ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/707/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/7714/19 Категорія: Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року :Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Черкаського державного технологічного університету на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 01 лютого 2021 року, ухваленого в складі судді Демчика Р.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаського державного технологічного університету, третя особа: Черкаський обласний комітет Профспілки працівників освіти і науки України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, повний текст рішення складений 11 лютого 2021 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Черкаського державного технологічного університету, третя особа: Черкаський обласний комітет Профспілки працівників освіти і науки України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно наказу ректора Черкаського державного технологічного університету №244-к від 27 серпня 2019 року позивача 31 серпня 2019 року звільнено з посади доцента кафедри вищої математики в зв`язку з закінченням строку дії контракту відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України.

Копію наказу про звільнення та трудову книжку ОСОБА_1 отримала 02 вересня 2019 року.

Вважає звільнення незаконним посилаючись на те, що 01 вересня 2016 року між позивачем та Черкаським державним технологічним університетом укладений контракт №275, згідно якого вона прийнята на посаду доцента кафедри вищої математики на термін з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2019 року.

В наказі про звільнення позивача від 27 серпня 2019 року не вказано номер контракту та його дата.

В контракті №275 від 01.09.2016 року зазначено, що він укладений на строк з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2019 року, тобто відповідач не мав права звільняти її раніше закінчення терміну дії контракту.

Згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору. Тобто дана підстава відноситься до строкових трудових договорів (окрім контракту).Підставою для припинення трудового договору за контрактом є п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України. Таким чином, відповідач діяв всупереч вимогам трудового законодавства.

В ст.43-1 КЗпП України визначений вичерпний перелік випадків розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Закінчення строкового трудового договору чи терміну дії контракту не відноситься до випадків і підстав для розірвання трудового договору без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

27 листопада 2014 року позивач була обрана головою первинної профспілкової організації Черкаського державного технологічного університету та на цій посаді перебувала до завершення звітно-виборного періоду.

Згідно ч.3 ст.252 КЗпП України, ч.3 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

Університет проігнорував рішення членів виборного профспілкового органу про заходи регулювання трудових відносин з роботодавцем при розгляді питання про припинення контракту з позивачем.

Відповідач не звертався до первинної профспілкової організації Черкаського державного технологічного університету з поданням щодо згоди на звільнення позивача.

Незважаючи на відмову Черкаського обласного комітету профспілки працівників освіти та науки України в наданні згоди на звільнення позивача звільнено з займаної посади.

Зазначає, що справжньою причиною її звільнення є не закінчення строку дії контракту відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України, а порушення відповідачем ч.2 і ч.3 ст.252 КЗпП України та ч.2 і ч.3 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», пп. 2, 3 п.8.6 Колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом Черкаського державного технологічного університету на 2018-2020 роки.

Згідно ч.2 ст.39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Починаючи з 01 вересня 2003 року з позивачем неодноразово укладались контракти і строкові трудові договори. Зокрема, з 01.09.2003 по 30.06.2004; з 03.09.2004 по 30.06.2005; з 01.09.2005 по 30.06.2006; з 01.09.2006 по 30.06.2007; з 03.09.2007 по 30.06.2008; з 12.09.2008 по 31.08.2010; з 01.09.2010 по 06.03.2013; з 07.03.2013 по 08.04.2014; з 09.04.2014 по 31.08.2016; з 01.09.2016 по теперішній час.

Таким чином, відповідно до вимог ч.2 ст.39-1 КЗпП України вважається, що трудовий договір з нею укладений на невизначений строк і відповідач по справі не мав права звільняти її за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Незаконним звільненням позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона позбавлена можливості заробляти кошти на проживання та утримання двох неповнолітніх дітей, займатись суспільно-корисною працею, що призвело до великих моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. В результаті звільнення в її житті настали істотні вимушені зміни. Невизначеність з роботою гнітюче впливає на її психологічний стан.

На підставі викладеного позивач просила суд визнати незаконним та скасувати наказ ректора Черкаського державного технологічного університету ЧДТУ №244-к від 27 серпня 2019 року.

Поновити на посаді доцента Черкаського державного технологічного університету.

Стягнути з відповідача по справі на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто з 01 вересня 2019 року по день винесення рішення про поновлення на роботі.

Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 10000 гривень.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 01 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ректора Черкаського державного технологічного університету №244-к від 27 серпня 2019 року, яким звільнено ОСОБА_1 з посади доцента кафедри вищої математики.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри вищої математики Черкаського державного технологічного університету.

Стягнуто з Черкаського державного технологічного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 134841 гривна 63 копійки, з урахуванням податків та зборів.

Стягнуто з Черкаського державного технологічного університету на користь ОСОБА_1 2000 гривень моральної шкоди, 768 гривень 40 копійок витрат, пов`язаних із сплатою судового збору та 5000 гривень витрат, пов`язаних з правовою допомогою, а всього 7768 гривень 40 копійок.

Ухвалюючи дане рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивача як голову первинної профспілкової організації Черкаського державного технологічного університету було звільнено без згоди первинної профспілкової організації Черкаського державного технологічного університету та Черкаського обласного комітету профспілки працівників освіти і науки України, що є порушенням ст. 41 КЗпП України. У зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача, поновлення її на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період який вона просила та моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Черкаським державним технологічним університетом подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість та незаконність апелянт просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує, що припинення контракту чітко передбачено самим контрактом та строком його дії, а тому в даному випадку згода профспілкової організації на звільнення позивача не потрібна.

Також апелянт не погоджується як з наявністю підстав для стягнення середнього заробітку за вимушений прогул так і з порядком його розрахунку. Відповідно до наказу ЧДТУ від 20 червня 2019 року № 427-В в період з 08 липня 2019 року по 17 серпня 2019 року позивач перебувала у відпустці і за липень 2019 року останній була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення та відпускні. Листом відповідача від 07 листопада 2019 року позивачу була надіслана довідка від 05 листопада 2019 року про середньоденну заробітну плату, яка суду нею надана не була. Проте суд, не дивлячись на те, що відповідачем неодноразово в судових засіданнях повідомлялось про наявність вказаної довідки, здійснив власний розрахунок на підставі довідки від 05 вересня 2019 року, яка включала в себе і виплати ОСОБА_1 за останні 6 місяців перед днем звільнення, в тому числі і матеріальну допомогу на оздоровлення, і компенсацію за невикористану відпустку, які судом не мали враховуватися при розрахунку. Позивач умисно з метою отримання більшої суми грошей не надала суду докази (довідку від 05 листопада 2019 року), приховавши від суду дійсні розміри середнього заробітку за останні два місяці перед днем звільнення, внаслідок чого судом ухвалено незаконне рішення.

Апелянт наголошує на безпідставності стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодних доказів завдання моральної шкоди діями відповідача. Відсутність роботи була зумовлена припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії, про що позивачу було достеменно відомо завчасно, ще під час укладання контракту. ЧДТУ не чинить жодних перешкод ОСОБА_1 для участі у конкурсних відборах на заміщення вакантних посад науково - педагогічних працівників ЧДТУ. Так, 26 червня 2019 року такий конкурс був оголошений, проте позивачем жодних документів для участі в ньому не подавалося, що свідчить про не бажання продовження трудових відносин з відповідачем.

Також, судом безпідставно було взято до уваги докази позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, оскільки в позовній заяві не був визначений орієнтовний розрахунок суми витрат, відповідачу жодних документів на їх підтвердження не надавалося, чим було позбавлено можливості надати свої обґрунтовані заперечення щодо суми витрат.

У відзиві на подану апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що всі наведені в ній доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції та висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. Позивач декілька разів укладала з відповідачем трудовий договір, а тому згідно до законодавства такий договір вважається укладеним на невизначений строк та є безстроковим. Наполягає на тому, що відсутність попередньої згоди профспілкового органу свідчить про незаконність наказу про звільнення. Погоджується зі здійсненим судом розрахунком середнього заробітку, вказуючи що відповідач свої розрахунки до суду не надавав. Щодо стягнутої моральної шкоди вказує, що її розмір є справедливим і відповідає характеру страждань. Попередній розрахунок суми витрат на правову допомогу зазначений у позові, докази понесених витрат досліджувались судом та з вказаними доказами представники відповідача були ознайомлені.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що робота у позивача була постійною, тому з нею взагалі не мав укладатися саме строковий трудовий договір чи контракт. Посада позивача не входила до спеціального переліку, який передбачав укладення контракту. Жодних підстав для дострокового розірвання контракту з позивачем не було, а якби і були, то роботодавець проводячи звільнення працівниці мав би врахувати гарантії, встановлені чинним законодавством. Отже не маючи претензій до позивача відповідач мав би забезпечити гарантії ОСОБА_1 , як представнику працівників на період її виборних повноважень.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», в редакції станом на 01 вересня 2016 року, в закладах вищої освіти працюють наукові, науково педагогічні та педагогічні працівники. Пунктом 8 частини 1 зазначеної статті визначено, що однією з основних посад науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти є, зокрема, доцент. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що посада доцента, яку займала позивач відноситься до посад науково педагогічних працівників.

Частиною 11 ст. 55 даного Закону, в редакції на 01 вересня 2016 року, встановлено, що під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти.

Відповідно до частини 3 ст.54 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року № 1060, діючого станом на 01 вересня 2016 року, педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Таким чином наведеними нормами передбачено укладення контракту, як письмової форми строкового трудового договору, з науково-педагогічними працівниками вищих навчальних закладів освіти, до яких віднесена посада доцента кафедри вищих навчальних закладів освіти.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність та додаткові підстави розірвання трудового договору.

З трудової книжки ОСОБА_1 та витягу з наказу №380-к від 31 серпня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 прийнято на посаду доцента кафедри вищої математики з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2019 року з посадовим окладом 4053 гривень, з доплатами за науковий ступінь кандидата наук в розмірі - 15%, вчене звання доцента 25% та надбавкою за вислугу років в розмірі 20% за рахунок загального фонду як таку що була обрана за конкурсом на умовах контракту(т.1 а.с.12,13,17).

1 вересня 2016 року між Черкаським державним технологічним університетом та ОСОБА_1 було укладено контракт №275 відповідно до умов якого позивач приймається на посаду доцента кафедри вищої математики на термін з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2019 року (т.1. а.с.16)

Відповідно до п.п.а) п.5.2. контракту, цей контракт припиняється після закінчення дії контракту (з письмовим попередженням за два місяці до закінчення строку чинності контракту). При цьому за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий термін.

Наказом Черкаського державного технологічного університету від 27 серпня 2019 року №244-к звільнено ОСОБА_1 доцента кафедри вищої математики 31 серпня 2019 року в зв`язку із закінченням строку дії контракту відповідно до п. 2 статті 36 КЗпП України з виплатою компенсації за 30 календарних днів не використаної додаткової соціальної відпустки за 2017, 2018, 2019 роки (т.1 а.с.10).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку.

Контракт, у якому передбачено термін дії, який неодноразово переукладався, не вважається таким, що укладений на невизначений строк, оскільки за два місяці до закінчення строку дії контракту за згодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк.

Відповідно до частини другої статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу.

Якщо сторони при переукладенні контракту серед підстав його розірвання вказали закінчення строку, враховуючи, що працівник належним чином інформований про умови укладеного договору, контракт розглядається як встановлене законом виключення з правила частини другої статті 39-1 КЗпП України.

Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.

Укладений з позивачем строковий трудовий контракт був оформлений відповідно до положень чинного трудового законодавства.

Підписання позивачем контракту вказує на добровільне волевиявлення позивача працювати на умовах і у період, що визначені у контракті. Припинення трудових відносин між сторонами внаслідок закінчення строку контракту відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП не можна розцінювати як звільнення позивача з ініціативи роботодавця, оскільки закінчення цього строку перебуває поза суб`єктивною волею роботодавця і не може бути наслідком його неправомірного втручання у трудові права позивача, яка погодилася на укладення контракту на такий строк, а тому не може стверджувати, що закінчення цього строку не є її волею.

Доводи позивача про те, що її звільнено з роботи без згоди на це первинної профспілкової організації Черкаського державного технологічного університету не заслуговують на увагу.

Статтею 43 КЗпП України передбачені випадки, у яких розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу проводиться за попередньою згодою виборного органу, зокрема це розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, його керівників, профспілкового представника, крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Вказана норма встановлює необхідність отримання попередньої згоди не лише виборного органу, а і вищого виборного органу професійної спілки для членів виборного профспілкового органу і застосовується у взаємозв`язку зі статтею 43 КЗпП України, якою передбачені випадки отримання попередньої згоди виборного профспілкового органу при звільненні з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Обов`язковість отримання згоди профспілки на звільнення працівників у зв`язку з закінчення строку дії трудового договору, з ініціативи працівника, за згодою сторін чинне трудове законодавство України не передбачає.

До такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 03 квітня 2020 року у справі № справи 592/14598/18.

До того ж суд повторює, що укладення позивачем контракту, на визначених у ньому умовах, було і її волею, яка серед іншого була направлена на припинення трудових відносин з відповідачем після закінчення строку дії контракту.

Тому позивач не може стверджувати, що звільнення відбулось з порушенням її прав.

Додаткові гарантії членів виборного профспілкового органу встановлені для забезпечення їх діяльності і виконання покладених функцій, однак не дають їм права на зміну умов укладеного строкового трудового договору (контракту). Не дає такого права їм і укладений колективний договір, на який посилається позивач.

Більше того, умовами укладеного між сторонами контракту, а саме п.5.1 встановлено, що зміни та доповнення до цього контракту вносяться тільки за згодою сторін, складеною у письмовій формі і засвідченою обома сторонами як додаткова угода.

Оскільки між сторонами у письмовій формі додаткова угода, якою б був змінений строк дії контракту, не укладалась, перебування позивача на посаді після закінчення строку, суперечило б як умовам контракту так і вимогам трудового законодавства.

Враховуючи, що з наведених підстав позовні вимоги щодо поновлення позивача на роботі задоволенню не підлягають, вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та витрат на правову допомогу відповідно також не підлягають до задоволення.

Суд першої інстанції в повній мірі обставини справи та норми права не врахував, а тому помилково прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За таких обставин, оскаржуване рішення підлягає скасуванню та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Черкаського державного технологічного університету задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 01 лютого 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Черкаського державного технологічного університету, третя особа: Черкаський обласний комітет Профспілки працівників освіти і науки України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Сплачений Черкаським державним технологічним університетом судовий збір в сумі 4327 гривень 83 копійки компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Черкаського державного технологічного університету 149 гривень 99 копійок сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 3 червня 2021 року.

Судді