Справа № 462/3880/21
УХВАЛА

04 червня 2021 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Колодяжний С.Ю., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Перша Львівська державна нотаріальна контора, Сьома Львівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася поштовим зв`язком із зазначеним вище позовом, який отриманий судом 03.06.2021 року, в якому просить визнати недійним заповіт ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 06.08.2020 року державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Сулимою Н.Б., з посиланням на те, що за даним заповітом спадкодавець заповів усе своє майно відповідачу ОСОБА_2 , що порушує її права як спадкоємця за заповітом від 05.08.1997 року, за яким ОСОБА_3 заповів їй 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ознайомившись з матеріалами даної справи, вважаю, що вона не підсудна Залізничному районному суду м.Львова, виходячи з наступного.

Зі змісту позову та матеріалів позовної заяви вбачається, що позов подано з приводу нерухомого майна, а саме стосується правочину щодо частки житлового будинку та земельної ділянки в с.Лагодів Перемишлянського району Львівської області (на даний час Львівський район Львівської області).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Учасники справи зобов`язані діяти в межах відповідних судових процедур. Зазначені процедури спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду (ст.19 ЦПК України).

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, за загальними правилами підсудності справ позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебуванням, якщо інше не передбачено законом.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця або, якщо це місце невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна; право наспадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261 - 1265 ЦК України.

Таким чином, право на спадкування є не абстрактним, а цілком конкретним і невіддільним від предмету спадкування (спадкової маси, спадкового майна). Таким же конкретним є і питання визнання заповіту недійсним, оскільки, його кінцевими метою і результатом є реалізація (захист) права спадкоємців за законом на спадкування певного майна (частки в ньому), а відтак, набуття в порядку спадкування у власність майна чи унеможливлення такого.

Більш того, згідно із абз. 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо укнизі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Тобто, територіальна юрисдикція суду за позовами з приводу нерухомого майна визначається за правилами виключної підсудності.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року визначено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до абз. 4 п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захистправа власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.42 Постанови № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини тощо.

Вказаний висновок викладений зокрема у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 202/5755/17 (провадження № 61-3561св18).

Тлумачення ч.1 ст.30 ЦПК України свідчить, що правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (виникненням, зміною, припиненням), про недійсність договорів щодо такого майна та застосування наслідків недійсності договору, з приводу невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно, з приводу звернення стягнення на нерухоме майно.

Такий висновок викладений зокрема у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 2020/11611/2012 (провадження № 61-1912св20).

Зі змісту позовних вимог позивача вбачається, що до складу спадщини входять майнові права спадкодавця на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , а тому на спори, що виникають з приводу вказаного майна, розповсюджується правило виключної підсудності.

Вказане кореспондується із правовим висновком, висловленим Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року, справа № 489/2055/19.

Отже, зважаючи на предмет спору та характер спірних правовідносин, вважаю, що до даної позовної заяви мають бути застосовані правила виключної підсудності і вона має розглядатися судом за місцем знаходження нерухомого майна.

Так, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України).

Стаття 32 ЦПК України передбачає, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи наведене, дана справа не підсудна Залізничному районному суду м.Львова, оскільки спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, яке територіально знаходиться у Львівському районі Львівської області (Перемишлянська ОТГ), а тому справа має бути направлена за правилами виключної підсудності до Перемишлянського районного суду Львівської області.

Керуючись ст. 30-32 ЦПК України,

постановив:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Перша Львівська державна нотаріальна контора, Сьома Львівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним передати на розгляд Перемишлянському районному суду Львівської області (81200, Львівська обл., м. Перемишляни, вул. Галицька, 67а).

Копію ухвали невідкладно направили позивачу для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання ухвали до Львівського апеляційного суду, відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через Залізничний районний суд м. Львова.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Згідно з ч.3 ст.31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті (справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду), здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний