ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/141/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника ОСОБА_3 , представника стягувача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/23737/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2020 року (суддя Мазурок О.В.,повне судове рішення виготовлено 26 листопада 2020 року) у справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою, в якій вказували, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 01 грудня 2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року, частково задоволено вимоги ОСОБА_5 та зобов`язано заявників знести септик-вигріб, що розташований по АДРЕСА_1 і 27 серпня 2019 року ОСОБА_5 отримав виконавчий лист. Разом з тим, заявники зазначають, що в ході виконавчого провадження було встановлено, що підземна споруда, яка раніше використовувалася заявниками як септик-вигріб, на даний момент у такий спосіб не використовується і не має будівельно-технічних параметрів, притаманних септику-вигребу. Крім того, до цієї підземної споруди не під`єднані будь-які інженерні мережі, вона звільнена від рідких та твердих побутових відходів і не використовується для збереження таких відходів, а фактично використовується заявниками як погреб для господарських цілей, будівництво якого не потребує ніяких дозвільних документів, а тому, як вказують заявники, наявність підземної споруди-погребу на суміжній до ОСОБА_5 земельній ділянці на даний момент не порушує його законні права та інтереси. Враховуючи викладене, заявники просили суд визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи у справі №686/23737/15-ц, виданих 05 грудня 2018 року на виконання рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 01 грудня 2016 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 оскаржили її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянтів, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що наявна підземна споруда залишилася у незмінному вигляді з моменту ухвалення рішення судом апеляційної інстанції до дня подання відповідної заяви до суду, адже в ході виконавчого провадження боржники вчинили ряд дій, в результаті яких означена споруда втратила усі істотні ознаки септика-вигреба, а наявна підземна споруда не призводить до порушення прав ОСОБА_5 та використовується заявниками як погреб для господарських цілей. Апелянти зазначають, що об`єкт, який порушував права ОСОБА_5 , перестав існувати, а тому вказане підпадає під поняття «інших причин» в розумінні ст. 432 ЦПК України, що дає підстави для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню. Крім того, як вказують апелянти, ОСОБА_5 був присутній в ході виконання робіт по демонтажу інженерних мереж до спірної підземної споруди та в усній формі повідомив, що незважаючи на те, що дана підземна споруда нічим йому не заважає, він і далі наполягає на її знесенні. Тому апелянти просять суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким задовольнити їхню заяву в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. ОСОБА_5 вказує, що фактично в заяві про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, боржники визнали, що рішення суду, яким їх зобов`язано знести септик-вигріб, не виконано, натомість лише від`єднано інженерні мережі, звільнено септик-вигріб від рідких та твердих відходів. Крім того, під час судового засідання в суді першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_2 визнали, що всупереч рішенню суду над септиком-вигребом останні побудували альтанку. А відносно експертного дослідження №32/20 від 17.08.2020 стягувач вважає, що цей висновок не має відношення до розгляду заяви, адже виготовлений станом на 17.08.2020 та з часом втрачає свою актуальність. ОСОБА_5 зазначає, що наведені боржниками в заяві обставини не підпадають під визначені в ст. 432 ЦПК України законні підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник стягувача ОСОБА_5 ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечила і просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Стягувач ОСОБА_5 до суду не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів, заслухавши учасників справи, їх представників та суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди та знесення септика було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 01 грудня 2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року, скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та зобов`язано ОСОБА_1 і ОСОБА_2 знести септик-вигріб, що розташований по АДРЕСА_1 .

07 липня 2020 року приватним виконавцем Лабчуком Р.М. відкрито виконавчі провадження з виконання виконавчих листів №686/23737/15-ц, виданих 05.12.2018, якими зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знести септик-вигріб, розташованого по АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 28-29).

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню заявники посилалися на те, що в ході виконавчого провадження встановлено, що підземна споруда, яка раніше використовувалася заявниками як септик-вигріб, у такий спосіб не використовується та не має будівельно-технічних параметрів, притаманних септику-вигрібу; до цієї підземної споруди не під`єднані будь-які інженерні мережі, споруда звільнена від рідких та твердих побутових відходів і фактично використовується заявниками як погреб для господарських цілей, а тому наявність підземної споруди-погребу на суміжній до ОСОБА_5 земельній ділянці не порушує законні права та інтереси останнього.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з недоведеності заявниками фактичного виконання ними рішення суду в добровільному порядку та в повному обсязі.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду, адже вони узгоджуються із нормами процесуального права та підтверджуються матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції тих обставин, що в ході виконавчого провадження боржники вчинили ряд дій, в результаті яких спірна споруда втратила усі істотні ознаки септика-вигреба, а наявна підземна споруда не призводить до порушення прав позивача ОСОБА_5 , тому ці обставини підпадають під поняття «інших причин» в розумінні ст. 432 ЦПК України, що є підставою для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, судова колегія вважає їх недоведеними.

Так, підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, визначені у частині 2 статті 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом цієї норми закону підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Саме такі роз`яснення надано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 8 від 25 вересня 2015 року «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах».

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи та їх представниками докази, а саме: акти приватного виконавця від 17.07.2020 та від 24.07.2020, фототаблиці і висновок експертного дослідження від 17.08.2020 прийшов до вірного висновку про те, що обов`язок боржників по виконавчих провадженнях за №62505327 та №62505501 від 07.07.2020 з виконання виконавчих листів №686/23737/15-ц, що видані 05.12.2018 року не припинився, адже рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 01.12.2016 останніми не виконано.

Встановлено, що фототаблиці (т. 2 а.с. 32-33) ідентичні фототаблицям, що використовувалися судовим експертом Власюком В.В. під час проведення будівельно-технічної експертизи №368/016, яка складена 19.07.2016 по цивільній справі 686/23737/15-ц (т. 1 а.с. 83-94), що була предметом розгляду та оцінки Апеляційного суду Хмельницької області при ухваленні 01 грудня 2016 року судового рішення, що перебуває на виконанні.

І ці докази узгоджуються із поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , наданими в суді першої інстанції про те, що спірна споруда була і є в такому стані, як і на час постановлення Апеляційним судом Хмельницької області рішення від 01 грудня 2016 року.

Разом з тим, висновок експертного дослідження від 17.08.2020 не є доказом виконання боржниками судового рішення щодо зобов`язання останніх знести септик-вигріб, що розташований по АДРЕСА_1 , адже експертом визначалися будівельно-технічні характеристики саме споруди альтанки та підземної споруди погребу кесонного типу, на якій розташована альтанка; підтверджено, що на час проведення обстеження саме підземної споруди погребу кесонного типу будь які інженерні мережі, трубопроводи водопостачання та водовідведення не під`єднані; ця споруда, як септик вигріб для збереження рідких або твердих відходів не використовується; і саме підземна споруда погреб кесонного типу відноситься до підвальних приміщень і перешкод суміжному землекористувачу у обслуговуванні житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 не створює (т. 2 а.с. 35-58).

І ці доводи апеляції зводяться до незгоди апелянтів із оцінкою судом першої інстанції зазначених доказів.

З врахуванням вищенаведеного, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є обґрунтованими та відповідають вимогам положень ст. 432 ЦПК України і підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 25 січня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай