Справа № 209/3841/19
Провадження № 2/209/333/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

за участі секретаря Кулік О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог - ОСОБА_2 , про визнання відсутнім права користування земельною ділянкою та звільнення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Кам`янська міська рада Дніпропетровської області звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відсутність у відповідачки ОСОБА_3 права користування земельною ділянкою, площею 1,1664 га, кадастровий номер :01:-12:0586, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідачку звільнити вказану земельну ділянку та повернути її Кам`янській міській раді Дніпропетровської області, стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 3842,00 грн.

На обґрунтування позову зазначено, що 13 квітня 2016 року між Дніпродзержинською (зараз Кам`янською) міською радою та ОСОБА_3 , на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради № 16-03/VIІ від 25 грудня 2015 року, було укладено договір оренди земельної ділянки № 14203, за яким відповідачка, згідно акту прийому-передачі на строк до 31 грудня 2025 року отримала від Кам`янської міської ради земельну ділянку, загальною площею 1,1664 га, кадастровий номер :01:012:0586, за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення відкритої автостоянки.

Відповідно до пункту 5.1. Договору сторони домовились, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,1664 га для розміщення відкритої автостоянки.

Договором оренди земельної ділянки було визначено, що цільове призначення земельної ділянки: для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (п. 5.2 договору), її передача в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення (п. 6.1 договору), що орендар зобов`язаний приступити до використання орендованої земельної ділянки після державної реєстрації права оренди земельної ділянки (п. 9.6.2 договору) та у п`ятиденний строк після державної реєстрації права оренди земельної ділянки надати копію договору відповідному органу державної податкової служби (п. 9.6.3). Згідно п.14.1 договору він набирає чинності після його підписання сторонами, а право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (п. 14.2).

Проте, відповідачка з 13 квітня 2016 року (моменту укладення договору), в порушення умов договору оренди, ст. 126 Земельного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень), не зареєструвала своє право оренди земельної ділянки, отже не набула права користування вказаною земельною ділянкою, і договір оренди вважається неукладеним. Відповідно до частини 1 статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Врахуючи те, що відповідачка з моменту підписання договору оренди земельної ділянки не провела державну реєстрацію договору, що свідчить про неукладення між сторонами договору оренди земельної ділянки, вважають, що ОСОБА_3 користується спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, а тому земельна ділянка має бути звільнена відповідачкою та повернута власнику в особі Кам`янської міської ради.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 17 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилам спрощеного позовного провадження.

08 вересня 2020 року постановлено заочне рішення у справі, яким задоволені позовні вимоги Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про визнання відсутнім права користування земельною ділянкою та звільнення земельної ділянки.

Ухвалою суду від 13 листопада 2020 року, задоволено заяву представника відповідачки ОСОБА_3 - адвоката Обедзинської М.В. про перегляд заочного рішення, скасоване рішення суду від 08 вересня 2020 року та призначено судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

22 грудня 2020 року від представника відповідачки - адвоката Обедзинської М.В. надійшло клопотання про закриття провадження у справі (а.с. 93) з тих підстав, що на спірній земельній ділянці знаходилася відкрита автостоянка, яка згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.02.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Яловою О.М. за реєстровим № 191, була відчужена на користь ОСОБА_2 , покупцем за договором, у зв`язку з чим на даний час відсутні правові підстави для задоволення позову Кам`янської міської ради до ОСОБА_3 , бо відсутній предмет позову. До поданої заяви долучено: договір купівлі-продажу нерухомого майна (а.с. 94-95).

Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року (а.с. 99), до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, залучена ОСОБА_2 .

Представник позивача - Жежель С.С. через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідачка та її представник - адвокат Обедзинська М.В. в судове засідання не з`явилися. Представник відповідачки через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності та за відсутності відповідачки за наявними у справі матеріалами та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 також в судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини свого неприбуття.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211, ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності представника позивача, відповідачки, її представника та третьої особи на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 13 квітня 2016 року між Дніпродзержинською (зараз Кам`янською) міською радою та відповідачкою ОСОБА_3 , на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради № 16-03/VIІ від 25 грудня 2015 року, було укладено договір оренди земельної ділянки № 14213 (а.с. 11- 21).

За умовами вказаного договору відповідачка, згідно акту прийому-передачі отримала від Кам`янської міської ради строком до 31 грудня 2025 року земельну ділянку, загальною площею 1,1664 га, кадастровий номер :01:012:0586, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (пункти 5.1, 5.2 договору).

Згідно Додатку № 1 до рішення міської ради від 25 грудня 2015 року № 16-03/VIІ, зазначена вище земельна ділянка була надана відповідачці для розміщення відкритої автостоянки.

Пунктом 6.1 договору було обумовлено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення.

За умовами договору орендар зобов`язаний приступити до використання орендованої земельної ділянки після державної реєстрації права оренди земельної ділянки, а у п`ятиденний строк після державної реєстрації права оренди земельної ділянки зобов`язаний надати копію договору відповідному органу державної податкової служби (п. 9.6.2, 9.6.3).

Крім того, у пунктах 14.1, 14. 2 договору було зазначено, що договір набирає чинності після його підписання сторонами, а право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідачка дійсно після підписання (укладення) договору оренди земельної ділянки не зареєструвала своє право користування земельною ділянкою на підставі договору оренди, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових право на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 липня 2019 року, про відсутність у Державному реєстрі запису про реєстрацію за відповідачкою права користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі укладеного оренди земельної ділянки від 13 квітня 2016 року (а.с. 6).

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно ст. 17 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент підписання договору оренди) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, а також вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Земельний кодекс України (в редакції, чинній на момент підписання спірного договору) встановлював, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень).

Отже, Дніпродзержинська міська рада (зараз Кам`янська) Дніпропетровської області була належним органом місцевого самоврядування по розпорядженню земельною ділянкою, що розташовувалась в межах населеного пункту, та мала повноваження на її передання в оренду.

Необхідною передумовою набуття права оренди (користування) на земельну ділянку державної власності, зокрема, внаслідок укладення договору оренди земельної ділянки, є наявність відповідного рішення місцевої ради, тобто, її волевиявлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Частиною 3 статті 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Відповідно до статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на момент підписання спірного договору) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно частини 1 статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

За змістом частини 3 статті 640 ЦК України (в редакції, чинній на момент підписання спірного договору) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Як зазначено у статті 125 Земельного кодексу України( в редакції, чинній на момент підписання спірного договору) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зі змісту вищенаведених нормативних законодавчих приписів вбачається, що не вважаються вчиненими правочини (укладеними договори), в яких не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь - якому разі не вважається укладеним, що узгоджується правовою позицією, що викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Згідно статей 210, 640 ЦК України не є вчиненим правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Таким чином, при недотриманні вимоги стосовно реєстрації правочину, у тих випадках, коли така реєстрація визнана законом обов`язковою, такий правочин вважається неукладеним, а отже не має юридичної сили і не може породжувати для його суб`єктів бажаного правового результату і відповідних прав.

Як вбачається з матеріалів справи, передача спірної земельної ділянки від орендодавця до орендаря відбулася на підставі акту прийому-передачі об`єкту оренди.

Слід зазначити, що у разі передчасної передачі майна на виконання юридично неукладеного договору право на це майно у набувача (орендаря) не виникає (пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

За таких обставин, враховуючи факт неукладення договору оренди землі терміном до 31 грудня 2025 року, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 дійсно користувалася спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, оскільки підписаний сторонами 13 квітня 2016 року договір оренди не пройшов державної реєстрації.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить, зокрема, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно, право володіння, право користування (сервітут), право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право забудови земельної ділянки (суперфіцій), право постійного користування та право оренди земельної ділянки, право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Функції реєстрації речових прав на земельні ділянки з 01.01.13 року покладені на органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України.

Отже, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є внесення відомостей про право користування цією земельною ділянкою до Державного реєстру речових прав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у відповідачки дійсно було відсутнє набуте в порядку, передбаченому чинним законодавством, право оренди на земельну ділянку, яка фактично перебувала в її користуванні.

Як встановлено судом, на спірній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться відкрита автостоянка, загальною площею 55 кв.м., , яка складається з адміністративної будівлі - А-2, площею 36,9 к.в.м, котельної - Б-1, площею 5,2 кв.м., складу - В-1, площею 12,9 кв.м., вбиральні - Г-1, навісів: Д-1, Е-1, Ж-1, З-1, огорожі - 1-2, свердловини - № 3, асфальтобетонне покриття автостоянки - І. Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна 31 жовтня 2014 року було зареєстровано за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04 (а.с. 7).

Саме для розміщення цієї відкритої автостоянки рішенням міської ради від 25 грудня 2015 року № 16-03/VIІ, відповідачці була виділена в користування спірна земельна ділянка.

Проте, судом встановлено, що 07 лютого 2020 року ОСОБА_3 , як продавець, та ОСОБА_2 , як покупець, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Яловою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 191.

Згідно цього договору, відповідачка передала (продала) у приватну власність ОСОБА_2 відкриту автостоянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 94-95).

Як зазначено у п. 1.4 договору купівлі-продажу нерухомого майна, земельна ділянка, на якій розташована відкрита автостоянка, не є приватною власністю продавця.

Таким чином, з 07 лютого 2020 року відповідачка перестала бути власником нерухомого майна, яке розташоване на спірній земельній ділянці, а всі обов`язки щодо укладення договору оренди вказаної земельної ділянки та його державної реєстрації перейшли до нового власника відкритої автостоянки ОСОБА_2 .

Отже, на теперішній час, починаючи з 07 лютого 2020 року, всі питання, пов`язані із правом користування земельною ділянкою площею 1,1664 га (кадастровий номер :01:012:0586), на якій розташована відкрита автостоянка, повинні вирішуватися позивачем із новим власником нерухомого майна ОСОБА_2 , а відповідачка не є особою, яку суд повинний зобов`язати повернути спірну земельну ділянку Кам`янській міській раді, бо вона не користується цією земельною ділянкою і не є власником нерухомого майна, яке розташоване на спірній земельній ділянці.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порушені права землекористувачів підлягають захисту способами, передбаченими статтею 152 Земельного кодексу України, з обов`язковим дотриманням норм чинного законодавства.

За змістом позовних вимог позивач просить визнати відсутність у ОСОБА_1 права користування земельною ділянку площею 1,1664 га (кадастровий номер :01:012:0586), звільнити вказану земельну ділянку та повернути її Кам`янській міській раді. Проте, такий спосіб захисту цивільних прав після відчуження відповідачкою нерухомого майна розташованого на вказаній земельній ділянці, тобто після 07 лютого 2020 року, про що було відомо позивачу після скасування 13 листопада 2020 року заочного рішення у справі, не може вважатися належним способом захисту прав позивача, оскільки відповідачка не користується вказаною земельною дялянкою, а тому не може звільнити її та повернути позивачу, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог Кам`янської міської ради.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про визнання відсутнім права користування земельною ділянкою та звільнення земельної ділянки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.