Постанова

Іменем України

12 травня 2021 року

м. Київ

справа № 127/15964/19

провадження № 61-492св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Вінницька міська рада,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року у складі судді Дернової В. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

Оніщука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що пунктом 6 рішення Вінницької міської ради від 27 червня 2018 року № 1261 йому відмовлено в поновленні терміну дії договору оренди земельної ділянки від 23 січня 2008 року № 4 площею 44,00 кв. м для будівництва індивідуальних гаражів на АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю намірів вимогам містобудівної документації (змішана багатоповерхова житлова забудова та громадська забудова, ділянка розміщена частково у межах «червоних ліній»), проте з моменту укладення договору оренди та його попередньої пролонгації жодні обставини не змінювалися, а тому відмова у пролонгації договору оренди є безпідставною.

У зв`язку з наведеним позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької міської ради від 27 червня 2018 року № 1261 про відмову йому в поновленні терміну дії договору оренди земельної ділянки від 03 листопада 2008 року;

- зобов`язати Вінницьку міську раду поновити термін дії договору оренди земельної ділянки площею 44,00 кв. м від 03 листопада 2008 року, що зареєстрований за № 4 від 23 січня 2009 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Вінницької міської ради від 27 червня 2018 року № 1261 у частині відмови ОСОБА_1 у поновленні терміну дії договору оренди земельної ділянки від 03 листопада 2008 року, що зареєстрований за № 4 від 23 січня 2009 року.

Зобов`язано Вінницьку міську раду повторно розглянути питання щодо поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки від 03 листопада 2008 року, що зареєстрований за № 4 від 23 січня 2009 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи та надані у судовому засіданні пояснення представника Вінницької міської ради свідчать про те, що обставини, які стали підставою для відмови в поновленні строку договору оренди (невідповідність намірів вимогам містобудівної документації (змішана багатоповерхова житлова забудова та громадська забудова, ділянка розміщена частково у межах «червоних ліній»)), вже існували на момент прийняття рішення Вінницької міської ради від 21 червня 2013 року № 1340, коли строк договору оренди було поновлено, а тому не можуть бути підставою для прийняття рішення № 1261 від 27 червня 2018 року про відмову в поновленні строку договору оренди земельної ділянки.

Посилання Вінницької міської ради на можливість укладення з МКП «Архітектурно-будівельний сервіс» договору про порядок використання встановлених тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів) додатково свідчить про відсутність невідповідності намірів вимогам містобудівної документації.

Тому рішення Вінницької міської ради від 27 червня 2018 року № 1261 у частині відмови ОСОБА_1 в поновленні терміну дії договору оренди земельної ділянки від 03 листопада 2008 року, що зареєстрований за № 4 від 23 січня 2009 року, підлягає скасуванню.

Суд вказав, що позовну вимогу про зобов`язання Вінницької міської ради поновити термін дії договору оренди земельної ділянки площею 44,00 кв. м від 03 листопада 2008 року, що зареєстрований за № 4 від 23 січня

2009 року, з огляду на принцип свободи правочину та те, що Вінницька міська рада є колегіальним органом, належить задовольнити частково шляхом зобов`язання Вінницької міської ради повторно розглянути питання щодо поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки від 03 листопада 2008 року, що зареєстрований за № 4 від 23 січня 2009 року, що не може вважатися втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2019 року апеляційну скаргу Вінницької міської ради залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд визнав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції вказав, що земельна ділянка, щодо якої було прийняте рішення Вінницької міської ради від 27 червня 2018 року № 1261, і яка є предметом оскарження в даній справі, є земельною ділянкою комунальної форми власності. Вона надавалась в оренду ОСОБА_1 в 2008 році та 2013 році. Рішенням Вінницької міської ради від 27 червня 2018 року № 1261 позивачу відмовлено в поновленні терміну дії договору оренди вказаної земельної ділянки. За змістом оскаржуваного рішення Вінницької міської ради дане рішення прийняте з урахуванням постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2018 року у справі № 127/18579/17 та рішення Вінницької міської ради від 01 лютого 2013 року № 1140. Судом першої інстанції досліджувалось рішення Вінницької міської ради від 01 лютого

2013 року № 1140, яким затверджено внесення змін до генерального плану міста Вінниці з актуалізацією за результатами його моніторингу та розробки проєкту землеустрою, зміни межі міста Вінниця. Суд наголосив, що рішення Вінницької міської ради № 1140 прийняте 01 лютого 2013 року, тоді як рішення Вінницької міської ради № 1340, яким термін дії договору оренди між позивачем та відповідачем поновлено строком на 4 роки 10 місяців для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, прийнято 21 червня 2013 року. Тому обставини, які стали підставою для відмови в поновленні строку договору оренди, вже існували на момент прийняття рішення Вінницької міської ради від 21 червня 2013 року № 1340. Невідповідність намірів вимогам містобудівної документації (змішана багатоповерхова житлова та громадська забудова, ділянка розміщена частково у межах «червоних ліній»), що існували на момент прийняття Вінницькою міською радою рішення від 21 червня 2013 року № 1340, яким поновлено строк договору оренди земельної ділянки, не може бути підставою для прийняття рішення від 27 червня 2018 року № 1261 про відмову в поновленні строку договору оренди земельної ділянки.

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У січні 2020 року до Верховного Суду від Вінницької міської ради надійшла касаційна скарга, у якій її представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник Вінницької міської ради зазначає, що відмова у продовженні договору оренди земельної ділянки була зумовлена об`єктивними обставинами - наявними містобудівними обмеженнями, які були у загальному вигляді викладені у рішенні Вінницької міської ради. Земельна ділянка розташована у межах населеного пункту та є ділянкою територіальної громади міста Вінниці, повноваження щодо розпорядження якою належать до компетенції міської ради. У позивача відсутні будь-які докази щодо оформлення права власності на гараж чи щодо введення його в експлуатацію на земельній ділянці територіальної громади. Вимога зобов`язати Вінницьку міську раду повторно розглянути питання щодо поновлення терміну дії договору оренди суперечить гарантіям, визначеним у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У січні 2020 року позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги. Вказує, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що відмова у поновленні договору оренди спірної земельної ділянки є незаконною. Аргументи скарги цього висновку не спростовують.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що рішенням Вінницької міської ради від 04 липня 2008 року

№ 2020 «Про передачу громадянам земельних ділянок в оренду» передано ОСОБА_1 , який проживає на АДРЕСА_2 , земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 44,00 кв. м у короткострокову оренду строком на 4 роки 10 місяців для будівництва і обслуговування гаража відповідно до договору оренди.

На виконання рішення Вінницької міської ради від 04 липня 2008 року № 2020 між Вінницькою міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки від 23 січня 2009 року, зареєстрований за № 4.

Рішенням Вінницької міської ради від 21 червня 2013 року № 1340 «Про поновлення терміну дії договорів оренди земельних ділянок громадянам» поновлено ОСОБА_1 термін дії договору оренди земельної ділянки

від 23 січня 2009 року № 4 площею 44,00 кв. м (визначений кадастровий номер :01:012:0017) для обслуговування індивідуального гаража строком на 4 роки 10 місяців, шляхом укладення відповідної угоди про поновлення терміну.

21 червня 2013 року між сторонами укладено угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 23 січня 2008 року № 4. В цій угоді вказано, що вона набуває чинності з дня її державної реєстрації та діє

до 21 квітня 2018 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

від 04 грудня 2013 року № 13966750 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28 травня 2013 року № НВ-013 право оренди ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку було зареєстровано у встановленому законом порядку.

Рішенням Вінницької міської ради від 27 червня 2018 року № 1261 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, відмову у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою, поновлення терміну дії договору оренди та земельного сервітуту» ОСОБА_1 відмовлено в поновленні терміну дії договору оренди земельної ділянки від 23 січня 2008 року № 4 площею

44,00 кв. м для будівництва індивідуальних гаражів на АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю намірів вимогам містобудівної документації (змішана багатоповерхова житлова забудова та громадська забудова, ділянка розміщена частково у межах «червоних ліній»).

Підставою даного позову є незгода позивача з прийнятим рішенням Вінницької міської ради від 27 червня 2018 року № 1261.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які були підставою для відмови в поновленні строку договору оренди, вже існували на момент прийняття рішення Вінницької міської ради від 21 червня 2013 року № 1340, коли строк договору оренди було поновлено, а тому вони не можуть бути підставою для прийняття рішення

№ 1261 від 27 червня 2018 року про відмову в поновленні строку договору оренди земельної ділянки. Суд вважав, що позовну вимогу про зобов`язання Вінницької міської ради поновити термін дії договору оренди земельної ділянки площею 44,00 кв. м від 03 листопада 2008 року, що зареєстрований за

№ 4 від 23 січня 2009 року, з огляду на принцип свободи правочину та на те, що Вінницька міська рада є колегіальним органом, необхідно задовольнити частково шляхом зобов`язання Вінницької міської ради повторно розглянути питання щодо поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки від 03 листопада 2008 року, що не може вважатися втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Апеляційний суд визнав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з таких підстав.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

У статті 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю; у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно зі статтею 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини першої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (частина перша статті 264 ЦПК України).

Аналіз змісту рішення Вінницької міської ради від 27 червня 2018 року № 1261 свідчить про те, що підставою для відмови ОСОБА_1 в поновленні терміну дії договору оренди спірної земельної ділянки стала невідповідність намірів вимогам містобудівної документації (змішана багатоповерхова житлова забудова та громадська забудова, ділянка розміщена частково у межах «червоних ліній»).

Незгода ОСОБА_1 із цим рішенням мотивована, зокрема, порушенням положень Закону України «Про оренду землі», а також тим, що земельна ділянка тривалий час перебуває у його користуванні, за яку він сплачує орендну плату, порушені його права, передбачені статтею 40 ЗК України, а також пунктом 8 договору оренди землі, згідно з яким він має переважне право на поновлення договору оренди на новий строк.

Перевіряючи законність рішення Вінницької міської ради від 27 червня 2018 року № 1261, апеляційний суд у порушення норм процесуального права належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, не з`ясував усіх фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема: не перевірив та не дослідив наявності підстав для відмови у поновленні строку оренди - невідповідність намірів вимогам містобудівної документації; чи дійсно спірна земельна ділянка розміщена частково у межах «червоних ліній»; чи є ці обставини перешкодою для передачі земельної ділянки в оренду та чи буде така передача мати наслідком порушення вимог містобудування, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про незаконність оскарженого рішення, формально пославшись на те, що обставини, які були підставою для відмови в поновленні строку договору оренди, вже існували на момент прийняття цього рішення.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження

№ 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400 та 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Вінницької міської ради задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2019 року скасувати.

Передати справу № 127/15964/19 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2019 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. М. Русинчук

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов