймала медичні препарати, які негативно могли вплинули на її свідомість та здатність керувати своїми діями. Вона фізично була не в змозі прочитати текст заповіту вголос та підписати його.

31 травня 2018 року відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Вказала, що відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_5 мала стійкий розлад здоров`я, перебувала в психічному стані, при якому не мала здатності керувати своїми діями. ОСОБА_5 була дієздатною. Не мала будь-якого психічного захворювання. На психіатричному обліку не перебувала. Медикаменти, отримані нею після операції, будь-яким чином не вплинули на її свідомість чи здатність керувати своїми діями. Перебування в лікарні, перенесення операції спадкодавцем не дають підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним.

Заповіт, складений ОСОБА_5 є її особистим розпорядження на випадок своєї смерті. Виклик нотаріуса та складення заповіту на її ім`я відповідало внутрішній волі ОСОБА_5 , адже це була її ідея, її побажання. Саме вона надала їй номер нотаріуса і попросила домовитися про зустріч із ним. Заповіт є чинним. Він складений у письмовій формі, посвідчений нотаріально. Складення оспорюваного заповіту ОСОБА_5 було її вільним волевиявленням, повністю відповідало її внутрішній волі.

Також, покликання ОСОБА_12 про те, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 не стверджується належними та достовірними доказами.

18 грудня 2019 року приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. подала пояснення, в яких вказала, що в жовтні 2017 року до неї звернувся ОСОБА_13 по питанню посвідчення заповіту особи, яка знаходиться у лікарні - ОСОБА_5 . Вони поїхали в лікарню, де вона особисто поговорила з ОСОБА_5 , задала їй ряд питань, які зазвичай задає, щоб орієнтуватися в якому стані особа. Їй запам`яталося, що у ОСОБА_5 було яскраво пофарбоване волосся, вона була коротко підстрижена, в неї був яскравий манікюр і нафарбовані губи. ОСОБА_5 розповіла їй, що одинока, дітей і чоловіка в неї немає, а ОСОБА_3 її далека родичка, яка піклується про неї і доглядає, і вона хоче на неї зробити заповіт на все майно, яке їй належить. Крім цього вона сказала, що хоче, щоб ОСОБА_3 отримувала її пенсію, щоб купувати ліки. Вона запитала, чи ОСОБА_5 прочитає заповіт та довіреність особисто і чи сама підпишеться. ОСОБА_5 сказала, що сама не зможе прочитати та підписати заповіт за станом здоров`я, тоді вона роз`яснила їй що потрібно 2 свідків і людину, яка буде за неї підписуватися.

Вона не пам`ятає на який день, можливо на наступний, як вбачається із заповіту 17 жовтня ОСОБА_13 прийшов до неї в нотаріальну контору з трьома особами, і сказав що це 2 свідки і людина, яка буде підписуватися за ОСОБА_5 . Вони дали свої паспорта, а ОСОБА_13 дав паспорт і код ОСОБА_5 . Її секретарем було надруковано проект заповіту і довіреності, і вони всі поїхали в лікарню. По приїзду в лікарню ОСОБА_5 їх чекала, сиділа на ліжку. Вона запитала чи не передумала ОСОБА_5 і чи погоджується з тими особами, які будуть свідками, на що отримала ствердну відповідь. Свідки прочитали ОСОБА_5 текст заповіту, заповідачка сказала, що зміст заповіту їй зрозумілий та відповідає її волі, після чого заповіт було підписано свідками та ОСОБА_14 . Також, після прочитання та підписання заповіту, вона прочитала вголос ОСОБА_5 довіреність на отримання пенсії, а ОСОБА_15 її підписала.

В січні 2018 року до неї звернулася ОСОБА_3 , спадкоємиця за заповітом ОСОБА_5 , по питанню відкриття спадщини у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 померла. Нею була відкрита спадкова справа, а через деякий час надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали, просили задовольнити з підстав у ній наведених.

Окрім того, представник позивача ОСОБА_2 вказала, що позивач вважає заповіт недійсним, оскільки він був посвідчений 19 жовтня 2017 року, після проведеної ОСОБА_5 06 жовтня 2017 року складної операції в Рівненській міській лікарні, коли ОСОБА_5 постійно впродовж до самої її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 там же, в лікарні, перебувала у важкому стані. Заповіт був посвідчений за участю свідків, оскільки заповідачка не могла його самостійно ні прочитати, ні підписати.

Вказує, що висновок посмертної судово-психіатричної експертизи викликає сумнів, оскільки не узгоджується та суперечить матеріалам справи. ОСОБА_5 не була визнана недієздатною, тобто не була психічно хворою, тому висновок лікаря-психіатра стосується лише її задовільного психічного стану і ніяк не відображає фізичну неможливість через важкий перебіг хвороби бути спроможною керувати своїми діями. Експертний висновок містить повне текстове викладення пояснень сторін та показань свідків, які мають бути проаналізовані та оцінені судом, а не експертом. У висновку зазначено, що будь-яких інших даних, які б дозволили оцінити психічний стан підекспертної, в наданих на експертизу матеріалах немає. У своїх поясненнях суду експерт ОСОБА_16 також зазначив, що і в медичних картах ОСОБА_5 немає даних про огляд її спеціалістом-психологом, відсутні записи лікуючого лікаря про те, чи призвів її важкий соматичний стан до розладів свідомості, пам`яті, інтелекту, мислення, емоцій, які, на його думку, мали б бути описані лікарем при щоденному огляді хворої. Натомість, огляди ОСОБА_5 лікуючим лікарем ОСОБА_17 обмежуються майже ідентичними записами: «загальний стан хворої важкий, скарги на сухість в роті, виражену загальну слабкість, болі в животі, головний біль». При цьому незрозуміло, чи були ці скарги самостійно озвучені хворою ОСОБА_5 . Відповіді на ці та інші питання сторона позивача мала намір отримати безпосередньо від лікуючого лікаря ОСОБА_5 - ОСОБА_17 та зав. відділенням ургентної хірургії Центральної міської лікарні ОСОБА_18 , проте суд безпідставно позбавив позивача такої можливості, не допитав цих лікарів, зважаючи на їх відмову давати показання лише проти себе. Тому через відсутність належної медичної документації визначити чи могла ОСОБА_5 керувати своїми діями при посвідченні заповіту лише опираючись на вищезазначені дані є неможливим. Також у висновку експерта не проаналізовано діагноз кардіолога і не зазначено, чи могли діагностовані ОСОБА_5 хвороби призвести до інтоксикаційного ураження головного мозку та вплинути на здатність керувати своїми діями та їх усвідомлювати. Це дає підставу визнати такий експертний висновок недосконалим та неправомірним.

Також судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судово-технічної експертизи медичної картки хворої ОСОБА_5 по питанню встановлення підробки медичної документації чи відсутність такої, зокрема записів про стан хворої в день посвідчення заповіту. При цьому постановивши ухвалу про відмову у задоволенні зазначеного клопотання без виходу до нарадчої кімнати, суд унеможливив її оскарження окремо від рішення.

Доказами того, що волевиявлення ОСОБА_5 на вчинення заповіту не було вільним і не відповідало її внутрішній волі є показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 про те, що ОСОБА_5 при житті ніяких тісних стосунків з ОСОБА_3 не підтримувала, навпаки остерігалась її та чоловіка ОСОБА_21 . ОСОБА_5 планувала разом зі своєю двоюрідною сестрою ОСОБА_1 відремонтувати старий родинний будинок в с. Золотіїв за рахунок свого майна, а решту залишити родичам. Також нотаріусом не доведено та не підтверджено належними доказами про попередній виїзд до ОСОБА_5 для з`ясування її волі на вчинення правочинів, що стверджується відсутністю відповідного запису про це в журналі викликів. Виготовлення, підписання, реєстрація заповіту та довіреності було вчинено нотаріусом на прохання відповідача з метою незаконного протиправного заволодіння майном ОСОБА_5 поза її волею. В день посвідчення цих правочинів ОСОБА_5 перебувала у важкому стані в лікарні, яким і скористалась відповідач зі своїм чоловіком.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав наведених у відзиві на позов.

Зокрема, відповідач пояснила, що познайомилася з ОСОБА_5 у 2004 році, вони періодично спілкувалися, оскільки ОСОБА_5 проживала у Канаді. ОСОБА_5 пересилала подарунки її дітям. В 2006 році вона допомогла ОСОБА_5 поховати її матір, поминальний обід був проведений у її - відповідача домі. В 2015 році ОСОБА_5 повернулася з Канади, однак просила нікого не повідомляти про її приїзд. В 2016 році ОСОБА_5 робив операцію на очі лікар, з яким вона її познайомила. Загалом ОСОБА_5 слідкувала за своїм здоров`ям, хоча і скаржилася на болі в спині та в жовчному. 06 вересня 2017 року ОСОБА_5 виписали з лікарні, однак через деякий час її стан здоров`я знову погіршився. На момент, коли в жовтні ОСОБА_5 попала в лікарню, вона присутньою не була, так як також була хвора. 06 жовтня 2017 року перед операцією ОСОБА_5 її повідомив соціальний працівник, що ОСОБА_5 хоче її бачити. Вона приїхала в лікарню, де за свої кошти купувала ОСОБА_5 ліки та провідувала її в реанімаційному відділенні. В реанімаційному відділенні ОСОБА_5 не могла розмовляти, лише кліпала очима. 13 жовтня 2017 року ОСОБА_5 перевели в хірургічне відділення і вже там вона змогла розмовляти, сідати, читати. Не могла писати і майже не могла самостійно приймати їжу, оскільки не мала сили в руках. ОСОБА_5 не хотіла бачити рідних, бо між ними був спір і вона просила їх не повідомляти. 16 жовтня 2017 року ОСОБА_5 попросила привезти нотаріуса Філюк В.М. , яка раніше оформлювала документи її матері. 17 жовтня 2017 року приватний нотаріус Філюк В.М. приїжджала до ОСОБА_5 в лікарню, однак при їхній розмові вона не була присутня, оскільки ходила купувати ліки. 19 жовтня 2017 року ОСОБА_5 сказала, що необхідно знайти свідків. Вони запросили їхніх 2 спільних знайомих бути свідками, які 19 жовтня 2017 року з`явилися до нотаріальної контори, а потім всі разом приїхали до лікарні. В день посвідчення заповіту також була посвідчена і довіреність на її ім`я, щоб вона могла зняти гроші ОСОБА_5 та придбати їй ліки, оскільки її власні заощадження вже закінчувалися. В подальшому вона кошти так і не знімала. На другий день посвідчені документи нотаріус передала її чоловіку, бо ОСОБА_5 попросила, що вона їх забрала додому. На момент посвідчення заповіту ОСОБА_5 могла розмовляти, сідати, рухатися, не могла тільки жувати і вона запитувала у лікаря чи можна посвідчити заповіт. При посвідченні заповіту вона присутня не була, однак вона була присутня коли свідок читав і давав оглянути ОСОБА_5 заповіт. Вона може стверджувати, що ОСОБА_5 розуміла значення своїх дій, особисто ініціювала прибуття нотаріуса, могла говорити, читати і особисто бачила заповіт. 25 жовтня 2017 року їй подзвонив лікар та повідомив про смерть ОСОБА_5 .

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні також вказала, що будь-які докази для визнання заповіту недійсним, зокрема, які б вказували, що волевиявлення ОСОБА_5 не відповідало її волі, або що вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, позивач суду не подала і в ході судового розгляду вони здобуті не були. ОСОБА_5 була дієздатна, не страждала на психічні захворювання, дбала про своє здоров`я, постійно відвідувала лікарів. Отриманий в ході судового розгляду висновок експерта вказує на те, що препарати, які вживала ОСОБА_5 , в тому числі і в день посвідчення заповіту, не могли впливати на її можливість розуміти значення своїх дій та керувати ними. Після операційний стан також не міг на це вплинути. Заповіт був посвідчений з дотриманням порядку, який передбачений чинним законодавством.

В судове засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. жодного разу не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце судових засідань, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. В своїх поясненнях, які подані до суду 18 грудня 2019 року, просила через її стан здоров`я розглянути справу у її відсутність, враховуючи подані нею пояснення. До пояснень додала епікриз, виданий Комунальним некомерційним підприємством «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, відносно неї.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

24 квітня 2018 року позивачем було заявлено клопотання про забезпечення позову, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 травня 2018 року задоволено та заборонено приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. видавати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно ОСОБА_5 по спадковій справі №2/2018 до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_1

24 квітня 2018 року позивачем було заявлено клопотання про залучення третьої особи, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2019 року, яка постановлена в порядку ч.4 ст. 259 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати, задоволено та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М.

24 квітня 2018 року позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2018 року, яка постановлена в порядку ч.4 ст. 259 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати, задоволено.

29 травня 2018 року позивачем було заявлено клопотання про виклик свідків, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2018 року, яка постановлена в порядку ч.4 ст. 259 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати, задоволено.

29 травня 2018 року позивачем було заявлено клопотання про зупинення провадження по справі, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2018 року задоволено та зупинено провадження у справі.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 лютого 2019 року провадження у справі поновлено.

02 травня 2019 року позивачем було заявлено клопотання про виклик свідків, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2019 року, яка постановлена в порядку ч.4 ст. 259 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати, задоволено.

06 травня 2019 року відповідачем було заявлено клопотання про виклик свідків, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2019 року, яка постановлена в порядку ч.4 ст. 259 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати, задоволено.

06 травня 2019 року представником позивача було заявлено клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2019 року задоволено.

31 травня 2018 року позивачем було заявлено клопотання про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи, 06 травня 2019 року представником позивача було заявлено клопотання про призначення по справі експертиз. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2019 призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою Рівненського міського суді Рівненської області від 13 серпня 2020 року провадження у справі поновлено.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Рівненського міського суду № 153 від 24 вересня 2020 року, було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2020 року головуючим суддею для розгляду справи визначено суддю Першко О.О.

24 вересня 2020 року справу передано судді на розгляд.

Ухвалою Рівненського міського суді Рівненської області від 30 вересня 2020 року справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

28 жовтня 2020 року позивачем подано заяву про виклик експерта, яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року, яка постановлена в порядку ч.4 ст. 259 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати, задоволена.

28 жовтня 2020 року позивачем подано клопотання про призначення експертизи, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року, яка постановлена в порядку ч.4 ст. 259 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати, залишено без задоволення.

28 жовтня 2020 року позивачем подано заяву про допит її в якості свідка, яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року, яка постановлена в порядку ч.4 ст. 259 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати, задоволена.

28 жовтня 2020 року представником позивача подано заяву про виклик свідків, яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року, яка постановлена в порядку ч.4 ст. 259 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати, задоволена.

29 жовтня 2020 року представником позивача в судовому засіданні заявлено клопотання про визнання явки третьої особи обов`язковою, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року, яка постановлена в порядку ч.4 ст. 259 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати, залишено без задоволення.

29 жовтня 2020 року представником позивача в судовому засіданні заявлено клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року, яка постановлена в порядку ч.4 ст. 259 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати, залишено без задоволення.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

20 січня 2021 року позивачем подано заяву про відвід судді. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 січня 2021 року відвід судді визнано необґрунтованим та передано справу іншому судді в порядку встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України для вирішення питання про відвід судді.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2021 року в задоволенні заяви позивача про відвід судді відмовлено.

Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 доводилася двоюрідною сестрою ОСОБА_1 , що встановлено рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2018 року в справі №569/6501/18, яке набрало законної сили 21 грудня 2018 року (т.1 а.с.105-107).

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в родинних відносинах не перебували.

ОСОБА_5 19 жовтня 2017 року склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М., зареєстрований у реєстрі за № 2884.

У заповіті зазначено, що у зв`язку з хворобою (післяопераційний стан) заповідача, неможливістю прочитати і підписати його тест особисто, на її прохання складений нотаріусом в присутності обраних нею свідків з її слів та за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (комп`ютера) та після прочитання тексту заповіту вголос свідками для ОСОБА_5 підписаний ОСОБА_11 . Заповіт складений та підписаний свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Після прочитання тесту заповіту свідками вголос ОСОБА_11 повідомила, що зміст заповіту заповідачу зрозумілий і відповідає волевиявленню та дійсним намірам.

Також в заповіті зазначено, що заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_5 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 , перебуває на стаціонарному лікуванні (хвора) і не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за її дорученням, у її та нотаріуса присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними нею свідками ОСОБА_9 ОСОБА_10 та підписаний ОСОБА_11 . Особу заповідача встановлено, її дієздатність перевірено. Особу ОСОБА_11 , яка підписала заповіт у присутності нотаріуса, встановлено, її дієздатність перевірено. У зв`язку з хворобою заповідача і її перебуванням на стаціонарному лікуванні заповіт посвідчений за адресою: АДРЕСА_4, центральна міська лікарня об 11 год. 40 хв. (т.1 а.с.10).

Згідно з порядковими номерами 8, 9 журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, 19 жовтня 2017 року о 11 год. 40 хв. за викликами ОСОБА_22 , які надійшли о 10 год. 00 хв., було вчинено виїзд приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. за адресою: АДРЕСА_4, до ОСОБА_5 , у зв`язку з хворобою, для вчинення нотаріальних дій, а саме: посвідчення заповіту; посвідчення довіреності. Час повернення до нотаріальної контори приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. зафіксовано о 12 год. 20 хв. (т.1 а.с.135-140).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 25 жовтня 2017 року, серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.7).

16 січня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. із заявою про прийняття спадкового майна за заповітом, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 (т.1 а.с.142).

