Провадження № 2-о/643/41/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Майстренко О.М. , за участю секретаря -Шабатько Л.М. , розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення юридичного факу,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_3 з 01 січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З ОСОБА_3 заявник був знайомий тривалий час, а з 2010 року вони стали проживати разом, тобто однією сім`ю, за місцем реєстрації у АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 за зазначеною адресою зробив косметичний ремонт, що підтверджується оформленням договору підряду на будівельні роботи, які він оформляв від свого імені на адресу їх спільного проживання.

До 2017 року заявник та ОСОБА_3 мешкали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, за який придбали побутову техніку, меблі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 раптово помер. ОСОБА_1 взяв на себе також всі витрати по його похованню. У даний час виникає необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю та постійного проживання разом із спадкодавцем для прийняття спадщини, що відкрилася після його смерті. У зв`язку з вищезазначеними обставинами, заявник був вимушений звернутись до суду з даною заявою.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та пояснив, що він був знайомий з ОСОБА_3 , з яким з 2010 році став проживати однією сім`єю за місцем його реєстрації. Між ним та ОСОБА_4 склалися добрі стосунки. Дані обставини підтверджуються показаннями свідків. Крім того, заявник зазначив, що під час їх сумісного проживання в квартирі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 за сумісні кошти проводив ремонтні роботи в квартирі, купляв будівельний матеріал.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився , про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Суд, вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Оцінюючи докази, суд виходить з положень ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, відповідно до якої передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Заявник ОСОБА_1 зазначив, що починаючи з 01 січня 20010 року він проживав однією сім`єю разом з ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Факт проживання померлого ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 підтверджується копією договору № 10-312 від 01.04.2012 року про виконання будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між ТОВ «Абсолют АВ"та ОСОБА_1 , актом прийомки виконаних робіт .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 пояснили, що їм достовірно відомо про те, що приблизно з 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали разом за місцем проживання померлого, за адресою АДРЕСА_1 . Також свідки пояснили, що вони разом святкували свята. Їм відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Такий висновок вони зробили, глядячи на відносини які склалися між ними.

ОСОБА_1 займався організацією та похованням ОСОБА_3 що підтверджується рахунком-замовленням № 000681 від 11.07.2017 року та рахунком-замовленням№ 003022 від 13.08.2017 року, також цей факт підтвердили свідки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що була зроблена актова запис про смерть № 9442 від 12.07.2017 року.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

У п. 21 вищевказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Згідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне мені для прийняття спадщини, відповідно до ст. 1264 ЦК України, і згідно якої у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

На підстави вищенаведених доказів та, приймаючи до уваги показання свідків, суд дійшов висновку про наявність зазначених у положеннях ст. 315 ЦПК України підстав для встановлення факту проживання однією сім`ю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263, 265, 268, 315-316 ЦПК України, п. 2, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.0.2008 року, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`ю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , з 01 січня 2010 року по 12 червня 2017 року, ( день смерті останнього). Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.