Справа № 263/4395/21
Провадження № 4-с/263/32/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Федоренко Т.І.,при секретарі Тимошенко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (міста Харків),стягувач ОСОБА_2 , ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Центрального ВДВС м.Маріуполя, за вимогою якої просить скасувати постанову про арешт майна боржника від 28.02.2017 у виконавчому провадженні № 49184897.

Заява обґрунтована тим, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17.09.2015року з заявника стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 21.07.2015 року і до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення 27.10.2015 року було видано виконавчий лист. Постановою головного державного виконавця Жовтневого ВДВС ММУЮ Крилової Л.Ю. від 03.11.2015 року було відкрито виконавче провадження № 49184897. 28.02.2017 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника, оскільки у нього малась заборгованість по сплаті аліментів. На підставі постанови про прийняття виконавчого провадження дане виконавче провадження було прийнято до примусового виконання Приморським ВДВС у м.Маріуполі. Згідно довідки розрахунку заборгованості у заявника відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Він звертався до Приморського ВДВС із заявою про зняття арешту з майна, однак йому було відмовлено. Враховуючи, що заборгованість по сплаті аліментів відсутня, вважає, що підстави для утримання цого майна під арештом відпали, тому звернувся до суду із вищевказаною скаргою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.04.2021 року прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання в справі.

Заявник та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд скарги за їх відсутності.

Державний виконавець Приморського ВДВС Красюк О.О. до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд скарги без участі представника Відділу. Вирішення справи залишила на розсуд суду.

Стягувач ОСОБА_2 надала заяву про розгляд скарги за її відсутності. Заперечувала проти її задоволення, у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів та не в повному обсязі.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Постановою від 03.11.2015 року головного державного виконавця Жовтневого ВДВС ММУЮ Крилової Л.Ю. було відкрито виконавче провадження № 49184897 з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17.09.2015 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 21.07.2015 року і до повноліття дитини.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Частиною 1 та 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Як вбачається з матеріалів справи в ході виконавчого провадження № 49184897 головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполь, з метою повного та своєчасного виконання рішення суду було винесено постанову від 28.02.2017 про арешт усього рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_1

01.12.2020 року ОСОБА_1 подав заяву про зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадження № 49184897 у зв`язку з відсутністю боргу зі сплати аліментів.

Листом від 02.03.2021 року № 17.4-75/8518 Приморським ВДВС у м.Маріуполі було повідомлено заявника про неможливість скасування арешту майна боржника ОСОБА_1 , оскільки останній не має постійного доходу, яким можливо забезпечити виконання рішення про стягнення аліментів.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складену Центральним ВДВС м.Маріуполь заборгованість ОСОБА_1 за сплати аліментів станом на 01.11.2019 року відсутня.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складену Приморським ВДВС м.Маріуполь станом на 01.03.2021 року ОСОБА_1 має переплату зі сплати аліментів у розмірі 1886 грн.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Накладення арешту на майно боржника є правом, а не обов`язком державного виконавця, тому державний виконавець при прийнятті такого рішення, яке обмежує право власника на користування та розпорядження своїм майном, повинен впевнитися в наявності підстав для такого обмеження.

Даючи оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі, незважаючи на відсутність заборгованості у ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання дитини, було неправомірно проігноровано лист Магдяка І.Р. від 01.12.2020 щодо скасування арешту, накладеного на його майно, а відтак суд дійшов висновку, що вимоги поданої скарги є обгрунтованими та знайшли своє підтвердженя в ході її розгляду, а відтак вона підлягає задоволенню судом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (міста Харків)-задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (міста Харків) щодо зняття арешту майна у виконавчому провадженні № 49184897 .

Зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (міста Харків) скасувати арешт майна накладений на підставі постанови від 28.02.2017 про арешт усього рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 у виконачому провадженні № 49184897.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.І.Федоренко