Справа № 461/7719/20 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/53/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м.Львів

Справа № 461/7719/20

Провадження № 22ц/811/53/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 30 жовтня 2020 року у складі судді Юрківа О.Р., у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

встановив:

21 серпня 2020 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до договору кредиту та страхування №Z06.00117.005359012, укладеного 10 червня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , відповідачу надано кредит в розмірі 49 999 грн. зі сплатою 21,99% річних з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком. Вказує, що відповідач скористався кредитними коштами, проте зобов`язання за договором належним чином не виконав. На підставі цього у ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед банком в розмірі 77 575, 61 грн., що складається з: основного боргу - 41 710,25 грн.; простроченого боргу - 5 490, 83 грн.; прострочених процентів - 9 577, 57 грн.; строкових процентів - 509, 88 грн.; плати за обслуговування кредиту - 1 336, 77 грн.; простроченої плати за обслуговування кредиту - 18 004, 44 грн.; пені за несвоєчасне погашення платежів, нарахованої по 29 лютого 2020 року включно, у розмірі 945, 87 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» 58 234, 40 грн. боргу за кредитним договором.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує позивач. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні вимог АТ «Ідея Банк» та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Д атою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Встановлено, що 10 серпня 2019 року сторони уклали кредитний договір №Z06.00117.005359012. Відповідно до цього договору ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 49 999 грн. зі сплатою 21,99% річних на умовах повернення, сплатою кредиту та інших платежів у терміни, передбачені встановленими кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору.

8 липня 2020 року позивачем направлено відповідачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідної даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново (протягом 30 календарних днів з дня направлення вимоги) виконати зобов`язання по кредитному договору. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Відповідач зобов`язань за договором кредиту та страхування не виконав.

Відповідно до розрахунку суми боргу за кредитом, наданого позивачем, борг ОСОБА_1 становить 77 575, 61 грн., що складається з основного боргу - 41 710,25 грн.; простроченого боргу - 5 490, 83 грн.; прострочених процентів - 9 577, 57 грн.; строкових процентів - 509, 88 грн.; плати за обслуговування кредиту - 1 336, 77 грн.; простроченої плати за обслуговування кредиту - 18 004, 44 грн.; пені за несвоєчасне погашення платежів, нарахованої по 29 лютого 2020 року включно, - 945, 87 грн.

Позивачем, в розмір заборгованості включено плату за обслуговування кредиту (1336, 77 грн.) та прострочену плату за обслуговування кредиту (18 004, 44 грн.).

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року згідно із п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Згідно із ч.2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунків щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум, а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до п. 1.5 договору кредиту та страхування №Z06.00117.005359012 від 10 червня 2019 року та згідно із договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, яка включає в себе надання інформації за рахунками позичальника з використанням засобів електронного зв`язку, а саме: зі стаціонарних телефонів України, в контакт - центрі банку, шляхом направлення СМС - повідомлення щодо суми платежу за договором кредиту, зарахування платежу та погашення заборгованості за кредитом, надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із застосування різних каналів зв`язку тощо.

Згідно із ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» надання інформації щодо кредиту відповідача має бути безоплатним.

Разом з тим позивачем встановлено плату за надання такої інформації.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку. Виконання такого обов`язку не може обумовлюватись будь - якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично надання кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюються при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором.

Відтак, такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику.

Відповідно до ч. 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач не мав права встановлювати такий платіж у кредитному договорі, за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, оскільки отримує прибуток у виді відсотків за користування кредитними коштами. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постановах від 11 березня та 1 квітня 2020 року.

Висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення основного та простроченого боргу, строкових та прострочених відсотків, а також пені за несвоєчасне погашення платежів та відмови у задоволенні частини вимог про стягнення плати за обслуговування кредиту відповідають встановленим обставинам та закону.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено і підписано 13 травня 2021 року.

Головуючий

Судді