1Справа № 335/8493/19 2/335/85/2021
РІШЕННЯ
12 травня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна придбаного під час шлюбу та визнання права власності на нього,
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна придбаного під час шлюбу та визнання права власності на нього.
В обґрунтування позову зазначила, що 30.08.2003 року позивач уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач разом із чоловіком та дітьми з липня 2018 року до квітня 2019 року проживали у квартирі АДРЕСА_1 , а після того як ОСОБА_2 , вигнав позивача із зазначеної квартири разом з дітьми, вони переїхали за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає у теперішній час
23.07.2018 року відповідач під час шлюбу за спільні кошти у сумі - 986 084,72 грн. придбав квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65.09 кв.м., житлова площа-51,2 кв.м., яка була зареєстрована на відповідача.
Відповідно п. 5.7. Договору купівлі квартири, зазначено, що: «Покупець повідомляє, що квартира придбається за згодою його дружини ОСОБА_1 ».
Таким чином вартість спільного майна придбаного під час шлюбу складає - 986 084,72 грн.
Виходячи із рівності часток подружжя на майно придбане у шлюбі поділу підлягає із суми наявного майна - 986 084,72 гри., поділити на 2 дорівнює частку кожного із подружжя, яка відповідно складає суму - 492 042,36 грн.
В судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення заперечує.
Відповідач та його представник в судові засідання неодноразово не з`являлися, представником позивача подавалися заяви про відкладення судових засідань, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність та відзив на позов суду не надали.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У звязку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.08.2013 року відділом реєстрації актів громадського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 274, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.
Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
За час перебування у шлюбі за спільні кошти було придбано нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 65,09 кв.м., право власності на яку набуто на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д.
Відповідно п. 5.7. Договору купівлі квартири, зазначено, що: «Покупець повідомляє, що квартира придбається за згодою його дружини ОСОБА_1 , що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 23.07.2018 року за р. № 1879».
Таким чином вартість спільного майна придбаного під час шлюбу складає - 986 084,72 грн.
Надані позивачем докази про придбання квартири за адресою: АДРЕСА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові.
На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , є спільної сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Відповідно до ч.3 ст.65 СК України згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
З поданих матеріалів вбачається, що між сторонами існує спір про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя квартири, за адресою: АДРЕСА_3 .
На час розгляду справи відповідачем не надано будь-яких даних, з урахуванням яких можливо було б дійти висновку про врегулювання спору. Крім того, матеріали справи не містять даних про компенсацію належної позивачці частки у спільному майні подружжя, яке перебуває у користуванні відповідача.
Відповідно до ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду.
Сторони уклали шлюб 30.08.2003 року. 23.07.2018 року, тобто під час перебування в шлюбі, на імя відповідача було придбано спірну квартиру. Виходячи з позиції Великої палати ВС щодо абсолютної презумпції спільності права власності подружжя на майно набуте під час шлюбу, ця квартира є спільною власністю подружжя. Інше має бути доведено відповідачем.
Такої необхідності не було б лише у випадку, як би квартиру було придбано відповідачем до шлюбу, або під час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, або в порядку приватизації - це безумовні підстави вважати придбане майно особистою власністю одного з подружжя у відповідності до ст.57 СК України.
Виходячи з наведеного, спірна квартира під вимоги, зазначені в ст.57 СК України не підпадає.
Тому судом встановлені достатні підстави вважати спірну квартиру об`єктом спільно сумісної власності подружжя.
Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
За викладених обставин, суд приходить до висновку, що об`єкт нерухомого майна, а саме: квартира АДРЕСА_3 , яка придбана сторонами під час зареєстрованого шлюбу та належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, за умови відсутності домовленості між сторонами про поділ спільного майна, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні - по 1/2 частині.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції" зазначив, що володіння майном повинно бути законним.
Так, матеріалами справи підтверджено, що спільне володіння та користування майном, придбаним під час шлюбу сторонами є неможливим. Обставин, які б свідчили про спричинення істотної шкоди інтересам співвласника майна - відповідачу ОСОБА_2 , внаслідок поділу спільного мана подружжя судом не встановлено та відповідачем не наведено.
З урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи з того, що зазначене у позові майно набуте подружжям за час зареєстрованого шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, договори щодо розпорядження та користування спірним майном не укладались, при поділі цього майна, частки кожного з подружжя є рівними, а тому з врахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню і кожному із сторін належить по 1/2 частині спірного майна, тому за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4920, 43 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 247, 263-265, 273 ЦПК України суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна придбаного під час шлюбу та визнання права власності на нього - задовольнити.
Визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , що мешкає за адресою АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , що мешкає за адресою АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 4920 гривень 43 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Воробйов