Справа № 444/2322/20
Провадження № 2/444/149/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ ім. Л. Погорілого про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку 158994.54 грн.

В обґрунтування позову покликається на те, що 30.03.2017 року його було звільнено з посади молодшого наукового співробітника Львівської філії УкрНДІПВТ у зв`язку із скороченням чисельності працівників. При звільнені йому виплачено вихідну допомогу. Вказує, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13.07.2017 року у цивільній справі №444/999/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені Л.Погорілого про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу визнано незаконним та скасовано наказ №15-к від 29.03.2017 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади молодшого наукового співробітника Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені Л.Погорілого та поновити на посаді. Окрім цього, стягнуто з Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені Л.Погорілого компенсацію за час вимушеного прогулу з 30.03.2017 року по день винесення судового рішення 13.07.2017 року у розмірі середнього місячного заробітку та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Зазначає, що рішення суду відповідачем виконано, однак при проведенні розрахунків відповідачем безпідставно вираховано з нього суму вихідної допомоги, виплаченої йому при звільненні в сумі 4676,31 грн.

Вказує, що виплата була проведена відповідачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки і з його боку недобросовісності, тому підстави для її повернення відсутні. Також вказує, що вихідна допомога при звільненні в сумі 4676,31 грн. була виплачена йому при звільнені, але надалі 27.07.2017 року безпідставно стягнута з нього, а тому право на вихідну допомогу порушено 27.07.2017 року. У звязку з вищенаведеним, просить позов задоволити.

18 лютого 2020 року відповідачем подано відзив, у якому зазначає, що позовні вимоги позивача вважає безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають з наступних підстав. Відповідач здійснив виплату позивачу на виконання рішення суду. 27.07.2017 року позивачу було виплачено компенсацію за час вимушеного прогулу на виконання рішення суму в сумі 16 133,28 грн. Зазначає, щодо решти суми, яка підлягала виплаті позивачу в якості компенсації, а саме в розмірі 4 676,31 грн, існував спір між сторонами, оскільки позивач незаконно отримав вихідну допомогу при звільненні, бо в подальшому його було поновлено на роботу і йому компенсовано час вимушеного прогулу. Також зазначає, що у червні 2020 року вказану суму було виплачено позивачу. Відтак, позивач не був звільнений 27.07.2017 року, а тому з ним не мав проводитись розрахунок при звільнення. Вказує, що позивач відновив роботу на посаді молодшого наукового співробітника з 13.07.2017 року і отримав компенсацію за час вимушеного прогулу на виконання рішення суду. Також, позивачу вчасно було виплачено і вихідну допомогу при звільненні у березні 2017 року. Просить у позові відмовити.

08 грудня 2020 р. позивачем подано відповідь на відзив, яка містить пояснення на заперечення відповідача.

06 жовтня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просять такі задовольнити повністю з підстав викладених у позові.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просить у такому відмовити за необґрунтованістю з підстав викладених у відзиві на позов.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна, припинення право відношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової шкоди); визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та 30 березня 2017 року звільнений у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серїї НОМЕР_1 .

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13.07.2017 року у цивільній справі №444/999/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені Л.Погорілого про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу визнано незаконним та скасовано наказ №15-к від 29.03.2017 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади молодшого наукового співробітника Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені Л.Погорілого та поновити на посаді. Стягнуто з Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ імені Л.Погорілого компенсацію за час вимушеного прогулу з 30.03.2017 року по день винесення судового рішення 13.07.2017 року у розмірі середнього місячного заробітку та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Рішення набрало законної сили 02.08.2017р.

Наказом Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ ім. Л. Погорілого від 13.07.2017 року №51-к позивача поновлено на посаді молодшого наукового співробітника.

Копія розрахункового листка за липень 2017 року підтверджує, що ОСОБА_1 за липень місяць 2017 року нараховано 17889,20 грн. (оклад по днях, компенсація), утримано податків 3488,40 грн. Всього виплачено 14400,80 грн. (а.с.30).

Із акту перевірки і припису Головного управління держпраці у Львівській області від 08.11.2017 р. №13/15/186/2603 та Акту розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення Жовківського районного центру зайнятості від 14.12.2017 року№113 вбачається, що відсутні порушення щодо вирахування суми вихідної допомоги ОСОБА_1 .

Копія розрахункового листка за червень 2020 року підтверджує, що ОСОБА_1 за червень місяць 2020 року нараховано та виплачено 4676,31 грн. (вихідна допомога).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Заробітна плата як винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, складається з таких частин: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові та матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5 затверджено Інструкцію зі статистики заробітної плати, яка містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Пунктом 1.3 Інструкції передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці.

Пунктом 3.8 Інструкції передбачено, що суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору відносяться до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці.

Виплата вихідної допомоги передбачена ст. 44 КЗпП України, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, визначених зокрема п. 1 ст. 40 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

З огляду на викладене, вихідна допомога при звільненні працівника не відноситься до заробітної плати, а є складовою інших виплат, що не належать до фонду оплати праці.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що відповідачем Львівською філією Державної наукової установи УкрНДІПВТ ім. Л. Погорілого було здійснено повний розрахунок при звільненні.

Даний факт підтверджується самим позивачем у позовній заяві та не оспорюється відповідачем, а відтак вказані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Встановивши зазначені обставини та дослідивши докази, надані в їх обґрунтування, суд дійшов висновку, що відповідачем було проведено повний розрахунок при звільненні в строки, передбачені ст. 44, 116 КЗпП України, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2017 року по 10.06.2020 року відсутні.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що взадоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 23, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

У позовних вимогах ОСОБА_1 про стягнення з Львівської філії Державної наукової установи УкрНДІПВТ ім. Л. Погорілого в його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 158 994,54 грн. за період з 27 липня 2017 року по 10 червня 2020 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 03.06.2021 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.