Постанова

Іменем України

22 січня 2021 року

м. Київ

справа № 372/1662/18

провадження № 61-4460св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Кобилецького Вячеслава Вікторовича на постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Ігнатченко Н. В., Кулішенка Ю. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 15 листопада 2016 року між сторонами було укладено договір оренди житлового будинку № 3 , за яким вона передала відповідачу належне їй на праві власності домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_2 . Незважаючи на те, що сторони погодили строк договору до 15 серпня 2017 року, після його закінчення відповідач не повернув предмет оренди та продовжив користуватися ним ще понад три місяці. У листопаді 2017 року, без повідомлення орендодавця, відповідач самостійно звільнив об`єкт оренди. Після огляду предмета оренди було встановлено факт його пошкодження, про що складено відповідний акт. Крім того, орендар не сплатив орендної плати за період фактичного користування предметом оренди з 15 серпня 2017 року до 21 листопада 2018 року. За час вимушеного ремонту з вини відповідача вона не отримала доходи в розмірі двох місячних орендних платежів. Також відповідач зобов`язаний сплатити штрафні санкції за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, на 31 травня 2018 року у відповідача утворилася заборгованість в загальному розмірі 2 064 444,92 грн, з яких: 432 000 грн - орендна плата; 80 688,48 грн - комунальні платежі; 175 273,10 грн - штраф за несплату орендної плати та комунальних платежів; 592 000 грн - штраф за несвоєчасне повернення об`єкта оренди; 151 729,95 грн - пеня за несплату орендної плати і комунальних платежів; 14 788,95 грн - 3 % річних; 60 255,37 грн - інфляційні втрати; 150 000 грн - вартість ремонтних робіт; 54 709,27 грн - вартість будівельних матеріалів; 18 000 грн - вартість робіт з відновлення сантехніки та освітлення; 15 000 грн - вартість клінінгових послуг; 320 000 грн - збитки за час вимушеного ремонту. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 2 064 444,92 грн.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У вересні 2018 року представник ОСОБА_2 - адвокат Остапенко Є. С. подав до Обухівського районного суду Київської області заяви про забезпечення доказів, в яких, посилаючись на те, що відповідач не укладав договору оренди житлового будинку та додатків до цього договору, просив: 1) призначити судову почеркознавчу експертизу, в межах якої поставити таке питання: чи виконано підпис та рукописний текст у графі «Орендар» в договорі оренди житлового будинку від 15 листопада 2016 року № 3, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також в Акті приймання-передачі від 15 листопада 2016 року до цього ж договору особисто ОСОБА_2 чи іншою особою; 2) викликати в судове засідання та допитати як свідка ОСОБА_1 .

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Обухівського районного суду Київської області: 1) заяву про виклик свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; 2) заяву про виклик свідка ОСОБА_2 .

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року заяви сторін задоволено частково. Прийнято і долучено до матеріалів справи подані сторонами письмові докази, відзив на позов. Викликано для допиту в судовому засіданні в цій справі як свідка ОСОБА_1 . Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу відносно договору від 15 листопада 2016 року № 3, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України.На вирішення експертизи поставлено таке питання: «Чи виконано підпис та рукописний текст в графі «Орендар» в договорі від 15 листопада 2016 року № 3, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також в Акті приймання-передачі від 15 листопада 2016 року до цього ж договору особисто ОСОБА_2 чи іншою особою?». Постановлено в розпорядження експертів надати матеріали цієї цивільної справи, а також додаткові документи, подані сторонами на виконання цієї ухвали. Витребувано на час проведення експертизи оригінали документів, а саме: у ОСОБА_1 - оригінали договору від 15 листопада 2016 року № 3 та Акта приймання-передачі від 15 листопада 2016 року до цього ж договору. Зобов`язано сторін виконати вимоги експерта щодо надання вільних та експериментальних зразків підпису та почерку. Витрати на проведення цієї експертизи покладено на ОСОБА_2 . Зобов`язано сторін виконати вимоги експерта щодо надання додаткових матеріалів, зразків підписів та почерку, забезпечення проведення експертизи у визначені ним строки та порядку. Попереджено сторін про наслідки ухилення від участі в експертизі. В задоволенні інших заяв відмовлено. Продовжено строк підготовчого провадження на час виконання вимог цієї ухвали. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що для встановлення достовірності доводів щодо відсутності особистого підпису орендаря в договорі необхідні спеціальні знання в галузі судового почеркознавства. Враховуючи суттєвість правових наслідків підписання або не підписання відповідачем договору, з метою повноти, всебічності та об`єктивності розгляду справи, місцевий суд дійшов висновку про достатність підстав для призначення судової почеркознавчої експертизи.Разом з тим клопотання представника позивача про виклик відповідача як свідка суд не задовольнив, оскільки його представник заперечив проти такого клопотання, згода відповідача на його допит як свідка не отримана. Також суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання позивача про виклик ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 як свідків, у зв`язку з тим, що позивач не зазначила достатньо відомостей про обізнаність вказаних осіб з обставинами, які стосуються предмета доказування у справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що недійсність договору оренди та додаткових угод до нього не є предметом доказування в цій справі, так як предметом пред`явленого позову є виключно грошове зобов`язання відповідача щодо сплати орендної плати та інших компенсаційних платежів. При цьому, подаючи заяву про призначення судової почеркознавчої експертизи, представник відповідача не надав доказів того, чи скористався він сам як представник, чи особисто відповідач процесуальним правом на пред`явлення зустрічного чи окремого позову про визнання договору оренди недійсним, з підстав непідписання його відповідачем. Оскільки подана представником відповідача заява не стосується предмета доказування щодо виконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати за користування об`єктом оренди, то в задоволенні вказаної заяви необхідно відмовити, оскільки подібні клопотання заслуговують на увагу виключно у провадженнях про визнання правочинів недійсними.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

27 лютого 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кобилецький В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2018 рокузалишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості за договором, суду необхідно встановити обставини: чи укладався між сторонами цей договір, якщо так, то в якій формі та з якими істотними умовами; чи підписували сторони договір особисто, чи через своїх представників; чи передавалося майно за договором оренди і коли; чи сплачувалася орендна плата за договором та в якому розмірі. Відповідач заперечує факт підписання ним договору оренди, тому вказана обставина підлягає дослідженню судом. Призначення судової почеркознавчої експертизи є єдиним можливим способом встановлення обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Крім того, переглянувши ухвалу місцевого суду в частині відмови у виклику і допиті свідка, апеляційний суд порушив норми процесуального права, тому що така ухвала не підлягає апеляційному оскарженню.

24 квітня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Боднар М. М. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що відмовляючи в задоволенні заяви позивача про виклик свідка, місцевий суд не дотримався принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом та судом, оскільки позивач не з`являвся в судові засідання і не висловлював своєї думки щодо спірних правовідносин, тоді як його представнику достеменно не відомі всі обставини укладення договору оренди. Доводи касаційної скарги про неможливість перегляду ухвали місцевого суду в частині відмови в задоволенні клопотання про допит свідка, є надуманими, оскільки ухвала суду першої інстанції щодо забезпечення доказів і відмови в забезпеченні доказів підлягає перегляду в апеляційному порядку. Обґрунтованим також є висновок апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про призначення експертизи, тому що питання дійсності договору оренди не відноситься до предмета доказування.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Обухівського районного суду Київської області.

14 травня 2019 року справа № 372/1662/18 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Частиною першою статті 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

При цьому неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку (наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 910/14672/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 910/9394/17 та від 26 жовтня 2018 року у справі № 910/9971/17).

Апеляційним судом встановлено, що Акт звільнення (фактичного повернення) житлового будинку (домоволодіння) від 21 листопада 2017 року складався за особистої участі осіб - свідків, яких позивач просила допитати як свідків у справі, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необізнаність вказаних осіб з обставинами справи.

Крім того, твердження виключно самого представника відповідача про неукладення особисто відповідачем договору оренди не могли бути беззаперечним доказом та мотивом для відмови у задоволенні клопотання позивача про виклик і допит відповідача як свідка. Задовольнивши аналогічне клопотання сторони відповідача про допит позивача як свідка, суд першої інстанції порушив принцип рівності учасників справи.

Також апеляційний суд зазначив, що однією із найважливіших обставин справи, яку в першу чергу слід було з`ясувати особисто у самого відповідача, було те, чи все ж таки відповідач та його сім`я користувалися об`єктом оренди, а не тільки сам факт підписання договору оренди, адже виключно з орендної послуги, тобто користування і виникає грошове зобов`язання з її оплати.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши, що місцевий суд не забезпечив (не організував) дійсно змагальний процес, тобто не створив під час розгляду клопотань особам, які беруть участь у справі, рівних умов для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для скасування ухвали місцевого суду про забезпечення доказів та направлення справи для продовження розгляду.

Доводи касаційної скарги про те, що факт укладення договору оренди житлового будинку входить до предмета доказування в цій справі, а тому призначення судової почеркознавчої експертизи є єдиним можливим способом встановлення обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновок суду апеляційної інстанції про порушення місцевим судом під час вирішення клопотань принципу рівності сторін щодо можливості довести обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень. Задовольнивши клопотання сторони відповідача про допит позивача як свідка та призначення експертизи і відмовивши у задоволенні клопотання іншої сторони про допит як свідків відповідача та осіб, які були присутні при складанні акта повернення домоволодіння, місцевий суд не забезпечив (не організував) змагальний процес.

Аргументи касаційної скарги про те, що переглянувши ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у виклику і допиті свідка, апеляційний суд порушив норми процесуального права, тому що така ухвала не підлягає апеляційному оскарженню, також не заслуговують на увагу, оскільки за змістом пункту 2 частини першої статті 353 ЦПК України ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Верховний Суд перевірив у межах касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права і не знайшов підстав для виходу за ці межі.

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кобилецького Вячеслава Вікторовича залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко