Справа № 201/9576/20
Провадження № 2/201/657/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

за участю представника позивача адвоката Россіхіної А.В.

за участю відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа Адміністрація Індустріального району Дніпровської міської ради) про встановлення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 07.10.2020р. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради) про встановлення місця проживання дитини.

02.11.2020р. ухвалою судді Ткаченко Н.В. було відкрито провадження по справі та розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 19.07.2013р. між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюб. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2019р. шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі, яка була придбана сторонами у період шлюбу. Втім син був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання батька.

Після розлучення позивач регулярно відвідував сина, однак, починаючи з квітня 2020р. відповідачка перешкоджає позивачу у побаченнях з дитиною, а коли він намагається відвідати сина, викликає поліцію та намагається створити негативне ставлення до позивача, як до батька, у дитини та у оточуючих.

На сьогоднішній день сторони не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Позивач вважає, що місце проживання сина повинно бути визначено разом з батьком, оскільки мати не працює, достатнього доходу для утримання та розвитку дитини не має та використовує дитину, як засіб маніпулювання з метою одержання від позивача грошей не тільки на дитину, а ще на покриття її власних витрат. Маніпуляція відбувається у вигляді заборони позивачу приходити до дитини, а також з боку матері відбувається психічний тиск на дитину у випадках, коли позивач намагається відвідувати сина у школі, що негативно впливає на психічний стан та розвиток ОСОБА_4 . В свою чергу, позивач працює у ПАТ «Інтерпайп Ніжньодніпровський трубопрокатній завод», має стабільний заробіток щоб утримувати дитину, його робочий графік дозволяє йому відводити дитину до школи, займатися з ним ввечері, гуляти, водити його у секції за вибором та бажанням сина, а також іншим чином піклуватися про нього, а тому проживання сина разом з батьком відповідає інтересам сина.

З урахуванням вищевикладеного, просив визначити місце проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, ОСОБА_2 , за місцем реєстрації за адресою - АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 10.12.2020р., за клопотанням представника позивача адвоката Россіхіної А.В. було замінено третю особу у справі з Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради на Службу у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради (а.с. № 77).

Ухвалою суду від 27.01.2021р. за клопотанням голови Адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради було замінено третю особу у справі - зі Служби у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради на Адміністрацію Індустріального району Дніпровської міської ради (а.с. №160).

Цією ж ухвалою було витребувано у третьої особи висновок органу опіки та піклування Адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Висновок органу опіки та піклування Адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради № 3/9-37 від 12.03.2021р. надійшов на е/пошту суду 12.03.2021р. (а.с. № 195-198).

В межах підготовчого провадження у справі відповідачкою 23.12.2020р. подано відзив, в якому ОСОБА_1 , заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначала, що позивач у позовній заяві зазначає неправдиву інформацію, а саме стосовно того, що відповідачка не працювала. Так відповідачка зазначила, що вона працювала в компанії «Квели», «Procter Gamble», «New Wokk» Крім того, відповідачка ніколи не налаштовувала вчителів проти батька, весь квітень та травень 2020р. позивач бачився з сином. І тільки після того, як вона дізналась, що позивач ображає дитину, не відпускала сина до батька. Додатково зазначила, що дитина ніколи не проживала за місцем реєстрації, а проживала або в орендованій квартирі, або в квартирі, де наразі проживає позивачка разом з сином, а саме: АДРЕСА_1 . Відповідачка не бачить доброго ставлення, турботи і любові батька до сина, оскільки позивач постійно залякував її з дитиною, агресивно поводився, ображав відповідачку на очах дитини, застосовував силу, через що відповідачкою 22.07.2020р. було подано заяву в поліцію через психологічне насилля з боку позивача. За час спільного проживання сторін, позивач зловживав спиртними напоями, дуже жорстоко поводився з відповідачкою на очах у сина. Вважала, що позивача наповнює почуття помсти і великої агресії, отже проживання сина з батьком буде суперечити інтересам ОСОБА_4 (а.с. №83-90).

Представником позивача адвокатом Россіхіною А.В. 27.01.2021р. підготовано відповідь на відзив, де представник позивача звертала увагу суду на те, що надані відповідачкою телефони компанії «Квели» відключені. У компанії «New work» не підтвердили працевлаштування ОСОБА_1 . Лише у компанії «Procter&Gamble Україна» підтвердили роботу ОСОБА_1 у лютому-березні 2020р.р. за цивільно-правовим договором. Інших доказів отримання відповідачкою достойного заробітку, який мав би забезпечити її особисті потреби та довести, що вона несе витрати на утримання дитини у розмірі Ѕ, як це передбачено частиною 1 ст.141 СК України, не надано. Водночас, позивачем за рік з липня 2019р. по липень 2020р. було сплачено самостійно аліментів на утримання дитини у розмірі 107 600 грн. Щодо того, що дитина ніколи не проживала за місцем реєстрації, то дійсно з 2013р. по 2019р. сім`я мешкала у орендованій квартирі за адресою АДРЕСА_3 .

Між тим, батьки спільно обрали місцем реєстрації ОСОБА_4 , а саме адресу : АДРЕСА_2 та відповідачка погодилась з тим, щоб дитина була зареєстрована разом з батьком, оскільки вона має іншу адресу реєстрації місця проживання. Всі вислови відповідачки щодо поведінки позивача відносно неї свідчать лише про її особисте ставлення до колишнього чоловіка, а не про ставлення батька до сина. Щодо заяв у поліцію, які відповідачка подавала неодноразово, намагаючись перешкоджати побаченням дитини з батьком, то це є лише доказом того, що саме відповідачка створює напруженість у відносинах, оскільки жодна із заяв не мала подальшого руху та не призводила до жодних юридичних наслідків. Вважала, що відповідачкою не надано жодного доказу того, що вона може надати дитині повноцінний розвиток. Слід також зазначити, що за домовленістю сторін з 24.12.2020р. та до цього часу відповідачка передала дитину батьку та забирала ОСОБА_4 до себе майже 8 разів, оскільки зараз вона працює за таким графіком, що дозволяє їй забирати дитину лише після 21 години.

Таким чином, ОСОБА_4 останній період більший час проводить з татом, бабусею, дідом, друзями та став значно спокійнішим, врівноваженим та почав інтересуватись навчальними дисциплінами, освоював нові навички, що значно розширило кругозір дитини. Враховуючи викладене, просила позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі (а.с. № 118-121).

Відповідачкою у відповідності до положень ст. 180 ЦПК України 05.02.2021р. подано заперечення на відповідь на відзив, де ОСОБА_1 в свою чергу зазначала, що вона дійсно працювала та отримувала заробітну плату. В компанії New Wokk» вона була оформлена не офіційно, саме тому там не підтвердили її працевлаштування, між тим заробітну плату вона отримувала. Щодо наданої позивачем матеріальної допомоги, то це була домовленість сторін та позивач жодного разу не зазначав про те, що ці кошти ним сплачуються тільки на дитину. Позивач і після офіційного розлучення надавав матеріальну допомогу, яка за домовленістю між ними складала в розмірі ј від заробітної плати позивача. Всі надані позивачем кошти витрачались на потреби дитини, відповідачка в свою чергу також несла витрати на дитину, в тому числі на тренування футболом. Щодо реєстрації місця проживання дитина, то відповідачка зазначила, що на цьому наполягав позивач. Підкреслила, що навчанням з дитиною займається вона. Під час хвороби дитини, позивач не цікавився його станом, не прийшов на свято 1-го вересня, коли дитина йшла в перший клас, не бажав відводити дитину на додаткові заняття. Додатково зазначила, що позивач проживає в трьох кімнатній квартирі та окрім нього, в ній проживає ще 7 чоловік, а тому де буде проживати їх син, позивач не зазначає. При цьому, за місцем проживання відповідачки, у сина є своя простора кімната, поруч школа, де у дитини є друзі, а тому визначення місця проживання дитини разом з батьком буде доставляти сину дискомфорт (а.с. № 165-179).

14.04.2021р. представником позивача адвокатом Россіхіною А.В., з урахуванням висновку Служби у справах дітей управління з соціальних питань Адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради від 12.03.2021р., до суду подано додаткові пояснення, в яких представник позивача зазначила, що у Висновку та у запереченнях відповідачки від 11.02.2021р. підтверджується той факт, що ОСОБА_1 протягом останніх років не працювала та не мала власного стабільного заробітку. Відповідачка повністю ігнорувала свій обов`язок надавати дитині утримання, як це вимагає ст.141 СК України, адже довгий час вона існувала за гроші, які батько перераховував як аліменти на дитину. Крім того, станом на 01.04.2021р. відповідачка має заборгованість за користування комунальними послугами, що також свідчить про те, що вона не може забезпечити сину стабільне існування. Представник позивача також звертала увагу суду на той факт, що відповідачка спочатку погодилась з тим, що батько на цей час може надати дитині більше можливостей для розвитку, а потім змінила свою точку зору, а тому така поведінка відповідачки не відповідає інтересам дитини, оскільки стратегічного мислення щодо майбутнього дитини у відповідачки немає. Додатково зазначила, що при складанні висновку не було враховано, що позивачем придбано у 2020р. триповерховий власний будинок, у якому зараз ведуться будівельно-ремонті роботи, де для ОСОБА_4 визначено власний простір. Відзначила, що висновок органу опіки та піклування, є дорадчим, отже не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, а також висновок не є нормативно-правовим або актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер (а.с.№ 207-208).

Підготовче засідання у справі відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 200 та ст. 197 ЦПК України проведено 14.04.2021р. (а.с. № 211).

В судовому засіданні 24.05.2021р. представник позивача адвокат Россіхіна А.В. (діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру серія ДП №2689/016 від 07.10.2020р. а.с. № 52-53, 61) позові вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні незважаючи на висновок органу опіки та піклування, зазначала, що суд не пов`язаний в будь-якому випадку з висновком та повинен розглядати справи на підставі тих доказів, що наявні у справі.

Відповідачка в судовому засіданні 24.05.2021р. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, які вона виклала раніше по тексту відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити, бо вважає, що дитині у такому віці краще буде проживати саме з матір`ю.

Представник третьої особи - Адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради в судове засідання 24.05.2021р. не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с. № 247-248). Листом, який надійшов електронною поштою до суду 12.03.2021р., в.о. начальника служби у справах дітей Молочко А.В. просив справу розглядати без участі представника органу опіки та піклування адміністрації Індустріального району ДМР (а.с.№195).

Ухвалою суду від 24.05.2021р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст.353 ЦПК України) було прийнято рішення про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку змісту заперечень відповідачки стосовно позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

При розгляді справи встановлено наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.07.2013р. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2019р. у справі № 201/6571/19 шлюб між ними розірвано (а.с.№ 7-8).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданим 21.05.2014р. Жовтневим відділом ДРАЦС реєстраційної служби ДМУЮ (а.с.№ 9).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2020р. у справі № 201/8483/20 з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття (а.с.№226-227).

Син ОСОБА_4 проживає з матір`ю у належній їй квартирі на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.03.2019р., розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ОСББ «К 47А» вих. №15 від 01.09.2020р. (а.с. № 96).

В судовому засіданні представник позивача суду повідомила, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2021р. у справі № 202/6085/20 за позивачем було визнано право власності на Ѕ частину цієї квартири (а.с. №220-222).

Відповідачка ці обставини не заперечувала, повідомила, що обізнана про це рішення (незважаючи нате, що воно оприлюднено лише 14.05.2021р.), зазначила, що наміру його оскаржувати не має, оскільки квартира придбана у період шлюбу з позивачем.

Позивач працює у ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на посаді старшого майстра дільниці з оброблення та здавання експортної продукції з 06.12.2005р., що підтверджується довідкою № 12/188 від 22.06.2020р. (а.с.№11). Отримує стабільну заробітну плату, яка в середньому складає приблизно 28 000 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про доходи № 310028673 (а.с. № 10).

За місцем роботи характеризується позитивно як кваліфікований фахівець, ініціативний, має високий авторитет у колективі, користується повагою серед співробітників, має досягнення в роботі, що видно з представленої ним характеристики (а.с. № 50).

Як вбачається з наданого листом від 12.03.2021р. за № 469 висновку Адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради № 3/9-37 про визначення місця проживання малолітньої дитини, відповідачка ОСОБА_1 з 15.12.2020р. перебувала на обліку в Дніпровському міському центрі зайнятості.

З 15.02.2021р. мати дитини працевлаштувалась до КЗО № 217 ДМР, на посаду помічника вихователя дітей віком від 3-х років.

В судовому засіданні 24.05.2021р. відповідачка на запитання головуючого щодо її працевлаштування, повідомила, що вона вже звільнилася з КЗО № 217 ДМР та з 18.05.2021р. проходить двомісячне стажування оператором колцентру на аутсорсинге «WOW Corporation» ізраїльської компанії «IPayLess», вона має вищу освіту, отже там їй буть платити більшу заробітну плату (а.с. № 223-225).

Представник позивача ці нові обставини не просила перевірити у будь-який спосіб, як і не заперечувала той факт, що ОСОБА_1 має вищу освіту, намагається заробляти гроші самостійно і жити не тільки завдяки отриманим аліментам. Адвокат зазначала лише те, що у відповідачки не виходить тривалий час працювати на одному підприємстві (установі, організації), як це пощастило позивачу.

Згідно характеристики ОСББ «К 47А» ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_6 , характеризується позитивно (а.с.№ 196-198).

Аналізуючи висновок Адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради № 3/9-37 від 12.03.2021р. (а.с. № 196-198), суд зазначає наступне.

Як вбачається з вищевказаного висновку, спеціалістами служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області обстежені умови проживання батька дитини та з`ясовано, що ОСОБА_2 створив посильні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку дитини. В квартирі проживає 3 сім`ї з 7 осіб, родина ОСОБА_2 (який вже вдруге одружився) разом з дружиною та немовлям займає найбільшу кімнату.

Також, спеціалістами служби у справах дітей управління із соціальних питань Адміністрації Індустріального району ДМР обстежені умови проживання дитини та з`ясовано, що матір створила належні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку дитини.

За висновком Адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради № 3/9-37 від 12.03.2021р. визнано за доцільне встановити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стаття 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічна норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братися до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08.07.2003р., «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009р.).

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України).

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі 712/11527/17 від 23.12.2020р.

Суд вважає, що в даній справі визначення проживання дитини за місцем проживання батька не буде відповідати інтересам дитини, оскільки зміна постійного місця проживання ОСОБА_4 , який фактично з січня 2017р. постійно проживає з матір`ю, може негативно вплинути на його психологічний стан. При цьому, у разі зміни місця проживання ОСОБА_4 , зміниться і коло оточуючих, будуть втрачені зв`язки дитини з друзями, зміниться навчальний заклад з урахуванням місця проживання батька, що в свою чергу також може негативно вплинути на психологічний стан дитини та навчальний процес.

Цей період (січень 2017р.) встановлений рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2019р. у справі №201/6571/19, коли сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини, отже в силу положень ч.4 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування (а.с. № 7-8).

При цьому, судом прийняті до уваги умови проживання позивача, а саме те, що спеціалістами служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області з`ясовано, що ОСОБА_2 створив лише посильні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку дитини. В квартирі проживає 3 сім`ї з 7 осіб, родинна позивача разом з дружиною та немовлям (позивач вдруге одружився та в нього народилась дитина, якій не має і року) займає найбільшу кімнату. В даному випадку, не можна стверджувати, що проживання ОСОБА_4 в одній кімнаті з однорічною дитиною, у якої ще відсутній встановлений розпорядок дня, позитивно сприятиме його розвитку, як психологічному так і фізичному.

Водночас, при обстежені умов проживання ОСОБА_4 , з`ясовано, що матір створила належні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку дитини.

Суд критично оцінює твердження представника позивача щодо того, що позивачем придбано будинок, де наразі ведуться будівельно-ремонтні роботи та де для ОСОБА_4 в подальшому буде визначено власна кімната, оскільки будь-яких підтверджень цьому суду не надано.

Крім того, на запитання головуючого представник позивача зазначала, що дійсно цей будинок зведено до даху, всередині ведуться будівельно-ремонтні роботи, будинок не введено в експлуатацію, отже не зареєстровано і право власності на це приміщення за ОСОБА_2 . Точного часу завершення будівельно-ремонтних робіт адвокат ОСОБА_7 суду не повідомила.

Фахівцями відділу Дніпропетровського міського центру соціальних служб в Індустріальному районі м. Дніпра проводилась робота з родиною ОСОБА_1 . Так, наданий висновок оцінки потреб сім`ї від 22.01.2021р. за №6 та з`ясовано, що потреби дитини задовольняються в повному обсязі. Батьківський потенціал матері на достатньому рівні. У дитини є все необхідне для повноцінного розвитку та проживання з матір`ю.

Як зазначав по тексту позову позивач, проживання сина разом з батьком відповідає більше інтересам дитини, оскільки відповідачка не має достатнього доходу для утримання та розвитку дитини, тоді як позивач має стабільний заробіток.

Втім, як вбачається з листування між сторонами у месенджерах, а також долучених роздруківках банківських рахунків, ОСОБА_1 , хоч і не постійно (це лише у порівнянні з позивачем) , втім працює та отримає гроші (а.с. № 102, 127-123, 190-191).

Також варто зазначити, що долучені до матеріалів справи позивачем фото, на якому він зображений з сином та племінником на відпочинках (а.с. № 136-140) підтверджує, що батько виконує свої обов`язки, які на нього покладені законом по участі у вихованні та забезпеченні неповнолітньої дитини.

Поза увагою суду не може залишитися той факт, що ці фотографії з іншої сторони спростовують твердження сторони позивача про те, що ОСОБА_1 , перешкоджає у спілкуванні дитини з батьком.

Сам факт, що відповідачка не робила фотознімки проведення спільного часу (чи відпочинку) з сином, не є доказом, що вона не приділяє уваги вихованню дитини.

Під час судового засідання 24.05.2021р. ОСОБА_1 стверджувала, що ОСОБА_4 , коли він знаходиться за місцем проживання батька (а вона цьому не перешкоджає), то фактично опікуються більше батьки ОСОБА_2 , тобто бабуся та дідусь, оскільки позивач вдруге одружився та і нього є немовля.

Доказів зворотного ні ОСОБА_2 , ні його представник, суду не надали, факт створення іншої родини, де є немовля, не спростували.

Відповідно до характеристики наданої КЗО «Середня загальноосвітня школа № 121» ДМР, обидва батьки дитини - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 цікавляться навчанням дитини та відповідально ставляться до її виховання. ОСОБА_1 відвідує батьківські збори, ОСОБА_2 постійно хвилюється за дитину. Дитина має достатній рівень навчальних досягнень з усіх предметів.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 , постійно проживаючи разом з матір`ю, має достатній рівень навчальних досягнень, суд не може зробити висновок про те, що відповідачка не приділяє уваги вихованню дитини. Крім того, факт того що відповідачка займається дитиною підтверджується SMS-листуванням.

Окрім навчання, відповідачка піклується і про стан здоров`я дитини, що підтверджується виписками з картки дитини, які свідчать про звернення відповідачки до лікарів у разі хвороби дитини (а.с.№ 93-94, 112-113).

В судовому засіданні 24.05.2021р. ОСОБА_1 демонструвала суду амбулаторні карти сина, які знаходяться саме в неї, отже саме вона слідкує за щепленнями, лікуванням сина у разі потреби тощо.

Доказів зворотного ні ОСОБА_2 , ні його представник, суду також не надали.

З письмового пояснення ОСОБА_1 , наданого до служби у справах дітей управління із соціальних питань адміністрації Індустріального району ДМР, з`ясовано, що остання не заперечує проти повноцінного спілкування батька з сином, а представник позивача, у відповіді на відзив від 27.01.2021р. взагалі зазначила, що відповідачка з 24.12.2020р. на день подання відповіді на відзив, передала дитину батьку, що позбавляє суд зробити висновок про те, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з сином.

Щодо тверджень представника позивача про те, що позивач усіляко намагався допомагати відповідачці, забираючи дитину з дитячого садочку, піклувався про комфорт дитини, сплачував самостійно аліменти на утримання дитини, то суд зазначає, що відповідно до ст. 157 СК України, це обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини та відповідно до ст.ст. 180-201 СК України по утриманню дитини.

Єдиний, заслуговуючий на окрему увагу суду, факт того, що ОСОБА_1 у певний період часу сама не заперечувала щоб син тимчасово проживав з батьком, про що зазначено у SMS-листуванні (а.с. № 128-130), не може бути покладено в основу рішення суду про задоволення позовних вимог, оскільки докази у справі оцінюються у їх сукупності за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України.

Отже, враховуючи вік малолітнього ОСОБА_4 , який на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно (також не може бути допитаним судом) та враховуючи зібрані у справі докази з урахуванням висновку Адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради № 3/9-37 від 12.03.2021р., суд вважає, що на даний час проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір,ю ОСОБА_1 найкраще забезпечить інтереси дитини, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа Адміністрація Індустріального району Дніпровської міської ради) про встановлення місця проживання дитини разом з батьком слід відмовити.

При прийнятті даного рішення судом враховано принцип ст. 6 Всесвітньої Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією № 1386 Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., де зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд бере до уваги, що врахування судами принципу ст. 6 Декларації не є обов`язковим, втім у спірних правовідносинах вважає його врахування доцільним та необхідним.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, які понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 840грн.80коп. відносяться на його рахунок ( а.с.№ 2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 150, 151, 155 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», постановою Верховного Суду у справі 712/11527/17 від 23.12.2020р., ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч.4 ст. 82, ст. ст. 89, 128-131, 141, 223, ч. 1 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В І Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа Адміністрація Індустріального району Дніпровської міської ради) про встановлення місця проживання дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.