Справа № 522/5874/20
Провадження № 2о/522/236/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого- судді: Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приморська державна нотаріальна контора м. Одеси,-« про встановлення факту, що має юридичне значення»,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із заявою, по якій просить суд встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, понад 5 років до часу відкриття спадщини із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Ровеньки Луганськогї області.

Вказана заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , з яким на момент смерті було шлюб розірвано, але фактичні шлюбні відносини не припинено. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад 5 років до часу відкриття спадщини необхідно заявниці для прийняття спадщини, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою.

У судове засідання сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. У матеріалах справи наявне підтвердження заінтересованої особи про сповіщення про дату судового засідання.

Представник заявниці просила розглядати заяву за її відсутності.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи вважає за можливе заяву задовольнити, на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

19 квітня 1978 року між заявником та померлим спадкодавцем ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1 (копія додається). Саме з того часу заявник та померлий постійно проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, разом вирішували всі побутові питання. Від іншого шлюбу заявник має сина. Померлий дітей не має. Спільних дітей подружжя не має.

Заявниця зазначає, що зчасом, 24.05.2013р., цей шлюб було розірвано (копія свідоцтва про розірвання шлюбу додається), але фактично сімейне життя припинено не було. Сторони продовжили жити однією сім`єю, придбали житло в іншому АДРЕСА_1 ) та переїхали до нього на постійне місце мешкання в липні 2013р. з адреси АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасово окупованій території Новік ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

В матеріалах справи наявні підтвердження того, що похованням цивільного чоловіка заявник займалася особисто і за власні кошти, реєстрацією факту смерті також.

14 червня 2019р. заявник звернулася до державного нотаріуса за адресою свого фактичного мешкання із заявою про прийняття спадщини після померлого, яка була зареєстрована в Приморській державній нотаріальній конторі м.Одеса за №1486/02-14. Того ж дня була заведена спадкова справа до майна ОСОБА_2 №329л/2019.

Листом державного нотаріуса Маслової М.В. від 24.09.2019 року заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, що підтверджують родинні стосунки, а також факт проживання однією сім`єю на момент відкриття спадщини та роз`яснено порядок визначення права спадкування, що змусило заявника звертатися до суду із даною заявою.

Встановлення факту проживання однією сім`єю із померлим більше, ніж 5 років на момент відкриття спадщини, заявнику необхідно для оформлення права на спадщину за Законом.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 Цивільного Процесуального Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Факт сумісного проживання більший, ніж встановлений Законом, строк підтверджується доданими до заяви письмовими доказами: копією домової книги, довідкою про склад сім`ї б/н від 26.01.2020р., актом про фактичне проживання з померлою особою на день її смерті №2 від 26.01.2020р., копією ордеру №634 від 27.07.1978р., що містить відомості про склад сім`ї, копією свідоцтва про право власності на житло від 16.01.1995р., а також нотаріально засвідченими поясненнями свідків- сусідів з постійного сумісного місця проживання заявника з померлим.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Оскільки для встановлення факту проживання однією сім`єю законом не визначено іншого, окрім судового порядку, а встановлення вказаного факту необхідно для прийняття спадщини, факт проживання заявника однією сім`єю із померлим ОСОБА_2 має бути встановлений виключно в судовому порядку.

Спор між спадкоємцями з приводу права на спадкування відсутній, що доведено довідкою про коло спадкоємців.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до п.7 вказаної постанови Пленуму, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину

Надаючи оцінку доказам суд застосувує такий принцип міжнародного права, як «намбійські винятки».

Прийнятність так званих "намібійських винятків" висловив Міжнародний суд: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. До такого саме обґрунтованого висновку доходять судді національного судочинства.

Показання свідків оформлені у вигляді нотаріально засвідченої письмової заяви. Нотаріус, що засвідчує такий правочин є нотаріусом Російської Федерації. Обрання свідками саме нотаріуса іншої держави обумовлюється територіальною близкістю між місцерозташуванням м.Ровеньки, де мешкають свідки, та кордоном з Російською Федерацією. Свідки є незаангажовані та не зацікавлені особи, які здійснили подорож до нотаріуса виключно з міркувань людяності та поважного ставлення до чужого лиха, витративши власні кошти.

Згідно з ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, . сімейних і кримінальних справах, що ратифікована Україною та є чинною в нашій державі, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Викладене вище дає підстави вважати пояснення свідків, засвідчені нотаріусом Російської Федерації, належними та допустимими доказами.

За розглядом справи на виконання положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, заявницею надано до суду належні та допустимі докази в обґрунтування поданої заяви, суд вбачає, що встановлення заявленого факту родинних відносин є необхідним заявниці для виникнення у неї права на оформлення спадщини.

Керуючись ст.. 15, 16, 1216-1218, 1222, 1258 ЦК України, ст.ст..2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, ч.1 ст. 223, ч.2 ст. 247, 258-259, 263-264, 265, 268, 293, 315, 319, 354, п. 9 Перехідних положень ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приморська державна нотаріальна контора м. Одеси,-« про встановлення факту, що має юридичне значення»,- задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Ровеньковським РВ УМВС України в Луганській області 01 вересня 1999 року) проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, понад 5 років до часу відкриття спадщини, із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Ровеньки Луганської області.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Суддя Р.Д. Абухін

28.01.21