Справа № 329/305/20
Провадження № 2/329/9/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року смт. Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Ломейка В.В., при секретарі Богдан І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чернігівської селищної ради Бердянського району Запорізької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, де зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . За життя 15.12.2004р. вона склала заповіт, відповідно до якого заповіла ОСОБА_1 земельну частку (пай), яка знаходиться на території Широкоярської сільської ради Чернігівського району Запорізької області та належала померлій на праві особистої власності. У визначений законом строк ОСОБА_1 звернулася до Чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом було рекомендовано їй звернутися до суду щодо тлумачення змісту заповіту, оскільки на момент відкриття спадщини право власності на земельну ділянку посвідчувалось державним актом, а не сертифікатом на право на земельну частку (пай).

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 25.03.2008 року у справі № 2-151/08 за нею було визнано право власності на земельну ділянку площею 9,56 га, розташовану на території Широкоярської сільської ради Чернігівського району Запорізької області згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЗП № 022765 від 29.12.2001 року.

Державний акт серія ІІІ-ЗП № 022765 від 29.12.2001 року на ім`я ОСОБА_2 було видано взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЗП № 028408 від 11.07.1996 року, що підтверджується довідкою відділу у Чернігівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 26.11.2019 року № 0-8-0.35.1415/114-19. Також та обставина, що державний акт серія ІІІ-ЗП № 022765 від 29.12.2001 року на ім`я ОСОБА_2 було видано взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЗП № 028408 від 11.07.1996 року підтверджується й рішенням Чернігівського районного суду від 25.03.2008 у справі № 2-151/08. Вважає, що повинна була отримати у спадщину право на земельну частку (пай), що знаходиться на території КСП ім. Ворошилова Широкоярської сільської ради Чернігівського району розміром: пасовища 1,12 умовних кадастрових гектарів, сіножаття 0,02 умовних кадастрових гектарів; багаторічні насадження 0,01 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Однак, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) не було видано. З цього приводу нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки заповідальне розпорядження заповіту, посвідченого виконкомом Широкоярської сільської ради від 15.12.20004 стосується земельної частки (паю), а ОСОБА_1 просить оформити право на земельну частку (пай) згідно сертифікату ЗП № 028408.

У зв`язку з цим просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну частку (пай), що знаходиться на території колишнього КСП ім. Ворошилова Широкоярської сільської ради Чернігівського району розміром: пасовища 1,12, сіножаття 0,02; багаторічні насадження 0,01 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЗП № 028408 виданого на підставі рішення Чернігівської районної державної адміністрації № 113 від 13.05.1996 року та довідки виданого відділом у Чернігівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 14.12.2017 року за № 0-8-0.35.2418/114-17 на ім`я ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 15.04.2020р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

15.05.2020р. відповідачем надано відзив на позовну заяву (а.с. 27-30), в якому той просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що рішенням суду від 25.03.2008 року ОСОБА_1 вже визнала право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом площею 9,56 га. З тексту заповіту ОСОБА_2 не вбачається, що вона заповідала позивачу пасовище, сіножаті, багаторічні насадження. Крім того, взамін сертифікату серія ЗП № 028408 від 11.07.1996 року на ім`я ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-ЗП № 022765 від 29.12.2001 року. В силу законодавства, сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на земельну ділянку.

26.05.2020 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача, адвокат Усенко Ю.Д. в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов у повному обсязі (а.с.108).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.107).

Свідок ОСОБА_3 в суді пояснив порядок витребування у власність пасовищ, сіножатих на підставі сертифікатів. Спочатку проводяться збори громадян колишнього КСП, на яких вирішується питання про початок розпаювання пасовища, приймається рішення в селищній раді і на підставі проектів сертифікатів виділяється пасовище. Коли видавався спочатку сертифікат на право на земельну частку (пай), який включає в себе землі, які є в господарстві, це може бути рілля, сіножаті, пасовище. Після того, як людина витребувала право на ріллю і оформила це державним актом сертифікат свою чинність не втрачає. В подальшому на підставі сертифікату людина може витребувати у власність і пасовище, і сіножаті, які були в конкретному господарстві.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши свідка, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 згідно Сертифікату серії ЗП № 028408 від 11.07.1996р. належало право на земельну частку (пай) розміром 12,40 в умовних кадастрових гектарах, без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Ворошилова Широкоярської сільської ради Чернігівського району Запорізької області (а.с.10).

ОСОБА_2 реалізувала своє право на земельну частку (пай) та отримала у власність земельну ділянку площею 9,56 га, яка знаходиться на території Широкоярської сільської ради Чернігівського району Запорізької області та посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЗП №022765 від 29.12.2001р. (а.с.15).

За життя, 15.12.2004р. ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого заповіла ОСОБА_1 , тобто позивачу по справі, земельну частку (пай), належну їй на праві особистої власності і знаходиться на території Широкоярської сільської ради та грошовий вклад (а.с.9). Зміни до заповіту спадкодавцем не вносились.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 81 року ОСОБА_2 померла, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського районного управління юстиції Запорізької області 13 вересня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за №98 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).

У визначений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори та подала заяву про прийняття спадщини, нотаріусом відкрито спадкову справу, проте свідоцтво про право на спадщину ним видано не було через те, що на момент відкриття спадщини право власності на земельну ділянку посвідчувалось державним актом, а не сертифікатом на право на земельну частку (пай) та рекомендовано звернутися до суду.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 25.03.2008р. у справі №2-151/08 за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, площею 9,56га, розташовану на території Широкоярської сільської ради Чернігівського району Запорізької області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №022765 29.12.2001р. на підставі рішення Широкоярської сільської ради від 24.12.2001р. №04 ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, виданого взамін сертифікату на земельну частку (пай) та право власності на грошові вклади оформлені на ОСОБА_2 , які зберігаються в філії №3139 Токмацького відділення ВАТ «Ощадбанк». Рішення набрало законної сили 05.04.2008р. (а.с.12).

07.11.2008р. ОСОБА_1 переоформила визнану за нею рішенням суду земельну ділянку на своє ім`я, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №044180, виданого відділом земельних ресурсів у Чернігівському районі Запорізької області (а.с.14).

11.07.2019р. державним реєстратором Чернігівської РДА за Кудряшовою Н.В. зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку (а.с.13).

06.09.2019р. позивач, ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Чернігівської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на право на земельну частку (пай), а саме 1,12 пасовища, 0,02 сіножаття та 0,01 багаторічні насадження в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) згідно сертифікату ЗП №028408, виданого Чернігівською РДА 11.07.1996р., однак нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №89/02-31 від 13.09.2019р. у зв`язку з неможливістю встановити волевиявлення спадкодавця відносно конкретного майна, оскільки заповідальне розпорядження заповіту стосується земельної частки (паю), а не права на земельну частку (пай), а нотаріус не має права тлумачити заповіт.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 26.11.2019р. ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про тлумачення заповіту, оскільки в його тексті чітко вбачалася воля заповідача, а його тлумачення призвело б до здійснення судом пошуку волі спадкодавця, внесення до нього змін, що не допускається законом, до того ж, право власності на земельну ділянку за заповітом за позивачкою визнано у рішенні суду від 25.03.2008р. (справа №2-151/08).

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) у натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) (ст.3 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв)»

Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації у межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) (ст.5 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв)».

За вимогами п. 9 розд. Х «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» до 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Згідно п. 17 перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правостановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати, на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю, що також узгоджується з пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Як вбачається з матеріалів справи, за життя спадкодавець ОСОБА_2 скористалась своїм правом на виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та отримала на своє ім`я державний акт на право власності на земельну ділянку, відповідно, сертифікат вважається недійсним.

Тобто, на дату відкриття спадщини, право ОСОБА_2 на земельну частку (пай), підтверджене сертифікатом було припинене, оскільки після виділення у натурі земельної ділянки, право на земельну частку (пай) зникає.

До того ж, позивачем суду не надано оригінал сертифікату, який би підтверджував не реалізоване право спадкодавця на право на земельну частку (пай).

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за заповітом слід відмовити, через недоведеність порушення його права.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.12,13,81,247, 263-265 ЦПК України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв)» суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Чернігівської селищної ради Бердянського району Запорізької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Ломейко