Провадження №2/523/1834/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участю секретаря - Кащавцевої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення,

ВСТАНОВИВ І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання останніх усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме буд. АДРЕСА_1 та її вселення у вказаний вище житловий будинок.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності належить буд. АДРЕСА_1 . В будинку проживає її дочка - ОСОБА_3 її чоловік - ОСОБА_2 , які їй перешкоджають у користуванні будинком та господарськими спорудами.

На підставі вказаного позивач просить задовольнити її позовні вимоги.

Відповідачі направили до суду відзив на позовну заяву в якому просять відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на те, що вони в будинку проживають за згодою позивача, на протязі їхнього проживання вони не чинять перешкод позивачу у користуванні її власністю.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді від 20.11.2020р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.03.2021р. було закрито підготовче провадження з призначенням розгляду справи за участю сторін.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримала, просить задовольнити.

Відповідачі в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнали посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, заслухавши сторін, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими спорудами під АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2020р. та не оспорюється сторонами по справі.

У вказаному житловому будинку зареєстровані та проживають: дочка позивачки - ОСОБА_3 , та її діти, онуки позивачки: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, з лютого 2020р. в будинку проживає без реєстрації чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_2 . Позивач в будинку не проживає.

Між сторонами по справі, приблизно з літа 2020р. почали виникати конфлікти та сварки, на ґрунті не допуску ОСОБА_1 до належного їй на праві власності житлового будинку. З цього приводу ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Суворовського відділу поліції м. Одеси із заявами на неправомірні дії з боку відповідачів.

Так, з довідок про результати проведення перевірки інформації, викладеної в матеріалах зареєстрованих в ЖЄО №35417 від 16.09.2020р. та ЖЄО №35716 від 18.09.2020р. вбачається, що 16.09.2020р. та 18.09.2020р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 виникла сварка під час якої останній висловлювався нецензурною лайкою, кидався в бійку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка є подругою позивачки, показала, що вона разом з ОСОБА_1 16.09.2020р. під час перебування на території буд. АДРЕСА_1 виникла сварка між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час якої останній кидався в бійку та вдарив позивачку. Причиною скандалу стала незгода відповідачів з присутністю позивачки в будинку. 18.09.2020р. вони не змогли зайти до будинку, так як замки на хвіртки були замінені.

В судовому засіданні відповідачі факт заміни замків в спірному будинку підтвердили, проте вказували, що ключи можуть надити після оплати за замінені замки.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 Цивільного кодексу України (ЦК) передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За приписами частини першої статті 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 317, частини першої, другої статті 319 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК).

Постановою Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» було роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Як встановлено судом та зазначено вище у даному рішенні, відповідачі по справі, змінивши у вересні 2020р. замки в буд. АДРЕСА_1 , чинять перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та володінні її власністю.

Таким чином порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту, шляхом зобов`язання відповідачів не перешкоджати їй у користуванні власністю, а також у її вселенню до будинку. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідачів з посиланням на те, що позивач повинна погоджувати з ними час та осіб, з якими має намір прийти до житлового будинку, оскільки таке не узгоджується із зазначеними вище приписами закону, якими передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд тамає право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При цьому слід зазначити, що дочка та її діти проживають в спірному житловому будинку, як члени сім`ї власника житла, який визначає житлове приміщення, яке вони мають право займати (ст.405 ЦК).

Посилання ОСОБА_2 щодо не притягнення його до адміністративної відповідальності, то таке не має правового значення, так як не спростовує факту перешкоджання ним ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися належним їй житловим будинком.

Інші посилання відповідачів, як на підставу відмови у здоволені позовних вимог, суд відхиляє та вважає їх такими, що жодним чином не впливають на розгляд справи по суті заявлених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

VІ. Судові витрати.

Згідно ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує в рівних частках з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору в розмірі 840,80грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268,279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні власністю - житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 в житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати 840,80грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 13 травня 2021р.

Суддя