16 січня 2018 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. зареєстрована спадкова справа №2/2018 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі №61863812) до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (т.1 а.с.152).

22 січня 2018 року до Першої рівненської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 із заявою про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка 23 січня 2018 року направлена за належністю приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. (т.1 а.с.153-155).

29 січня 2018 року приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. листом по спадщині №22/02-14 повідомила ОСОБА_1 про те, що нею 16 січня 2018 року заведена спадкова справи до майна померлої ОСОБА_5 . Спадкова справа заведена на підставі заяви від 16 січня 2018 року спадкоємиці за заповітом ОСОБА_3 . Заповіт на ОСОБА_3 був складений ОСОБА_5 19 жовтня 2017 року і посвідчений приватним нотаріусом 19 жовтня 2017 року. І що ОСОБА_1 має право звернутися до будь-якого нотаріуса для засвідчення підпису на заяві про прийняття спадщини та подати її до 24 квітня 2018 року включно за місцем заведенням спадкової справи (т.1 а.с.156).

29 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. із заявою про прийняття спадкового майна за законом, яке залишилося після смерті її двоюрідної сестри ОСОБА_5 (т.1 а.с.157).

03 квітня 2018 року приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. листом №94/02-14 повідомила ОСОБА_1 , що згідно діючого законодавства щодо спадкування, при наявності заповіту спадкування за законом не відбувається, окрім випадків, передбачених ст. 1241 ЦК України. Оскільки ОСОБА_1 не вказана в заповіті як спадкоємець і згідно ст. 1241 ЦК України не має права на обов`язкову частку у спадщині їй не видається свідоцтво про право на спадщину (т.1 а.с.164).

Згідно відповіді Територіального центру соціального обслуговування м. Рівного від 06 серпня 2018 року №551, ОСОБА_5 прийнята на обслуговування на безоплатній основі з 01 березня 2017 року, припинено надання соціальних послуг 26 жовтня 2017 року у зв`язку зі смертю. Обслуговування здійснювала соціальний робітник відділення соціальної допомоги вдома №2 ОСОБА_23 . До відповіді доданий договір про надання соціальних послуг, укладений із ОСОБА_5 (т.1 а.с.45-47).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №130/20 від 28 липня 2020 року ОСОБА_5 після перенесеної операції та під дією призначених їй медичних препаратів могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при вчиненні заповіту 19 жовтня 2017 року об 11 год. 40 хв. (т.1 а.с.212-216).

При постановленні зазначеного висновку судово-психіатричний експерт Воронцов О.О. встановив, що з медичної карти стаціонарного хворого №18656 з ЦМЛ м. Рівне вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на лікуванні з 03 жовтня 2017 року. В історії хвороби міститься епікриз №9762 (339948), згідно якого вона знаходилась на стацлікуванні в КЗ «РОКЛ» з 08 вересня по 14 вересня 2017 року у Обласному центрі хірургії органів травлення, щитовидної залози та герніопластики з діагнозом: Гострий панкреатит в стадії загострення. Ускладнення основного діагнозу: Хронічний панкреатит в стадії загострення. Супутній: Остеохондроз ПВХ. Також є консультативне заключення приймального відділення КЗ «РОКЛ» від 03 жовтня 2017 року, діагноз: Хронічний панкреатит в стадії загострення. Хронічний холецистит в ст. загострення. Бланк огляду чергового лікаря приймально-діагностичного відділення від 03 жовтня 2017 року: скарги на біль в животі, нудоту, загальну слабкість. Розділ «Історія хвороби»: хворіє 1 місяць, останнє загострення відмічає 29 вересня 2017 року - після погрішності в дієті. Сьогодні звернулась в РОКЛ, була оглянута хірургом. Діагноз: Хр. панкреатит в ст. загострення. Хр. холецистит в ст. загострення. Госпіталізований у ТВ №2. Також в історії хвороби наявні Інформовані добровільні згоди пацієнта на Обробку персональних даних та На проведення діагностики і лікування, підписані ОСОБА_5 03 жовтня 2017 року. Запис лікаря - чергового терапевта при прийомі хворого у відділення від 03 жовтня 2017 року о 20:30: скарги на болі в епігастрії, лівому та правому підребер`ї, нудоту, позови до блювання, слабість. Відмічено, що свідомість ясна. Первинний огляд лікуючого лікаря, зав. відділенням від 04 жовтня 2017 року: скарги на постійні інтенсивні болі в епігастрії, правому підребер`ї з іррадіацією в спину та грудну клітину, нудоту, загальну слабість. Анамнез хвороби: зі слів хворої, хворіє ЖКХ біля 40 років, самостійно лікувалась травми. Тривалий час мала ремісію. Різке погіршення стану у вересні 2017 року, коли з`явились інтенсивні болі в животі. Протягом тижня лікувалась стаціонарно в обллікарні в хірургічному відділенні з приводу гострого панкреатиту, ЖКХ. Після виписки стан не покращився, в зв`язку з болями в животі в ургентному порядку була госпіталізована в ПДВ ЦМЛ, загальнотерапевтичне відділення. В об`єктивному стані вказано, що загальний стан хворої важкий. Встановлено діагноз: ЖКХ. Хронічний калькульозний холецистит в стадії загострення, з больовим та диспепсичним синдромом, явищами холедохолетіазом. Хронічний реактивний панкреатит в стадії загострення з больовим та диспепсичним синдромом. ІХС. АСКС. Дисметаболічна КМП. ГХ II ст., 2 ст. за рівнем АТ, високий ризик ускладнень. 04 жовтня 2017 року була оглянута ургентним хірургом для подальшого лікування переведена в ургентну хірургію. При цьому вказано, що загальний стан хворого важкий, відмічає загальну слабкість, болі в епігастрії і по ходу підшлункової залози. 05 жовтня 2017 року проведений консиліум лікарів, при якому стан хворої важкий, в свідомості. Було встановлено попередній діагноз: ЖКХ, Хронічний калькульозний холецистит в стадії загострення. Холедохолітіас? Механічна жовтяниця. Гострий правобічний паранефрит. 06 жовтня 2017 року було проведене оперативне втручання під ендотрахіальним наркозом. В подальшому перебувала під наглядом лікарів-анестезіологів, оглядалась кардіологом, урологом, стан хворої переважно оцінювався як важкий. Стан свідомості хворої у різних щоденникових записах описаний по різному, від «хвора без свідомості, продуктивний контакт відсутній» (06 жовтня 2017 року), «свідомість різко затьмарена, на звернення реагує» (09 жовтня 2017 року), до «в свідомості, сонлива, скарги на загальну слабість, сухість в роті, болі в ділянці післяопераційної рани» (з 10 жовтня і надалі). В наступних щоденниках відмічено, що хвора самостійно виказувала скарги на здоров`я, була в свідомості. Будь-яких психічних розладів не відмічено. Щоденниковий запис лікуючого лікаря від 19 жовтня 2017 року: загальний стан важкий, стабільний. В свідомості. Контакту доступна. Скарги на загальну слабкість, сухість в роті, головний біль. Об-но: ...описано соматичний стан пацієнтки, будь-яких психічних порушень не встановлено. Дренажі промито розчином декасану. Асептична пов`язка. Лікування згідно листка призначень. Згідно листків лікарських призначень станом на 19 жовтня 2017 року ОСОБА_5 отримувала наступні медичні препарати: цефтріаксон, клексан, фізрозчин, оменакс, аспаркам, фуросемід, еуфілін, дексаметазон (?). Щоденниковий запис від 20 жовтня 2017 року - хвора виписана на амбулаторне лікування під нагляд хірурга, уролога поліклініки.

В матеріалах цивільної справи містяться копії медичної карти стаціонарного хворого №19771, згідно якої ОСОБА_5 була госпіталізована в ЦМЛ м. Рівне 20 жовтня 2017 року об 09 год. 49 хв. Наявне направлення у відділення ургентної хірургії лікаря Чепури від 20 жовтня 2017 року з діагнозом: Несформована зовнішня жовчна нориця. Запис чергового хірурга, датований ...2017 р. о 09 год. 50 хв. (дата нерозбірлива через неякісну ксерокопію): скарги на виражену загальну слабкість, .... В об`єктивному стані відмічено, що свідомість збережена. Попередній діагноз: Несформована зовнішня нориця. Запис від 23 жовтня 2017 року: загальний стан хворої важкий, в свідомості, продуктивний мовний контакт обмежений через афатичні розлади. Зі слів дочки, з 20 жовтня 2017 року мало місце порушення ковтання, зникла мова... Діагноз: ГПМК у стовбурі мозку? на тлі несформованої жовчної зовнішньої нориці. Призначено дообстеження, лікування. ІНФОРМАЦІЯ_1 о 06 год. 50 хв. ОСОБА_5 померла. Будь-яких інших даних, які б дозволили оцінити психічний стан підекспертної ОСОБА_5 , в наданих на експертизу матеріалах немає.

При постановленні зазначеного висновку судово-психіатричний експерт Воронцов О.О. встановив, що даних про те, що ОСОБА_5 до 2017 року мала якісь психічні порушення, будь-коли оглядалася лікарем-психіатром, отримувала психіатричну допомогу немає. Багато років хворіла на жовчно-кам`яну хворобу, мала гіпертонічну хворобу, остеохондроз поперекового відділу хребта. Дані захворювання не відносяться до психічних розладів і не впливають на здатність особи усвідомлювати свої дії та керувати ними. З 08 вересня по 14 вересня 2017 року лікувалася стаціонарно в Рівненській обласній лікарні з діагнозом: Гострий панкреатит в стадії загострення. 03 жовтня 2017 року, після огляду в приймальному відділенні РОКЛ, була госпіталізована в Рівненську центральну міську лікарню (терапевтичне відділення), самостійно підписала Інформовані добровільні згоди пацієнта на Обробку персональних даних та На проведення діагностики і лікування. 04 жовтня 2017 року для подальшого лікування була переведена в ургентну хірургію, 06 жовтня 2017 року була прооперована. В подальшому перебувала під наглядом лікарів-анестезіологів, оглядалась кардіологом, урологом, стан хворої переважно оцінювався як важкий. Перші дні після операції ОСОБА_5 була без свідомості, надалі (з 10 жовтня) в щоденникових записах відмічено, що підекспертна самостійно виказувала скарги на здоров`я, була в свідомості, доступна контакту. Жодних вказівок на те, що ОСОБА_5 мала будь-які психічні порушення у цей період, у тому числі 19 жовтня 2017 року, в наявній медичній документації немає.

Сам факт того, що людина перенесла операцію, не може слугувати причиною сумніву у її психічній повноцінності. Станом на 19 жовтня 2017 року ОСОБА_5 отримувала медичні препарати, які не відносяться до групи психотропних, і будь-яких даних про те, що вони якимсь чином вплинули на психічний стан ОСОБА_5 і її здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, немає. В наданих на експертизу матеріалах жодних об`єктивних даних про те, що ОСОБА_5 страждала на будь-який психічний розлад станом на 19 жовтня 2017 року немає. Таким чином, можна стверджувати, що ОСОБА_5 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при вчиненні заповіту 19 жовтня 2017 року об 11 год. 40 хв.

Експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні роз`яснив, що складав висновок на підставі оригіналу медичної картки стаціонарної хворої, матеріалів справи та аудіозапису. Для встановлення факту того, що особа не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в неї мають бути психічні порушення. Якщо хвороба та важкий стан її перебігу зумовили психічні порушення це може бути підставою для відповідного висновку про можливість особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В медичній картці ОСОБА_5 не було даних про психічні розлади, лікарем вони не описані. Нездатність читати і писати не є психічним розладом і однозначно про нього не свідчить, оскільки є різні випадки, які зумовлюють неможливість особи читати і писати. Також немає в медичній картці, відповідно до лікарських призначень, і даних про психотропні препарати, чи даних про те, що призначені препарати викликали побічні дії у хворої. Наявність головного болю у особи не призводить до нездатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, до будь-яких психічних порушень. Важкий соматичний стан не обов`язково супроводжується психічними порушеннями, а говорити про те, що стан хворої призвів до психічних порушень підстав немає.

Допитана в судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_1 показала, що перебувала з ОСОБА_5 у дружніх відносинах, вони відвідували одна одну. Вона в 90-х роках вона переїхала до міста Рівного, а ОСОБА_5 поїхала закордон і попросила доглядати її матір ОСОБА_24 . Коли ОСОБА_5 поверталася із-за кордону, то вони спілкувалися і відпочивали разом. В 2015 році ОСОБА_5 остаточно повернулася до міста Рівного. ОСОБА_5 через похилий вік користувалася послугами соціального працівника. Восени 2017 року ОСОБА_5 потрапила до лікарні, де була прооперована, а потім там і померла. Під час перебування ОСОБА_5 у лікарні був складений заповіт, який вона не визнає, оскільки він не є волевиявленням ОСОБА_5 . ОСОБА_5 перебувала у важкому стані, не могла читати і писати, приймала препарати, які могли впливати на її волевиявлення, свідків вона не знала. Нотаріус при цьому не зазначила, яка саме хвороба зашкодила ОСОБА_5 підписати заповіт. ОСОБА_5 ніколи не висловлювала бажання залишити своє майно іншим людям та не могла заповідати своє майно іншим людям, бо у них були родичі, для яких вони з ОСОБА_5 домовилися залишити своє майно. ОСОБА_5 любила і поважала весь їх рід. При цьому, про перебування ОСОБА_5 у лікарні її не повідомляли, останній раз ОСОБА_5 вона бачила у травні 2017 року, на кладовищі.

Свідок ОСОБА_19 , яка є подругою позивача, в судовому засіданні показала, що з позивачем та ОСОБА_5 знайома з 1961 року і була з ними в добрих стосунках. В 2015 році ОСОБА_5 повернулася з Канади, однак просила її та позивача про це нікому не казати. Вона не вірить, що ОСОБА_5 могла посвідчити заповіт на ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_5 за життя не хотіла спілкуватися з сім`єю ОСОБА_25 , казала, що боїться їх, бо вони змушують її забрати їхнього старшого сина до Канади. Однак вона один раз бачила відповідача у ОСОБА_5 та один раз бачила її чоловіка, який вкручував у квартирі ОСОБА_5 лампочку. Також, бачила у ОСОБА_5 дві банки з консерваціями, які принесла їй ОСОБА_3 , проте ОСОБА_5 сказала їх забрати і викинути. При цьому ОСОБА_3 не доглядала за ОСОБА_5 та не ходила до неї, бо ОСОБА_5 відмовилася брати їхнього сина в Канаду. ОСОБА_5 казала, що майно залишить тільки своїм і одна єдина в неї є позивач. Також ОСОБА_5 хотіла поставити пам`ятники всім рідним та відремонтувати хату свого діда. ОСОБА_5 була в хороших відносинах з племінниками та хотіла їм, після того як поставить пам`ятники, дати по 500 доларів США. На момент коли ОСОБА_5 перебувала у лікарні вона була у Полтаві і по приїзду їй ОСОБА_20 повідомила, що ОСОБА_5 померла. Соціальний працівник говорила, що ОСОБА_5 померла від зараження крові, а потім з`ясувалося, щоб був інший діагноз. Про стан здоров`я ОСОБА_5 в цей період їй не відомо, а загалом ОСОБА_5 була здорова, казала, що так добре себе почуває, що, мабуть, проживе як і її мама до 92 років.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показала, що була сусідкою ОСОБА_5 , жила з нею та її батьками на одному сходинковому майданчику. ОСОБА_5 час від часу проживала у Канаді, востаннє, коли вона повернулася проживати в місто Рівне, вона вирішила, що їй потрібно лягти в лікарню і обстежитися. Загалом про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_5 їй стало відомо від соціального працівника, яка їй повідомила, що ОСОБА_5 при смерті, тому що їй зробили операцію і у неї зараження крові. Згодом вона зустріла позивача, яка повідомила їй, що ОСОБА_5 померла і її вже поховали. В лікарні у ОСОБА_5 вона не була, а те, що ОСОБА_5 при смерті їй відомо зі слів соціального працівника. ОСОБА_5 з позивачем була у дуже близьких стосунках, ОСОБА_5 казала, що вони хочуть оновити будинок в Золотіїві та пам`ятники, а відповідача вона побачила вперше вже після смерті ОСОБА_5 , коли вивозили меблі з її квартири. Вона бувала у ОСОБА_5 часто, також часто до неї приходила і позивач, сім`ю ОСОБА_25 вона у неї не бачила і про них ОСОБА_5 не згадувала. ОСОБА_5 була своєрідною людиною, взагалі нікого не любила, часто змінювала своє відношення до людей, про племінників вона говорила мимоволі, то любила їх, то не любила.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що знає сім`ю ОСОБА_25 з 1987 року. ОСОБА_3 познайомила її з ОСОБА_5 , в якої вона була чотири рази. Вона купувала у ОСОБА_5 речі, які остання привозила з Канади. Їй відомо, що ОСОБА_3 була біля ОСОБА_5 в лікарні, оскільки ОСОБА_3 їй дзвонила і казала, що ОСОБА_5 в лікарні і потрібні кошти на її лікування. Вона була свідком при посвідченні заповіту ОСОБА_5 . ОСОБА_3 їй повідомила, що ОСОБА_5 попросила її бути свідком при посвідченні заповіту. В лікарні вона була один раз при посвідченні заповіту ОСОБА_5 . В той день вони спочатку були у нотаріальній конторі, де зареєструвалися та оформили всі необхідні документи, а потім ОСОБА_13 їх всіх завіз в лікарню. В лікарні вони підписали заповіт. По приїзду їх в лікарню ОСОБА_5 виглядала нормально, була у напівсидячому положенні, із зачіскою та манікюром, разом з нею у палаті була ОСОБА_3 . Хто був при посвідченні заповіту вона добре не пам`ятає, був нотаріус, її помічник, свідки - вона і ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , але сторонніх осіб, лікаря, біля них не було. Заповіт це воля ОСОБА_5 , вона озвучила, що все майно заповідає ОСОБА_3 , після чого ОСОБА_11 зачитала заповіт і вона, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 його підписали. Чи давали ОСОБА_5 читати заповіт вона вже не пам`ятає. За це посвідчення заповіту вона винагороду не отримувала.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що є подругою відповідача. З ОСОБА_5 вона познайомилася 15 років назад. Відносини з ОСОБА_5 вона постійно не підтримувала, але час від часу вони спілкувалися, оскільки ОСОБА_5 приносила в ювелірну майстерню, де вона працювала, свої ювелірні вироби на ремонт. В заповіті вона розписувалася як свідок. Для посвідчення заповіту її запросила ОСОБА_3 , яка сказала, що це ОСОБА_5 просить її бути при посвідченні заповіту. Спочатку вони були у нотаріуса, нотаріус готувала текст заповіту, а потім поїхали в лікарню. В палату до ОСОБА_5 спочатку зайшла нотаріус зі своїм секретарем, а потім вже вони зайшли. В палаті ОСОБА_3 не було, а чи були інші хворі вона вже не пам`ятає. Нотаріус попросила її вголос зачитати заповіт. На кожну фразу вона питала у ОСОБА_5 чи та зрозуміла її і читала наступну фразу. Текст заповіту нотаріус також дала прочитати ОСОБА_5 . Чи читала вона текст заповіту з білого листка чи ні вона не пам`ятає та не пам`ятає на скількох документах ще розписувалася. Вона підписувала заповіт, однак де саме його підписувала не пам`ятає. Чи зачитувала довіреність не пам`ятає. Нотаріус з`ясовувала дійсну волю ОСОБА_5 . ОСОБА_5 була у свідомості, говорила чітко, була у напівсидячому положенні. Також вказала, що ОСОБА_10 це її батько, він познайомився з ОСОБА_5 через неї і декілька раз запрошував ОСОБА_5 на свій творчий гурток.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в судовому засіданні з посиланням на ст. 63 Конституції України відмовилися від давання показань, оскільки не бажали свідчити щодо себе.

Свідок ОСОБА_10 в судові засідання не з`явився жодного разу, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судових засідань, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. 01 березня 2021 року ОСОБА_10 подав до суду заяву, в якій вказав, що не може прибути присутнім в якості свідка в судових засіданнях, в зв`язку з поважним віком (83 роки) та станом здоров`я (хронічні захворювання). До вказаної заяви додав копію паспорта та довідку Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Центральний» Рівненської міської ради №44 від 05 лютого 2021 року з переліком наявних у нього захворювань (т.2 а.с.87). Враховуючи, що свідок ОСОБА_10 не міг з`явитися до суду через хворобу та похилий вік, про що завчасно повідомив суд та надав підтверджуючі документи, суд його не допитував і визнав причини неявки поважними.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК України).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Частиною четвертою статті 207 ЦК України визначено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Аналогічні положення містяться в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в чинній на момент посвідчення оспорюваного заповіту редакції, за змістом якого заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача (пункти 1.4, 1.7-1.9, глави 3, розділу ІІ).

Статтею 1248 ЦК України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Статтею 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти:

1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина перша та друга статті 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 розпорядилася належним їй майном на випадок смерті, склавши 19 жовтня 2017 року заповіт на користь ОСОБА_3 . Волевиявлення ОСОБА_5 , спрямоване на передачу майна ОСОБА_3 та зафіксоване в оспорюваному заповіті від 19 жовтня 2017 року, було вільним та відповідало її внутрішній волі. При вчиненні заповіту від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_5 могла усвідомлювати значення своїй дій та керувати ними. Однак внаслідок того, що ОСОБА_5 мала ряд хвороб, перебувала у післяопераційному стані на стаціонарному лікуванні вона не могла самостійно прочитати та підписати заповіт, тому посвідчення заповіту відбулося при свідках і за її дорученням текст заповіту у її присутності підписала інша особа. Відомості про свідків внесено до тексту заповіту, свідки є дієздатними особами та не є членами сім`ї та близькими родичами спадкоємця за заповітом. Оскаржуваний заповіт складений та посвідчений нотаріусом з дотриманням вимог чинного законодавства та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом, порушень при його посвідченні судом не встановлено.

Так, за клопотанням сторони позивача судом призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу з метою встановлення можливості ОСОБА_5 після перенесеної операції та під дією призначених їй медичних препаратів усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при вчиненні заповіту 19 жовтня 2017 року об 11 год. 40 хв. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №130/20 від 28 липня 2020 року ОСОБА_5 після перенесеної операції та під дією призначених їй медичних препаратів могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при вчиненні заповіту 19 жовтня 2017 року об 11 год. 40 хв. Також судово-психіатричний експерт Воронцов О.О. з`явився до суду та роз`яснив свій висновок.

На переконання суду зазначений висновок експертизи є категоричним, не викликає сумнівів в його правильності, оскільки експертиза була проведена за ухвалою суду, постановленою на задоволення клопотання сторони позивача, відповідним експертом, для проведення експертизи експерту надано матеріали цивільної справи, оригінал медичної карти стаціонарного хворого №18656, копію медичної карти стаціонарного хворого №19771 відносно ОСОБА_5 . Під час проведення експертизи експерт використовував дані із матеріалів справи та медичних документів. Висновок експертизи стосується стану ОСОБА_5 саме на момент складання і підписання заповіту на користь ОСОБА_3 та не суперечить і узгоджується з іншими доказами у справі. Зокрема, у оспорюваному заповіті приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального кругу Філюк В.М. зазначено, що нею перевірено дієздатність заповідача, а допитані у справі свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які були присутні при посвідченні оспорюваного заповіту, показали, що ОСОБА_5 була у свідомості, говорила чітко, була у напівсидячому положенні. При цьому, допитані у справі, за клопотанням сторони позивача, свідки ОСОБА_1 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , показали, що їм не відомо про стан ОСОБА_5 при посвідченні заповіту, оскільки в лікарні вони у неї протягом всього часу госпіталізації не були.

