У х в а л а

18 січня 2021 року

м. Київ

справа № 210/2841/19

провадження № 61-18980 ск 20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Копійки Інни Анатоліївни про скасування рішення,

В с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до державного реєстратора Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Копійки І. А., просивши суд: скасувати реєстраційну дію, індексний номер запису про право власності 19279453 від 18 лютого 2017 року про реєстрацію змін права власності по об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218, здійснену державним реєстратором Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Копійкою І. А.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Копійки І. А. про скасування рішення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року залишено без змін.

Рішення судів мотивовані тим, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки зважаючи на предмет і підстави спору, належним відповідачем є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

15 грудня 2020 року ОСОБА_1 надіславзасобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції скасувати заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження, предметом позову є скасування реєстраційної дії, індексний номер запису про право власності 19279453 від 18 лютого 2017 року про реєстрацію змін права власності по об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218, яка здійснена державним реєстратором Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Копійкою І. А.

Верховний Суд урахував предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Доводи касаційної скарги про те, що висновки судів в оскаржуваних судових рішеннях суперечать практиці Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26 грудня 2019 року в справі № 724/716/16-а, у постанові від 27 лютого 2020 року в справі № 759/13033/14-а, а також у постанові від 08 квітня 2020 року в справі № 761/41071/19, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими, оскільки у наведених заявником рішеннях суду касаційної інстанції та оскаржуваних судових рішеннях установлено різні фактичні обставини у справах на підставі наданих доказів, а також з урахуванням вимоги процесуального законодавства відповідно до юрисдикції (адміністративної та цивільної) даних справ.

Наведені заявником у касаційній скарзі аргументи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони є виключно його суб`єктивними судженнями та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції та які не впливають на законність оскаржуваного судового рішення. При цьому, слід зазначити, що оскаржувані судові рішення ухвалені з врахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року в справі № 826/3051/18 (належним відповідачем у спорі про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) також допускається, що не змінює юрисдикції справи), а також з врахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (за результатами розгляду справи по суті заявлених вимог до належного відповідача, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача).

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в даній справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням указаного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Копійки Інни Анатоліївни про скасування рішення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук