Справа № 497/1560/2020
Провадження № 2/497/111/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2021 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Раца В.А.,

секретаря - Божевої І.Д.,

за участю сторін: представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області по справі № 497/1599/19 від 14.11.2019 року та призначити до стягнення для утримання неповнолітніх дітей аліменти, до встановлених законом 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до закінчення навчання старшою дочкою.

Вимоги мотивує тим, що рішенням суду від 14 листопада 2019 року з нього на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій одиниці в розмірі по 2 000,00 грн. на кожну дитину, а разом - 6 000,00, але не менш встановлених законом 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - починаючи з 25.10.2019 року і до досягнення старшою дочкою 23-річного віку або до закінчення навчання. Призначені до стягнення аліменти стягуються у виконавчому провадженні ВП 60854130 відкритого постановою державного виконавця 11.12.2019 року. Позивач до цього часу сумлінно сплачував аліменти, проте, 22.10.2020 року отримав травми у вигляді тупої травми грудної клітини, численні перелами ребер, правобічний пневмо-гемоторакс. Зазначені ушкодження негативно вплинули на його самопочуття, що позивач пов`язує з можливими ушкодженнями внутрішніх органів, у зв`язку із чим планує після можливості самостійно пересуватись, пройти відповідне обстеження та лікування. Тобто, на невизначений проміжок часу з урахуванням витрат необхідних на відновлення стану здоров`я, позивач невзмозі виконувати зобов`язання зі сплати аліментів у розмірі визначеному рішенням суду. Також зазначає, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 14.11.2019 року по справі № 497/1599/19, з позивача призначено стягнення на користь відповідачки для утримання неповнолітніх дітей зокрема, аліменти - до досягнення старшою дочкою 23-річного віку або до закінчення навчання. Проте, відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а як вбачається з рішення суду на позивача покладені обов`язки сплати аліментів незалежно від того, навчатиметься дитина чи ні, що суперечить приписам ст.199 СК України.

Ухвалою суду від 23.11.2020 року провадження по справі було відкрито та вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. В подальшому ухвалою суду від 10.12.2020 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача Чаленко І.Д., який діє на підставі довіреності (а.с.25), в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначила, що при розгляді справи про стягнення аліментів ОСОБА_3 був присутній та погодився сплачувати аліменти, які визначені в рішенні суду від 14.11.2019 року.

Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних обставин.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 14 листопада 2019 року по справі № 497/1599/19 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - у твердій грошовій одиниці в розмірі по 2 000 грн. на кожну дитину, а разом - 6000 грн. щомісячно, але не менш встановлених законом 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - починаючи з 25.10.2019 року і до досягнення старшою дочкою ОСОБА_7 23-річного віку або до закінчення навчання, а далі - продовжувати стягувати аліменти в розмірі 4000 грн. - до досягнення повноліття дочкою ОСОБА_8 - до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; а з 07.10.2028 року - продовжувати стягувати аліменти на утримання молодшої дитини - неповнолітнього ОСОБА_9 - в розмірі 2 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення молодшою дитиною - сином ОСОБА_9 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.12-17). Це рішення набрало законної сили та на його підставі Болградським районним судом Одеської області був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 60854130 (а.с.19,20).

Також з цього рішення вбачається, що відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав та погодився сплачувати аліменти в цьому розмірі. Апеляційну скаргу на рішення суду він не подавав, рішення суду в частині стягнення аліментів на період навчання старшої дочки також не оскаржував, а твердження позивача щодо вимог ч.1 ст. 199 СК України є підставою для апеляційного розгляду, а ні розгляду спору в даному випадку.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, ця позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що він у жовтні 2020 року отримав травми у вигляді тупої травми грудної клітини, численні перелами ребер, правобічний пневмо-гемоторакс.

Як вбачається з виписки № НОМЕР_1 з медичної картки стаціонарного хворого, ОСОБА_3 дійсно з 16.10.2020 року по 22.10.2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ «Міська клінічна лікарня №11» з вищезазначеним діагнозом. Після виписки з медичного закладу йому було рекомендовано лікування в медичному закладі за місцем проживання та обмеження фізичних навантажень протягом 2 тижнів, тобто в матеріалах справи не має доказів тривалого лікування позивача, а є лише докази його одноразового лікування з медичному закладі, з недовготривалим терміном. Позивач звернувся до суду з позовом 17.11.2020 року, тобто після всіх обмежень в фізичних навантаженнях (виписаний 22.10.2020 року - два тижні минули 07.11.2020 року). Інших доказів погіршення здоров`я чи матеріального стану позивач не надав.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 СК України.

Так, належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано.

Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів.

Враховуючи те, що позивач працездатний, на даний час має задовільний стан здоров`я (доказів спростування цієї обставини суду не надано), будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей не надав, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказаний факт мінливості життєвих обставин та його дохід, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України та позиції Верховного Суду України, крім того, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів його нетривале лікування, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.12,81, 89, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складений 29.01.2021 року.

Суддя В.А. Раца