Доказів, які спростовують текст заповіту, висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та підтверджують, що ОСОБА_5 під час складання 19 жовтня 2017 року заповіту на користь ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій, їх правові наслідки та не могла керувати ними, позивач не надала, натомість такі доводи позивача ґрунтуються виключно на припущеннях та спростовані зібраними у справі доказами.

Доводи представника позивача про те, що діагноз кардіолога не знайшов відображення у експертному висновку на увагу не заслуговують, оскільки у висновку судово-психіатричного експерта №130/20 від 28 липня 2020 року зазначено, що ОСОБА_5 оглядалася кардіологом та зазначено, що жодних вказівок на те, що ОСОБА_5 мала будь-які психічні порушення, в тому числі і 19 жовтня 2017 року, в наявній медичній документації немає. При цьому відсутність повного опису медичної документації ОСОБА_5 у висновку експерта не вказує на його неповноту.

Аналогічно позивач не довела, що волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало її волі. Перебуванні у стані, в якому ОСОБА_5 в момент посвідчення заповіту не могла його самостійно прочитати та підписати, беззаперечно не вказує на те, що волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, зокрема і при встановленні судом тієї обставини, що при посвідченні заповіту ОСОБА_5 усвідомлювала значення своїх дій, їх правові наслідки та не могла керувати ними. Сам факт того, що ОСОБА_5 мала намір відремонтувати будинок, передати кошти племінникам, наявність між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 домовленості про залишення майна племінникам, що слідує з показань ОСОБА_1 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , не є достатнім доказом того, що волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Безпідставними є доводи представника позивача про те, що приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк В.М. попередньо не з`ясовувала волевиявлення ОСОБА_5 на укладення заповіту, оскільки в Журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, не зазначено про виїзд нотаріуса до ОСОБА_5 напередодні посвідчення заповіту. Проте, як слідує з пункту 3 глави 1 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в чинній на момент посвідчення оспорюваного заповіту редакції, до Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса вносяться виключно записи про вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В той же час виїзд нотаріуса до заповідача з метою встановлення його волевиявлення та роз`яснення порядку посвідчення заповіту не є нотаріальною дією в розумінні ст. 34 Закону України «Про нотаріат» і не зазначається у Журналі (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса. Доводи представника позивача про те, що час зазначений нотаріусом у Журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса не є достатнім для вчинення нотаріальних дій, посвідчення довіреності та заповіту, є лише припущеннями не підтвердженими належними доказами.

Посилання представника позивача на те, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 показали, що заповіт був оформлений та підписаний ними в офісі у нотаріуса, яка вчинила всі необхідні записи і вони з готовим документом начебто поїхали в лікарню його зачитувати ОСОБА_5 на увагу не заслуговують, оскільки свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 таких показань у суді не давали.

Доводи позивача про те, що нотаріус не зазначила в заповіті хворобу через яку заповідач не змогла самостійно прочитати вголос його текст та підписати на увагу не заслуговують, оскільки як слідує з тексту заповіту заповіт складений нотаріусом в присутності свідків та підписаний іншою особою у зв`язку з хворобою (післяопераційний стан) заповідача, а на звороті зазначено, що ОСОБА_5 перебуває на стаціонарному лікуванні (хвора) і не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, тобто із зазначенням причин, з яких текст правочину не міг бути підписаний та прочитаний особою, яка його вчиняє, що відповідає ч.4 ст. 207 ЦК України, ст. 45 Закону України «Про нотаріат», п.5 глави 9 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в чинній на момент посвідчення оспорюваного заповіту редакції. При цьому зазначення конкретної хвороби, внаслідок якої текст заповіту не може бути підписаний особою, яка його вчиняє, вказаними нормами не передбачено.

Доводи представника позивача, що суд безпідставно позбавив позивача можливості поставити запитання свідкам ОСОБА_17 та ОСОБА_18 зважаючи на відмову давати показання проти себе, на увагу не заслуговують, оскільки згідно ст. 71 ЦПК України фізична особа не має права відмовитися давати показання, крім показань щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, над якою встановлено опіку чи піклування, член сім`ї або близький родич цих осіб), які можуть тягнути юридичну відповідальність для нього або таких членів сім`ї чи близьких родичів. Особа, яка відмовляється давати показання, зобов`язана повідомити причини відмови. Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 з`явилися в судове засідання, однак відмовилися від давання показань щодо себе, чим використали надане їм право передбачене ст. 71 ЦПК України.

Доводи представника позивача про те, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судово-технічної експертизи, при цьому постановивши ухвалу про відмову у задоволенні зазначеного клопотання без виходу до нарадчої кімнати, суд унеможливив її оскарження окремо від рішення, на увагу не заслуговують, оскільки положення частин четвертої, п`ятої статті 259 та частини першої статті 353 ЦПК України не ставлять можливість реалізації учасником справи права на апеляційне оскарження певного кола ухвал місцевого суду в залежності від їх поділу на протокольні та такі, що оформлені окремим документом, як і не містять заборони оскарження в апеляційному порядку протокольних ухвал. Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 903/381/18, у постанові від 23 вересня 2020 року у справі №756/12128/15. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про відмову в призначенні експертизи не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду, незалежно від порядку її ухвалення.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, позовні вимоги ОСОБА_1 не підтверджені зібраними у справі доказами, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк Валентина Михайлівна, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Філюк Валентина Михайлівна, місцезнаходження: вул. Гетьмана Мазепи, буд.1, м. Рівне.

Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.

Суддя О.О. Першко