ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1007/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/9703/20 Категорія: 305010300 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року (повний текст складено 30 березня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України, третя особа: Черкаська обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, яким просив відшкодувати моральну шкоду, заподіяну внаслідок їх незаконних дій, шляхом стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на його користь в розмірі 60 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 27.01.2020 близько 20.00 год. ОСОБА_2 , достовірно знаючи про відсутність будь-якого правопорушення з боку позивача, за допомогою свого мобільного телефону, зробила завідомо неправдиве усне повідомлення за номером 102 про вчинення позивачем кримінального правопорушення у вигляді погроз фізичною розправою, що підпадає під ознаки злочину передбаченого частиною першою статті 129 Кримінального кодексу України.

Цього ж дня о 20.55 год. за адресою АДРЕСА_1 на виклик ОСОБА_2 прибув екіпаж Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, який відібрав у неї письмові пояснення та склав протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення.

Позивач не вчиняв дій, які інкримінувала йому ОСОБА_2 , оскільки витримка позивача як військовослужбовця та привиті роками військової служби етичні правила поведінки по відношенню до цивільних осіб не дозволяють йому ображати будь-кого, в тому числі і колишню дружину.

Таким чином, на переконання позивача, ОСОБА_2 27.01.2020 вчинила злочин, що передбачений частиною першою статті 383 Кримінального кодексу України, а саме - завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому, дізнавачу або органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення, яке карається виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до двох років.

13.05.2020 позивач подав заяву про вказаний злочин в прокуратуру Черкаської області, яка спрямувала заяву до Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

29.05.2020 розпочато досудове розслідування. Однак 13.06.2020 слідчим слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Шевченко В.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0002290 від 29.05.2020 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки, нібито, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

24.06.2020 позивач оскаржив до суду постанову слідчого так як досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено неналежним чином, а рішення слідчого про закриття даного кримінального провадження є безпідставним.

Ухвалою слідчої судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.07.2020 постанову про закриття кримінального провадження № 0002290 від 29.05.2020 скасовано.

Таким чином, вже з 01.07.2020 повинно було відновитись досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002290.

30.07.2020 позивач звернувся із письмовою заявою до Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з проханням надати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0002290.

Вказаний витяг виданий лише 21.09.2020, з якого позивач виявив, що через три місяці після скасування постанови слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Шевченко В.В. від 13.06.2020 про закриття кримінального провадження № 0002290 від 29.05.2020, останнє - не відновлене, а є закритим і жодні дії по ньому не вживаються.

Внаслідок протиправної бездіяльності органу досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою наявні підстави для покладення на державу обов`язку відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду у зв`язку з неефективністю ведення досудового розслідування кримінальної справи, у якій позивач є фактичним потерпілим.

Наразі, на розгляді у Соснівському районному суді м. Черкаси перебуває справа № 712/1638/20 за його позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, яка не пускає позивача у зазначену квартиру, що придбана на його кошти, виплачені державою за його поранення на війні в рахунок компенсації по втраті працездатності.

Внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування стан позивача, як фізичний, так і моральний, став погіршуватись. Позивач вже зневірився у справедливість та можливість відновити своє чесне ім`я, яке кров`ю гартував на сході України.

Його родичі почали займати по відношенню до позивача образливу позицію, яка зводиться у звинуваченні позивача у неможливості захистити власні права. Його друзі почали між собою обговорювати особу позивача та подекуди відпускати неприємні жарти. Позивач перебуває на регулярних лікуваннях, приймає ліки. За таких обставин, завдану моральну шкоду оцінює в 60 000,00 грн., які разом з витратами по оплаті правничої допомоги в сумі 6000 грн. просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Черкаській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 2270 грн. на відшкодування моральної шкоди, судові витрати на оплату правничої допомоги 500,00 грн., всього стягнуто 2770,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд зазначив, що не є підтвердженням завдання моральної шкоди скасування судом рішення слідчого про закриття кримінального провадження. Водночас, суд дійшов висновку про те, що тривале невиконання ухвали слідчого судді про скасування постанови про закриття кримінального провадження з 07.07.2020 до 17.03.2021 є підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу, розмір якої, на думку суду, слід визначити у межах одного прожиткового мінімуму, в розмірі, встановленому законом станом на дату розгляду справи в сумі 2270,00 грн.

На вказане рішення Головне управління Національної поліції в Черкаській області подало апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, обставини їх заподіяння. Позивачем не надано розрахунку суми моральної шкоди, не вказано з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір завданої шкоди та яким доказами це підтверджується. ОСОБА_1 не надав жодних судових рішень про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Черкаській області чи слідчих.

Вважаючи рішення необґрунтованим, апелянт просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від Державної казначейської служби України, в якому заявник підтримує апеляційну скаргу та вважає рішення суду незаконним. Просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, постановити нове, яким у позові відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

З матеріалів справи встановлено, що до Черкаського відділу поліції надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 27.01.2020 року ОСОБА_2 здійснила завідомо неправдиве повідомлення про злочин працівникам поліції щодо дій заявника (ЄО-24472, 24474 від 28.05.2020). Ці відомості внесено до ЄРДР № 0002290 від 29 травня 2020 року за ч. 1 ст.383 КК України (завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення).

13 червня 2020 року слідчим слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНГІ в Черкаській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0002290 від 29.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 383 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

24 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області Шевченко В.В. від 13 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0002290 від 29.05.2020.

01 липня 2020 року у судовому засіданні у справі № 712/6048/20 за участю прокурора відділу Черкаської місцевої прокуратури проголошено вступну та резолютивну частини ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси, якою скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про закриття кримінального провадження №0002290 від 29.05.2020 задоволено. Постанову слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Шевченко В.В. від 13 червня 2020 року про закриття кримінального провадження №0002290 від 29.05.2020 року за ч. 1 ст. 383 КК України скасовано.

Повний текст ухвали проголошений 03 липня 2020 року. При цьому, судом в якості мотивування скасування оскаржуваної постанови зазначено наступне: «Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Спірна постанова не містить мотивовані висновки про наявність законних підстав для закриття кримінального провадження у співставленні з результатами слідчих дій, обставинами, на які вказав заявник у заяві про кримінальне правопорушення в порядку ст.214 КПК України, а також ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України. За таких обставин, зважаючи, що постанова про закриття кримінального провадження органом досудового розслідування винесена не у повній відповідності до вимог процесуального закону, тому скарга підлягає до задоволення».

Супровідним листом №712/6048/20/6547/2020 від 06.07.2020 ухвала суду від 01.07.2020 направлена на виконання до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області та отримана 07.07.2020 згідно відмітки у журналі кур`єрської служби суду.

30.07.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою про надання витягу по кримінальному провадженню №0002290.

Відповідно до витягу №0002290 наданого 21.09.2020 кримінальне провадження № 0002290 рахувалось таким, що закрито за ч. 1 ст. 284 КК України.

17.03.2021 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002290 було відновлене.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Підставою для звернення з вказаним позовом зазначено протиправну бездіяльність органу досудового розслідування у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_1 , неналежний контроль з боку прокуратури за розслідуванням, справа залишається закритою навіть після скасування закриття судом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що йому завдано моральної шкоди незаконними діями, а також бездіяльністю посадових осіб органів досудового розслідування та як на підставу позову посилався на ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

В силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується. Обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Наведений правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а.

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

У пункті 2 Постанови Пленуму ВС України від 27.03.92 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої майнової та моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначила, що «необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Дії (бездіяльність) ГУ НП у Сумській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України)».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що скасування судом рішення слідчого про закриття кримінального провадження не є підставою вважати, що позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки здійснення судового контролю на стадії досудового розслідування передбачено кримінально-процесуальним законом та не свідчить про протиправність дій відповідачів у мірі достатній для стягнення з них моральної шкоди.

Водночас, правильним є посилання місцевого суду на те, що тривале невиконання рішення суду завжди викликає у особи негативні емоції, а з огляду на практику ЄСПЛ презюмується, що надмірно тривале провадження дає підстави для відшкодування моральної шкоди.

З матеріалів справи встановлено, що ухвала суду від 01.07.2020 про скасування постанови про закриття кримінального провадження проголошена 03.07.2020, а вручена Черкаському відділу поліції ГУНП в Черкаській області 07.07.2020, а фактично виконана відділом поліції 17.03.2021, тобто із значним порушенням строку, встановленого кримінально-процесуальним законом.

Зважаючи на ці обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок тривалого та умисного невиконання ухвали слідчого судді щодо відновлення досудового розслідування перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями/бездіяльністю відповідача ГУНП в Черкаській області, а відтак завдали йому моральної шкоди.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивачу була завдана моральна шкода шляхом тривалого невиконання судового рішення відповідачем, є правильним та обґрунтованим, оскільки відповідачем така презумпція не спростована.

При цьому, розмір моральної шкоди правильно визначений судом першої інстанції в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на момент розгляду справи в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, обставини їх заподіяння, колегія суддів відхиляє, зважаючи на те, що апелянт не спростував презумпцію завдання моральної шкоди особі внаслідок тривалого невиконання судового рішення.

Що стосується посилань у відзиві на те, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем у справі, оскільки не порушувала прав позивача, то колегія суддів з приводу цього зазначає про таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган».

Таким чином, залучення у справі Державної казначейської служби України не впливає на рішення суду про стягнення моральної шкоди з держави в особі ГУНП в Черкаській області.

Разом з тим, суд першої інстанції, зазначаючи про порядок стягнення шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунка, не врахував, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення в резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання. Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення суду (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №757/63732/18.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо визначення порядку стягнення моральної шкоди - шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Тому колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку стягнення моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанцій слід залишити без змін.

У зв`язку з тим, що апеляційний суд не змінює суму моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, відсутні підстави для стягнення судових витрат, понесених скаржником.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року змінити, виключивши з другого абзацу резолютивної частини рішення суду першої інстанції словосполучення «шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді