___________________________________________________________________________________________________________________
cправа № 947/2625/20
провадження № 4-с/947/12/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2021 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у одноособовому складі:

суддя Літвінова І.А. головуючий,

за участю секретаря судового засідання Молодова В.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одеса цивільну справу № 947/2625/20 за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського Станіслава Станіславовича щодо нарахування в розрахунку заборгованості по аліментах від 28.01.2020 р. за виконавчим листом № 2-АЕ-51/2003 від 07.04.2003 р., виданим Київським районним судом м. Одеси, заборгованості, виходячи з інформації, що містилась у листі ГУ ДПС в Одеській області № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 р., в сумі 110 878,20 грн. станом на 01.01.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії у виконавчому провадженні ВП №5935527,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського Станіслава Станіславовича щодо нарахування в розрахунку заборгованості по аліментах від 28.01.2020 р. за виконавчим листом № 2-АЕ-51/2003 від 07.04.2003 р., виданим Київським районним судом м. Одеси, заборгованості виходячи з інформації, що містилась у листі ГУ ДПС в Одеській області № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 р. на ім`я старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУ НП майора міліції ОСОБА_2 , в сумі 110 878,20 грн. станом на 01.01.2020 року та зобов`язати його виключити із розрахунку заборгованості суми, які були ним взяті із вказаного листа.

На підставі ч. 10 ст. 14 ЦПК України ухвалою судді до огляду з архіву Київського районного суду м. Одеси витребувано процесуальні та інші документи і докази, які зберігаються в додатку до цивільної справи № АЕ-51/03.

Вказану цивільну справу передано судді 06.04.2020 року.

Відповідно до частини першої статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами частини третьої статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як вказується у скарзі ОСОБА_1 ця скарга стосується судового контролю за виконанням рішення Київського районного суду м. Одеси по справі № АЕ-51/03.

За положеннями статті 447 ЦПК України, правом звернутися до суду із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення наділені виключно сторони виконавчого провадження.

При ознайомленні з матеріалами цивільної справи № АЕ-51/03 встановлено, що вказана справа перебувала у провадженні Київського районного суду м. Одеси, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Розгляд справи закінчено винесенням постанови про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , 1978 року народження, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 17.03.2003 року до повноліття.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У період підготовки скарги до розгляду зі сторони ОСОБА_3 на адресу суду надійшла заява, в якій ОСОБА_3 просила розгляд скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця розглядати за її участю та повідомити про дату судового засідання по розгляду скарги. Також ОСОБА_3 надала копію медичного висновку № 146 від 31.10.2019 року на підтвердження стану здоров`я дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , копію посвідчення серія НОМЕР_1 (вхід. №ЕП-2889/20 Вх.).

Ухвалою суду від 15.04.2020 року скаргу ОСОБА_1 прийнято та призначено до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця. Явку виконавця у судове засідання визнано обов`язковою із зобов`язанням надати суду до огляду у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження ВП 5935527.

Суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінський С.С. до суду не з`явився, надавши письмові заперечення (відзив) на скаргу (вхід. № ЕП-6732/20 від 05.06.2020), заперечення на відповідь на відзив (вхід. № 34258 від 13.07.2020) та копії матеріалів виконавчого провадження № 5935527 (а.с. 70-208 том ІІ).

Суд зазначає, що через подання пояснень та заяв по суті справи учасники справи реалізують принцип змагальності сторін.

Суд наголошує, що саме засада змагальності опосередковано, через її контролюючу функцію, є гарантом законності, об`єктивності, неупередженості та повноти судового розгляду справи.

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні - протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав. При цьому, важливим є встановлення оптимального співвідношення активності сторін та активності суду.

Європейський суд з прав людини відзначив, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» (Lobo Machado v. Portugal) і «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., ReportsofJudg mentsand Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Niderost Huberv. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Скаржник ОСОБА_1 та сторона стягувача ОСОБА_3 проявили процесуальну активність, приймали участь у судових засіданнях. Доводи сторін з доказами надавались суду в засіданнях, а також в скарзі та інших заявах по суті справи, зокрема:

05.06.2020 (вхід. № ЕП-6732/20) та 09.06.2020 (вхід. № 27295) заперечення стягувача на скаргу (а.с. 95-119 том І);

26.06.2020 (вхід. № 31225) пояснення скаржника (а.с. 112-176 том І);

09.07.2020 (вхід. № ЕП-8166/20) заперечення стягувача (а.с. 182-189 том І);

10.07.2020 (вхід. № 33847) пояснення стягувача (а.с. 191-228 том І);

13.07.2020 (вхід. № 34258) заперечення старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського С.С. (а.с. 1-5 том ІІ);

15.07.2020 (вхід. № НОМЕР_2 ) додаткові пояснення скаржника (а.с. 15-22 том ІІ);

27.10.2020 (вхід. № НОМЕР_3 ) додаткові письмові пояснення скаржника (а.с. 52-55 том ІІ);

10.11.2020 (вхід. № 37510) заперечення стягувача (а.с. 1-3 том ІІІ);

14.12.2020 (вхід. № 65996) - заперечення стягувача (а.с. 23-26 том ІІІ);

25.01.2021 (вхід. № 4088) - додаткові пояснення скаржника (а.с. 30-33 том ІІІ);

01.03.2021 (вхід. № 11153) - додаткові пояснення скаржника (а.с. 42-45 том ІІІ).

30.04.2021 року до суду зі сторони скаржника та стягувача надійшли заяви про розгляд справи по суті за їх відсутністю (а.с. 53-54 том ІІІ).

Щодо майора міліції ОСОБА_6 , то вказана особа у направленому до суду повідомлені заперечувала свою заінтересованість в розгляді скарги, підтвердивши, що 22.11.2019 року вона займала посаду старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області та у її провадженні знаходилося кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.10.2018 за № 0002623 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, на підставі заяви ОСОБА_3 . За результатами досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні нею 24.10.2019 винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. На даний час інформацією щодо стану досудового розслідування не володіє, так як за наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 22.11.2019 № 1580 о/с призначена на іншу посаду (а.с. 178 том І).

Процесуальні строки при розгляді справи були продовжені судом з метою забезпечити сторонам можливість мати нагоду бути поінформованими про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, а також обізнанність про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, із забезпеченням права коментувати їх.

Конвенція про захист прав людини і основних свобод на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить стаття 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Судове рішення приймається суддею зважаючи на усі обставин справи.

Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, беручі до уваги доводи, аргументи та міркування, викладені в заявах по суті справи, дослідивши надані сторонами та витребувані судом докази дійшов висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 , зважаючи на наступне.

В ході розгляду справи суд встановив, що свої вимоги щодо визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського Станіслава Станіславовича щодо нарахування в розрахунку заборгованості по аліментах від 28.01.2020 р. за виконавчим листом № 2-АЕ-51/2003 від 07.04.2003 р., виданим Київським районним судом м. Одеси, заборгованості виходячи з інформації, що містилась у листі ГУ ДПС в Одеській області № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 р. на ім`я старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУ НП майора міліції ОСОБА_2 , в сумі 110 878,20 грн. станом на 01.01.2020 року та зобов`язання його виключити із розрахунку заборгованості суми, які були ним взяті із вказаного листа, скаржник мотивує тим, що лист ГУ ДПС в Одеській області № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 р. не є належним документом щодо підтвердження його доходів, не є первинним фінансово-господарським, або податковим документом (звітом, декларацією тощо). Також, вказує на те, що рішеннями судів, прийнятими в порядку адміністративного судочинства, дії ГУ ДПС в Одеській області щодо видачі такого листа були визнані протиправними. У суб`єкта оскарження відсутні копії податкової звітності ОСОБА_1 за 2008 2011 роки, а інформаційна система «Прийняття та обробка звітності підприємств» BEST-ZVIT ORACL, якою ГУ ДПС в Одеській області обґрунтовувало наявність таких даних про доходи ОСОБА_1 , відсутня на балансі ДПС. Заявник вважає, що роблячи розрахунок, суб`єкт оскарження мав керуватись ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України в редакції, яка діяла на момент складення такого розрахунку.

Стягувач та її представник виклали свої міркування в запереченнях, в яких вважають скаргу безпідставною з наступного. Вони вважають, що Державний виконавець під час розрахунку заборгованості законно взяв за дохід боржника інформацію, що була наявна у листі ГУ ДПС в Одеській області № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 р. на ім`я старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУ НП майора міліції Чорної С. Вказують на те, що суб`єкт оскарження здійснив розрахунок заборгованості по аліментам від 28.01.2020 р., діючі в межах повноважень, тому його дії не можуть бути визнані судом неправомірними. Також вони вважають, що надані заявником докази не були посвідчені належним чином, отже, не можуть бути прийняті до уваги судом.

Старший державний виконавець Шкурінський Станіслав Станіславович також вважає, що скарга не підлягає задоволенню з аналогічних підстав. Окрім того, у запереченнях (вхід. № 34258 від 13.07.2020) ним указано, що суд має визнати його позицію доведеною, виходячи з того, що існує висока ймовірність того, що фактичні обставині дійсно мали місце. На думку суб`єкту оскарження, суд має приймати рішення на підставі доказів, які ймовірно існують, та якщо на підставі наданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше за все мав місце, то суд має прийняти обставини, які вказуються державним виконавцем, як доведеними. Також, він пояснює, що видача листа ГУ ДПС в Одеській області № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 р не є протиправною дією, а ОСОБА_1 не був позбавлений та не позбавлений на сьогоднішній час можливості оскаржити такі дії податківців в суді. У зв`язку з чим, на погляд суб`єкта оскарження, він, як державний виконавець, діяв правомірно складаючи оскаржуваний розрахунок.

Закон України «Про доступ до судових рішень» визначає порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства. Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Під час судового провадження за скаргою ОСОБА_1 встановлено, що останній звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) в якому просив: визнати протиправним надання ГУ ДПС в Одеській області листом №3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 року інформації щодо обсягу виручки ФОП ОСОБА_1 за 2008-2011 роки; визнати інформацію, яка міститься в листі ГУ ДПС в Одеській області №3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 року, щодо обсягу виручки ФОП ОСОБА_1 за 2008-2011 роки такою, що не відповідає дійсності.

25.05.2020 року ухвалою Одеського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дій та інформації прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 420/4166/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89404258).

За результатами розгляду адміністративної справи № 420/4166/20 Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 23.09.2020 року закрив провадження в частині позовних вимог про визнання інформації, яка міститься в листі Головного управління ДПС в Одеській області № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 року, щодо обсягу виручки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) за 2008-2011 роки, такою, що не відповідає дійсності, роз`яснивши позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (https://reyestr.court.gov.ua/Review/91844050). А позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Головного управління ДПС в Одеській області щодо надання листом № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 року інформації щодо обсягу виручки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) за 2008-2011 роки були задоволенні судом, про що 23.09.2020 року ухвалено відповідне рішення (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92010756).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2020 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року про закриття провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93212862).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2020 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93300848).

27.05.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановив ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 420/4166/20 залишити без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97218813).

Рішенням суду в адміністративній справі № 420/4166/20 встановлено та підтверджується, що 19.09.2019 року на адресу ГУ ДФС в Одеській області надійшов лист Ізмаїльського відділу поліції ГУ НП в Одеській області від 12.09.2020 року за вих.№44/4-10903, в якому останній просив у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження №0002623 надати звіти від підприємницької діяльності про доходи, отримані ОСОБА_1 за період з 2008-2011 роки та розміри сплаченого їм єдиного податку.

17.10.2019 року за вих. №3245/9/15-32-52-10-06 ГУ ДПС в Одеській області надало відповідь на лист Ізмаїльського відділу поліції ГУ НП в Одеській області.

На підставі вказаного листа позивачу нараховано заборгованість по сплаті аліментів в сумі 110878,20 грн.

Рішенням суду в адміністративній справі № 420/4166/20 встановлено, що процедуру для отримання доступу до звітної документації позивача відповідачем не було дотримано, тому така інформація була надана ГУ ДПС в Одеській області неправомірно.

Зазначене підтверджує скаргу ОСОБА_1 в частині протиправності видачі Головним управлінням ДПС в Одеській області листом № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 р. інформації щодо обсягу виручки заявника за 2008 2011 роки.

За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Отже, лист ГУ ДПС в Одеській області № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 р. не може бути прийнятий в якості доказу по цій справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.06 2021 р. по справі № 947/2625/20 судом були витребувані від Головного управління ДПС в Одеській області оригінали податкової звітності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2008 2011 роки. Однак виконана ця ухвала суду не була.

06 липня 2020 року до суду, з Головного управління ДПС в Одеській області, надійшло письмове повідомлення про неможливість надати оригінали податкової звітності та інші документи, що належать до облікової справи ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку зберігання. До відома суду доведено, що інформація про обсяг доходу ОСОБА_1 зберігається в інформаційній системі «Прийняття та обробка звітності підприємств» BEST-ZVIT ORACL, в яку у 2008-2011 роках згідно регламенту обробки податкової звітності були внесені податкові звіти надані платником податків в паперовому вигляді.

З листів ГУ ДПС в Одеській області від 13.12.2019 р. № 6141/Д/15-32-52-10-10, від 14.01.2020 р.№ 378/Д/15-32-52-10-08 та від 14.01.2020 р. № 377/Д/15-32-52-10-08, наданих заявником, також вбачається, що у ГУ ДПС в Одеській області не збереглась податкова звітність заявника за 2008-2011 роки, що вона була знищена у зв`язку із закінченням строку на зберігання. Також, ці листи підтверджують те, що інформація, яка міститься в листі ГУ ДПС в Одеській області № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 р. на ім`я старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУ НП майора міліції Чорної С. не є даними щодо чистого доходу та не є інформацією про доходи з Державного реєстру фізичних осіб. З листів ГУ ДПС в Одеській області вбачається, що інформація про розмір доходу заявника за 2008 2011 роки була взята податківцями з інформаційної системи «Прийняття та обробка звітності підприємств» BEST-ZVIT ORACL.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 р. по справі № 947/2625/20 були витребувані з інформаційної системи «Прийняття та обробка звітності підприємств» BEST-ZVIT ORACL податкові звіти за період 2008-2011 роки щодо платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

На виконання цієї ухвали ДПС України листом від 06.11.2020 р. № 12245/5/99-00-75-01-03-05 надала відповідь, згідно із якою інформаційна система «Прийняття та обробка звітності підприємств» BEST-ZVIT ORACL на балансі ДПС України відсутня.

Вказаними доказами доведено твердження заявника про безпідставність прийняття державним виконавцем інформації, яка містилась в листі Головного управлінням ДПС в Одеській області № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 р., в якості інформації щодо розміру доходу ОСОБА_1 за 2008 2011 роки, та складання спірного розрахунку з цих сум.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 29.12.2019 (далі ЗУ «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з статтею 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (ч. 3). Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби… (ч. 4).

Відповідно до ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Як зазначено вище, рішенням суду в адміністративній справі № 420/4166/20 встановлено, що процедуру для отримання доступу до звітної документації позивача відповідачем не було дотримано, тому така інформація була надана ГУ ДПС в Одеській області неправомірно. На підставі вказаного листа позивачу нараховано заборгованість по сплаті аліментів в сумі 110878,20 грн. Тобто в основу розрахунку заборгованості покладено доказ, який не може бути визнаний належним, допустимим, достатнім та достовірним.

Суд погоджується із поясненнями ОСОБА_1 про те, що розрахунок заборгованості повинен проводитися відповідно до законодавства, яке діяло на час проведення такого розрахунку.

Суд критично ставиться до заперечень суб`єкта оскарження та стягувача з підстав недоведеності їх в суді належними та допустимими доказами.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.ст. 76 80 ЦПК України докази по справі мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Суб`єктом оскарження та стягувачем не були надані докази на підтвердження обставин, викладених ними в їх запереченнях та поясненнях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд зазначає, що будь-які інші аргументи учасників справи за скаргою ОСОБА_1 не змінюють остаточних висновків суду та не вплинуть на судове рішення у справі.

Доводи державного виконавця про те, що незважаючи на відсутність в нього доказів, є висока ймовірність того, що його позиція доведена, не приймаються до уваги судом, оскільки прямо суперечить документальним доказам, наданим суду скаржником, а також доказам, витребуваним судом.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади повинні здійснювати свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ч. 2 ст. 6 Конституції).

Україна проголошена демократичною, правовою державою, в якій права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 1, ч. 2 ст. 3 Конституції).

Статтею 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Із змісту роз`яснень, викладених у п. 18 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014, - у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 13, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського Станіслава Станіславовича - задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкурінського Станіслава Станіславовича щодо нарахування в розрахунку заборгованості по аліментах від 28.01.2020 р. за виконавчим листом № 2-АЕ-51/2003 від 07.04.2003 р., виданим Київським районним судом м. Одеси, заборгованості виходячи з інформації, що містилась у листі ГУ ДПС в Одеській області № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 р. на ім`я старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУ НП майора міліції Чорної Сніжани, в сумі 110 878,20 грн. станом на 01.01.2020 року.

Зобов`язати старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Одеса) Шкурінського Станіслава Станіславовича здійснити перерахунок заборгованості по аліментах відповідно до виконавчого листа № 2-АЕ-51/2003 від 07.04.2003 р., видного Київським районним судом м. Одеси, а саме, виключити із розрахунку заборгованості суми, які були ним взяті із листа ГУ ДПС в Одеській області № 3245/9/15-32-52-10-06 від 17.10.2019 р. на ім`я старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУ НП майора міліції Чорної Сніжани.

Ухвала набирає законної сили з моменту її складення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання повної ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Днем складення повної ухвали є 04 червня 2021 року.

Суддя

Літвінова І. А.