У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2021 Справа №607/19271/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

за участю секретаря с/з Комінярської О.М.,

державного виконавця Старжинського Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Любого А. про примусове проникнення до житлового приміщення боржника, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Любий А. звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з поданням, у якому просить вирішити питання про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя (зареєстроване місце проживання) АДРЕСА_1 .

В обгрунтування подання вказує, що на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження № 56368861 з примусового виконання виконавчого листа №607/19271/14-ц, виданого 08.07.2015 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 1472439 (один мільйон чотириста сімдесят дві тисячі чотириста тридцять дев`ять) грн.. 72 коп. та процентів за користування коштами у розмірі 285133 (двісті вісімдесят п`ять тисяч сто тридцять три) грн.. 26 коп. за період з дня отримання коштів по 23 лютого 2015 року та 3654 грн. сплаченого судового збору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

У судовому засіданні державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Старжинський Т.Р. подання підтримав та суду повідомив, що боржник злісно ухиляється від виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості за договором позики. Вказав, що йому направлялася поштова кореспонденція рекомендованими листами, однак боржник особисто нічого не отримував . Дії щодо встановлення місця знаходження боржника ОСОБА_1 відділом ДВС не вживалися, подання про розшук боржник не подавали. Вказав, що у матеріалах виконавчого провадження відсутня інформація про те, що боржник особисто повідомлений про відкриття щодо нього виконавчого провадження. Зазначив, що примусове проникнення до житла боржника необхідне для примусової реалізації майна боржника ОСОБА_1 .

Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, заслухавши думку державного виконавця, суд приходить до наступного висновку.

16 березня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/19271/14-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 1472439 (один мільйон чотириста сімдесят дві тисячі чотириста тридцять дев`ять) грн.. 72 коп. та процентів за користування коштами у розмірі 285133 (двісті вісімдесят п`ять тисяч сто тридцять три) грн.. 26 коп. за період з дня отримання коштів по 23 лютого 2015 року та 3654 грн. сплаченого судового збору.

10 травня 2018 року старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Корнатою Р.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56368861 з примусового виконання виконавчого листа №607/19271/14-ц від 08 липня 2015 року.

Повідомлення про вручення боржнику ОСОБА_1 вищевказаної постанови при матеріалах справи відсутнє.

06.12.2019 р. державним виконавцем зроблено запити в реєструючі органи з метою з`ясування майнового стану боржника.

22 червня 2020 року до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) надійшла заява стягувача,відповідно до якої квартира, в якій проживає боржник є власністю батька боржника, який на даний час є померлим та встановлено, що єдиним спадкоємцем є боржник.

06 серпня 2020 року державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) звернувся до суду з поданням про надання дозволу на звернення стягнення на успадковане майно.

06 серпня 2020 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у задоволенні подання державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про надання дозволу на звернення стягнення на успадкове майно відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Семенеко Л.М. задоволено, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скасовано та постановлено нове рішення, яким подання державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) задоволено, надано дозвіл на звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , що належить в частці спадкового майна ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа №607/19271/14-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 1 472 439 грн. 72 коп. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3654 грн. сплаченого судового збору.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Частиною 1 статті 439 ЦПК України встановлено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Під час розгляду подання судом встановлено, що матеріали подання не містять доказів на підтвердження того, що боржник свідомо та умисно перешкоджає державному виконавцю проведенню вказаних виконавчих дій, не даючи доступу до належного йому житлового приміщення.

При матеріалах справи відсутні докази того, що боржнику відомо про наявність виконавчого провадження про стягнення з нього заборгованості за договором позики у розмірі 1 472 439 грн. 72 коп. та 3654 грн. судового збору, оскільки даних про те, що боржнику ОСОБА_1 направлялась постанова про відкриття виконавчого провадження і що він отримав постанову про відкриття провадження немає, що і підтвердив в судовому засіданні державний виконавець.

У поданні державного виконавця йдеться про те, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення суду, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, вказаною у виконавчому документі та як доказ того, що боржнику постанова направлялася неодноразово виконавець зазначив, що додає копії поштових реєстрів відправлень

Однак, суд звертає увагу на те, що до матеріалів подання не додано ні доказів отримання боржником поштової кореспонденції, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження, ні копії поштових реєстрів, які би свідчили про те, що такі документи були направлені боржнику ОСОБА_1 на адресу його зареєстрованого місця проживання.

Так, до матеріалів подання додані акти державного виконавця від 05 квітня 2021 року, 22 квітня 2021 року, 30 квітня 2021 року про вихід за адресою боржника, а саме в АДРЕСА_1 , однак суд не може вважати належними та допустимими доказами, оскільки відсутні дані про те, що боржнику направлялася та він отримав відповідні вимоги виконавця про надання доступу до майна боржника квартири АДРЕСА_2 .

Інших доказів в підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 перешкоджає у здійсненні державним виконавцем виконавчих дій, та, зокрема, доказів стосовно того, що ним чиняться перешкоди у доступі державному виконавцю до його житла, суду не надано.

Відтак, з огляду на вищенаведені обставини, судом не встановлено підстав для надання дозволу державному виконавцю на проникнення до зазначеного у поданні житла.

Крім цього, судом, взято до уваги конституційне право особи, закріплене ст. 30 Конституції України, згідно якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Аналіз положень Закону України «Про виконавчепровадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Примусове проникнення до житла людини є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки пов`язане з обмеженням конституційного права людини на недоторканість житла чи іншого володіння.

Таким чином, при вирішенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника суд має переконатися, що боржник злісно та свідомо перешкоджає державному виконавцю у вчиненні виконавчих дій з метою опису та арешту майна, чим порушує права стягувача.

Відповідно до положень статті 12ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, розглянувши матеріали подання, вважає, що таке до задоволення не підлягає у зв`язку з його необґрунтованістю та передчасністю.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 259, 260, 261, 269, 352-354, 439 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Івано-Франківськ) Любого А. про надання дозволу на примусове проникнення до житлового приміщення боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Копію ухвали надіслати до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич