Справа №337/670/20
Провадження №2/337/37/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

за участі секретаря Сабліної А.А.

представника позивачки адвоката Афанасьєва А.О.

відповідача ОСОБА_1

представників відповідачів адвокатів Шумейко І.П., Яценко Д.В., Додонова П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2020р. позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 про захист прав споживачів, який мотивує тим, що вона є власником транспортного засобу Volkswagen Passat, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , 2014 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказаним транспортним засобом користувався також її чоловік ОСОБА_4 . Зберігався автомобіль постійно на платній охоронюваній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачам. 28.09.2019р. о 20.00 год. транспортний засіб було передано на зберігання до вказаної автостоянки її чоловіком - ОСОБА_4 , а 30.09.2019р. приблизно о 05.30 год. на мобільний телефон чоловіка зателефонував працівник поліції, який повідомив про те, що транспортний засіб згорів на території автостоянки. Того ж дня відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 194 КК України було внесено до ЄДРДР, але винуватих осіб не встановлено. Зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачами обов`язку зі зберігання автомобілю їй завдано матеріальну шкоду у розмірі середньої ринкової вартості автомобілю згідно висновку автотоварознавчого дослідження 342809,03 грн., а також заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 50 000,00грн. та мотивує тим, що знищений автомобіль використовувався як для роботи, так і для потреб сім`ї, після втрати транспортного засобу вона тривалий час перебуває в стані стресу, душевного занепокоєння, вимушена докладати додаткових зусиль для пошуку іншого транспортного засобу з метою відвідування з дитиною медичних оглядів та обстежень, в тому числі за межами Запорізької області, а також вимушена витрачати додатковий час та кошти для захисту своїх прав.

Просить стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 342 809,03 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Ухвалою суду від 28.02.2020р. у цивільній справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Крім того, цією ж ухвалою суду від 28.02.2020р. задоволено клопотання позивачки та витребувано з Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області з матеріалів кримінального провадження за №0001198 від 30.09.2019р. копії протоколів допиту свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , копії висновків експертів Запорізького НДЕКЦ МВС України про проведення пожежно-технічної експертизи та автотоварознавчої експертизи; від ФОПОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_1 копії журналів обліку транспортних засобів довготермінового зберігання, обліку транспортних засобів тимчасового зберігання, обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів, касової книги, книжки квитанцій, які велися на автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 із записами за період з 01.04.2019р. по 01.10.2019р.

11.03.2020р. від Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшли витребувані копії матеріалів кримінального провадження №0001198 від 30.09.2019р.

18.03.2020р. від представника позивачки адвоката Афанасьєва А.О. надійшло клопотання про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , яке обґрунтовано тим, що вказані свідки можуть підтвердити обставини щодо зберігання та знищення транспортного засобу на території охоронюваної автостоянки, яка розташована за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с.Бабурка, вул.Міська, 1-Б.

13.05.2020р. від представника відповідача ФОП ОСОБА_1 адвоката Шумейко І.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, надає послуги зі зберігання автотранспортних засобів на вказаній у позові земельній ділянці на підставі публічного договору. При цьому, позивачкою належними доказами не доведено перебування сторін у договірних правовідносинах, зокрема, до позову не додано ні квитанції, ні касового чеку про сплату за послуги зберігання її автомобілю на вказаній автостоянці. Відповідний запис в журналі обліку оплати за послуги відсутній. Копія перепустки №35 від 22.04.2019р., яка додана до позовної заяви з визначенням місця №110, не містить ніяких ознак того, що вона видана відповідачем, немає ні його підпису, ні печатки. Оскільки сторони договір зберігання не укладали, у позивачки не було обов`язку оплачувати такі послуги, а у відповідача зберігати транспортний засіб. Визначений позивачкою розмір матеріальної та моральної шкоди також вважає необґрунтованим. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

26.05.2020 від відповідача ФОП ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що між сторонами жодних правовідносин не виникало. Дійсно він є фізичною особою-підприємцем, надає послуги зі зберігання автотранспортних засобів на підставі публічного договору. Однак договір зберігання між сторонами не укладався. Належні докази на підтвердження перебування сторін у фактичних договірних правовідносинах позивачкою не надано. При цьому, чоловік позивачки ОСОБА_4 , який є працівником поліції, внаслідок свого службового положення на протязі тривалого часу залишав свій автомобіль на території, що належить відповідачам, посилаючись на службову необхідність та професійну діяльність. Однак, у відповідача не було обов`язку зберігати вказаний автомобіль, оскільки така послуга не оплачувалась. Просить в задоволенні позову відмовити.

12.06.2020р. від представника позивачки адвоката Афанасьєва А.О. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи диску DVD-R з відеозаписом подій 30.09.2020р. щодо підпалу транспортного засобу.

Ухвалою суду від 24.06.2020р. за клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Додонов П.О. було призначено судову автотоварознавчу експертизу, яка була доручена експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України. Провадження у справі було зупинено до проведення експертизи.

18.08.2020р. до суду надійшло повідомлення судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України Середа Є.В. №11/1-100 від 10.08.2020р. про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з неотриманням відповіді на його клопотання.

Ухвалою суду від 19.08.2020р. провадження у цивільній справі було відновлено.

Ухвалою суду від 04.09.2020р. за клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Додонова П.О. було призначено судову автотоварознавчу експертизу, яка була доручена експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України. Провадження у справі було зупинено до проведення експертизи.

04.11.2020р. до суду надійшло повідомлення судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України Середа Є.В. №11/1-150 від 28.10.2020р. про неможливість проведення судової експертизи.

Ухвалою суду від 04.11.2020р. провадження у цивільній справі було відновлено.

30.11.2020р. підготовче провадження було закрито, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Афанасьєв А.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, відмовився від подальшого виклику в судове засідання та допиту заявлених під час підготовчого провадження свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які в судове засідання не прибули, та додатково пояснив, що відповідачі на земельній ділянці, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, здійснюють діяльність щодо надання послуг по збереженню транспортних засобів. Збереження транспортних засобів здійснюється на платній, цілодобово охоронюваній автостоянці, на якій свій автомобіль зберігала і позивачка. Чоловік позивачки, який також користувався транспортним засобом нарівні з позивачкою, сплачував за послуги автостоянки щомісяця до 5 числа та мав перепустку на стоянку, без якої він не зміг би до неї потрапити. Квитанція про оплату послуг за зберігання транспортного засобу за вересень 2019р. знаходилась у автомобілі під час його підпалу та згоріла. Але те, що сторони перебували у договірних відносинах з приводу зберігання автомобілю позивачки та те, що вказана послуга була оплачена, підтверджується самим фактом перебування автомобілю на стоянці, оскільки вона огороджена парканом, в`їзд на стоянку облаштовано шлагбаумом, який в денний час доби працює лише за участі охоронців, а вночі - в`їзд запирається воротами. Поставити автомобіль без дозволу персоналу, який обслуговує автостоянку, та без оплати неможливо. Крім того наявність між сторонами договірних правовідносин щодо зберігання автомобілю підтверджується письмовими показами свідків у кримінальному провадженні, в тому числі ОСОБА_3 . Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань щодо зберігання автомобілю, невідомі особи здійснили підпал автомобілю, внаслідок якого він був повністю знищений. Позивачка втратила своє майно. Підозра у кримінальному провадженні нікому не вручена. Вказує, що є усі підстави для стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідач ФОП ОСОБА_1 та його представник адвокат Яценко Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позову заяву та просили в задоволені позову відмовити. Додатково відповідач ОСОБА_1 в суді пояснив, що він разом з ФОП ОСОБА_3 здійснює діяльність на спільній земельній ділянці, яка розташована в АДРЕСА_1 . Приблизно у 2012 році на цій же земельній ділянці здійснювало діяльність ТОВ «Шалпан». Вказана земельна ділянка використовується для надання її в оренду для тимчасового розміщення на ній транспортних засобів. Автостоянка огороджена парканом, має шлагбаум, який працює вдень, та ворота, які запираються вночі, а також цілодобову охорону. Послуги, які вони надають, платні. Постійними клієнтами оплата здійснюється вперед за місяць до 5 числа, а якщо це разова послуга, то оплата здійснюється перед постановкою транспортного засобу на стоянку. Відомості про оплату послуг заносяться до журналу. Ведеться два журнали: постійні та тимчасові клієнти. Журнал веде дівчина, яка оформлена ФОП ОСОБА_3 . Як потрапив автомобіль позивачки на автостоянку, йому не відомо. Жодних оплат від позивачки або інших осіб за збереження її автомобілю не надходило. Він жодних посвідчень чоловіку позивачки на підтвердження права користування автостоянкою не видавав. Вважає, що позивачка не довела, що між ними існують договірні правовідносини, тому в задоволені позову спросить відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Додонов П.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяві та додатково пояснив, що між сторонами відсутні правовідносини щодо зберігання автомобілю позивачки на земельній ділянці, яка належить відповідачам на праві спільної сумісної власності. Факт оплати власником автомобілю послуг зберігання автомобілю на цій земельній ділянці, позивачкою не доведений. Автомобіль позивачки на територію автостоянки заїхав під керуванням її чоловіка ОСОБА_4 , який є працівником поліції без оплати. Тобто автомобіль дійсно знаходився на території автостоянки, але в договірні правовідносини сторони не вступали, у відповідачів був відсутній обов`язок зберігати вказаний автомобіль. Факт перебування автомобіля позивачки на охоронюваній автостоянці відповідачів не свідчить про те, що між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу зберігання цього автомобіля. При цьому зазначив, що позивачка визнана потерпілою у кримінальному провадженні, яке порушено за фактом підпалу її автомобілю, досудове розслідування по ньому триває і в разі встановлення осіб, винних у підпалі, вона може пред`явити в межах кримінального провадження відповідний цивільний позов. Також зазначає, що розмір матеріальної та моральної шкоди не доведений. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача ОСОБА_1 та його представника, представника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що транспортний засіб Volkswagen Passat, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , 2014 р.в., об`єм двигуна 1781 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_2 належить позивачці ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (арк.11).

Вказаним транспортним засобом користувався також чоловік позивачки - ОСОБА_4 , що визнається усіма учасниками судового розгляду, сумнівів щодо достовірності цих обставин у суду не має, тому вони не підлягають доказуванню відповідно до ст.82 ЦПК України.

Відповідно до даних з Декларацій до НАЗК за 2017 рік, 2018 рік, ОСОБА_4 працював у вказані періоди старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області (арк.149-163).

Зі змісту посвідчення №35, яке видано 22.04.2019р. вбачається, що воно видано ОСОБА_4 , який є користувачем автомобіля Фольксваген р.н. НОМЕР_2 , та на ньому міститься позначка «М №110» (арк.12).

Згідно із випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та інформації з офіційного сайту відповідач ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, видами економічної діяльності якого є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (КВЕД 45.20), допоміжне обслуговування наземного транспорту (КВЕД 52.21), надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна (основний) (КВЕД 68.20). Запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця №2 103 000 0000 099916 від 22.11.2018р. (арк.49-50).

Згідно із випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та інформації з офіційного сайту відповідач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, видами економічної діяльності якого є, зокрема, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (КВЕД 45.20), допоміжне обслуговування наземного транспорту (КВЕД 52.21), надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна (основний) (КВЕД 68.20)запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця №2 103 017 0000 008408 від 12.04.2005р (арк.51-53).

Судом також встановлено, що 30.09.2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №0001198 про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст194 КК України за фактом підпалу автомобілю Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на даний час досудове розслідування триває. Дана обставина також визнається усіма учасниками судового розгляду.

07.10.2019р. старшим інженером Дослідно-випробовувальної лабораторії Аварійно-рятувального загону Спеціального призначення ГУ ДСНС України у Запорізькій області ОСОБА_7 виготовлено технічний висновок №19 з причин пожежі, що виникла 30.09.2019р. у легковому автомобілі марки Volkswagen Passat» державний номер НОМЕР_2 , розташованому за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с.Бабурка, вул.Міська, буд.1г, відповідно до якого найбільш вірогідною причиною виникнення пожежі в легковому автомобілі є занесення стороннього джерела запалювання ззовні (арк. 13-48).

Висновком експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України Закревського А.В. №12/1-21 від 04.11.2019р., складеного в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 30.09.2019р. за №0001198 за обставинами справи: «30.09.2019 приблизно о 04.11 год. на території автостоянки, розташованої за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с.Бабурка, вул. Міська, 1-б, сталася пожежа автомобіля «Volkswagen Passat» р/н НОМЕР_2 », встановлено: 1. На місці пожежі знаходиться один первинний осередок пожежі та два вторинних. Первинний осередок пожежі знаходився на даху автомобіля Volkswagen Passat р/н НОМЕР_2 у вигляді плями горіння парів легкозаймистої рідини. Вторинні осередки пожежі знаходилися на передній та на задній частинах автомобіля Volkswagen Passat р/н НОМЕР_2 у вигляді плям горіння парів легкозаймистої рідини. 2. Джерелом запалювання була теплова енергія від вогневого джерела запалювання. 3. Причиною виникнення пожежі в автомобілі Volkswagen Passat р/н НОМЕР_2 послужив занос вогнепального джерела запалювання з ознаками підготовки умов для активного розвитку пожежі. 4. Механізм виникнення пожежі був наступний: після пролиття інтенсифікатора горіння на дах автомобіля Volkswagen Passat р.н. НОМЕР_2 , було здійснено займання пароповітряної суміші за допомогою теплової енергії полум`я вогневого джерела запалювання. Під час пожежі, за рахунок конвекції та теплового випромінювання, було пошкоджено поруч розташовані автомобілі ВMW р.н. НОМЕР_4 , MITSUBIHI LANCER р.н. НОМЕР_5 , SUBARU LEGACY р.н. НОМЕР_6 . До вказаного висновку додана ілюстративна таблиця, на якій, зокрема, зображений автомобіль позивачки, який фактично знищено (арк.78-100).

Відповідно до висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України Одарюк М.В. №11/1-148 від 16.10.2019р., складеного в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 30.09.2019р. за №0001198, середня ринкова вартість транспортного засобу легкового автомобіля Volkswagen Passat, 2014 р.в., об`єм двигуна 1781 куб.см. на дату вчинення кримінального правопорушення 30.09.2019р. складає 342809,03 грн. (арк.73-77).

З протоколу допиту свідка від 30.09.2019р., вбачається, що ОСОБА_3 був допитаний слідчим в якості свідка в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001198 від 30.09.2019р. та, зокрема, пояснював, що він здійснює підприємницьку діяльність, організував автостоянку на власній земельній ділянці. Для того, щоб оформити абонемент на стоянку, автовласник подає до бухгалтерії фотографію та оплачує місячну вартість послуг стоянки (520 грн.). Потім оформлюється перепустка. Перепустка зберігається в приміщенні у охоронців. При постановці автомобіля на стоянку власник забирає з собою перепустку, а коли забирає автомобіль залишає перепустку у охоронців. За необхідністю, за бажанням клієнта, також може бути укладений письмовий договір про надання послуг стоянки. Клієнту, який оформив постійний абонемент, виділяється постійне паркувальне місце. Приблизно протягом останніх двох місяців послугами стоянки, де сталась пожежа, користувався ОСОБА_8 , який керував автомобілем Фольксваген Пасат р.н. НОМЕР_2 сірого кольору. Сплачував послуги стоянки він, а також на його ім`я була оформлена перепустка. В даному випадку письмовий договір з ним не оформлявся. Йому було виділено паркувальне місце №110 (арк.65-66).

Відповідно до даних протоколу допиту свідка від 30.09.2019р., в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001198 від 30.09.2019р. слідчим в якості свідка була допитана ОСОБА_6 , яка, зокрема, пояснювала, що працює охоронцем автостоянки, 29.09.2019р. о 08.00 год. заступила на зміну разом з напарником ОСОБА_9 , вночі біля 04.00 год. почули лай собаки, потім був гучний хлопок, коли вона вискочила зі сторожки, побачила, що горить автомобіль «Фольксваген» (арк.68).

Аналогічні пояснення надав ОСОБА_5 , який був допитаний слідчим 30.09.2019р. в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001198 від 30.09.2019р. (арк.70).

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 , які містяться в протоколі допиту свідка від 30.09.2019р. з матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001198 від 30.09.2019р., він є співвласником автостоянки, де 30.09.2019р. приблизно о 04.00 год. загорівся автомобіль Фольксваген Пасат, припаркований на ділянці № НОМЕР_7 . Особисто власника автомобіля та причини пожежі не знає. Дана стоянка огороджена по периметру парканом та має цілодобову охорону, яку здійснюють два охоронця. На протязі останніх місяців через технічні несправності не працюють камери відеоспостереження. Конфліктних ситуацій з паркувальниками чи іншими особами не виникало (арк.72).

В судовому засіданні було переглянуто відеозапис, який був наданий представником позивачки на диску DVD-R із відеозаписом подій 30.09.2019р., а саме моменту підпалу транспортного засобу Volkswagen Passat, р.н. НОМЕР_2 , який знаходився на автостоянці, яка розташована за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с.Бабурка, вул.Міська, буд.1-б (арк.173).

При цьому представник позивачки ОСОБА_10 пояснив, що, незважаючи на заперечення власників автостоянки про роботу відеокамер 30.09.2019р., вказаний відеозапис з камер відеоспостереження був отриманий працівниками поліції в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001198 від 30.09.2019р. та є належним доказом тих обставин, що автомобіль позивачки дійсно перебував на автостоянці відповідачів, де стався його підпал.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він разом з позивачкою, яка є його дружиною та власником автомобілю Volkswagen Passat, р.н. НОМЕР_2 , користувався цим автомобілем. З грудня 2018р. він почав користуватися послугами платної охоронюваної автостоянки по вул.Міський в с.Бабурка Запорізького району Запорізької області. Перед початком користування послугами цієї автостоянки, він зустрівся з бухгалтером, яка працювала на стоянці, та яка пояснила процедуру користування стоянкою та порядок оплати. Письмовий договір не укладався, йому було видане посвідчення з його фотокарткою та зазначенням місця паркування, а також роз`яснено, що він кожного місяця до 5 числа повинен сплачувати 520 грн. Порядок користування стоянкою був наступний: його посвідчення зберігалось у охоронців, коли він ставив автомобіль на автостоянку, то охоронець віддавав йому посвідчення, а в подальшому, коли він забирав автомобіль з автостоянки, це посвідчення він знову віддавав охоронцю. Автостоянка охороняється цілодобово, огороджена парканом, вдень працює шлагбаум, який відчиняють охоронці. В подальшому, в 2019 році йому було видано інше посвідчення, за яким він користувався стоянкою, оскільки перше він загубив. Після цього він став регулярно користуватись послугами цієї стоянки, йому було відведено місце для паркування №110, він щомісячно оплачував 520 грн., які зазвичай передавав охоронцям, які вели з цього приводу відповідний журнал, в якому він розписувався, та видавали чек. За вересень 2019 року він наперед (до 5 числа місяця) сплатив кошти за послуги автостоянки, отримав чек про оплату, який зберігав у автомобілі та який згорів разом з автомобілем. Останній раз він залишив автомобіль на автостоянці 28.09.2019р., забрав у охоронців своє посвідчення. 30.09.2019р. вранці йому зателефонували та повідомили про пожежу. Прибувши на стоянку, він виявив, що автомобіль згорів повністю.

Згідно з ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частинами 2, 3 ст.22 ЦК України визначено, що збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачені ч.1 ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За положення ч.1 ст.1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 936 ЦК України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

За змістом ст.937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Відповідно до ст. 942 ЦК України, зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів. встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства для забезпечення схоронності речі.

Положеннями ст. 949 ЦК України передбачено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов`язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі.

Відповідно до ч.1 ст.950, ст.951 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Згідно із ст.977 ЦК України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

Крім норм Цивільного кодексу України, організація та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів на автостоянках врегульовані «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22.01.1996р. (далі Правила).

Згідно пункту 1 Правил, вони регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами господарської діяльності. ш належать цим суб`єктам (далі - автостоянки).

У відповідності до п. 8 Правил, відповідальність за охорону транспортних засобів та майна, що тимчасово або постійно знаходяться та території автостоянки працівники автостоянки.

Згідно з пунктами 12, 21 Правил, під час оформлення приймання транспортного засобу на зберігання черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця транспортного засобу і транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому. Володільцеві транспортного засобу, прийнятого на довготермінове зберігання, видається перепустка за встановленим зразком. Видається транспортний засіб з автостоянки після здавання черговому приймальнику перепустки (в разі довготермінового зберігання) чи представлення квитанції (касового чека) про оплату (в разі тимчасового зберігання) та після того, як одержувач розпишеться в журналі обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів. Наступна постановка транспортного засобу на зберігання посвідчується відміткою і розписом чергового приймальника в цьому журналі. При цьому перепустка чи квитанція (касовий чек) повертається володільцеві транспортного засобу.

Вимогами пунктів 21, 23 Правил передбачено, що у разі втрати перепустки чи квитанції (касового чека) транспортний засіб видається володільцеві на підставі його письмової заяви та документів, які посвідчують його особу і підтверджують права на приналежність транспортного засобу. Відомості про пред`явлені документи заносяться до журналу обліку транспортних засобів.

Пунктом 27 Правил передбачено, що автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п.30 Правил, на автостоянці повинні вестися: журнал обліку транспортних засобів довготермінового зберігання, журнал обліку транспортних засобів тимчасового зберігання, журнал обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів, журнал обліку транспортних засобів з пошкодженнями та некомплектних, касова книга, книга скарг та пропозицій, книга квитанцій.

З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає встановленим та доведеним, що ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 , на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належить їм на праві спільної сумісної власності, спільно здійснюють діяльність щодо схоронності прийнятих на зберігання транспортних засобів.

Вказані обставини визнаються усіма учасниками судового розгляду, у суду немає сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому вони не підлягають доказуванню відповідно до ст.82 ЦПК України.

Здійснюючи таку діяльність відповідачі беруть на себе зобов`язання щодо схоронності прийнятих на зберігання транспортних засобів і несуть відповідальність за їх пошкодження.

Факти перебування 30.09.2019р. автомобілю Volkswagen Passat, р.н. НОМЕР_2 , який належить позивачці, на автостоянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , його підпалу та фактичного знищення, підтверджується дослідженими судом доказами, відповідачами належними та допустимими доказами не спростовані.

Відповідачі та їх представники заперечують факт укладення договору зберігання транспортного засобу на автомобільній стоянці між позивачкою або її чоловіком ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_1 через ненадання позивачкою відповідних доказів цього, зокрема щодо оплати послуг автостоянки.

Доказом підтвердження факту укладення із відповідачами договору зберігання транспортного засобу та факту того, що автомобіль 30.09.2019р. перебував на зберіганні на автостоянці відповідачів, позивачка ОСОБА_2 та її представник вважають перепустку у вигляді посвідчення №35 від 22.04.2019р. із визначеним місцем зберігання №110 та матеріали кримінального провадження, відкритого за фактом умисного пошкодження автомобілю шляхом підпалу, зокрема письмові пояснення свідків, які були витребувані судом за клопотанням позивачки.

Крім того, ухвалою суду від 28.02.2020р. під час відкриття провадження у вказаній цивільній справі було задоволено клопотання позивачки ОСОБА_2 про витребування доказів і у ФОПОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_1 . Так, судом у відповідачів було витребувано копії журналів обліку транспортних засобів довготермінового та тимчасового зберігання, обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів, касової книги, книжки квитанцій, які велися на автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 із записами за період з 01.04.2019р. по 01.10.2019р.

Копія вказаної ухвали неодноразово направлялась за місцем реєстрації відповідачів. Крім того, про наявність такої ухвали суду та необхідність її виконання представникам відповідачів було достеменно відомо, оскільки вони відповідно до поданих ними клопотань, ознайомлювались з матеріалами справи, в тому числі шляхом фотографування або отримання копій матеріалів справи.

Також, під час проведення підготовчого засідання, зокрема під час проведення засідання 30.11.2020р., в якому були присутні представники сторін, судом наголошувалось на тому, що ухвалою суду від 28.02.2020р. у відповідачів за клопотанням позивачки були витребувані докази та оголошувались усі документи, які містились в матеріалах справи.

Однак, ні ФОП ОСОБА_3 , ні ФОП ОСОБА_1 , ні їх представники не надали суду належним чином оформлених витребуваних доказів та не повідомили причини неможливості подати докази, витребувані судом.

З огляду на те, що відповідачі фактично ухилились від подання доказів, суд з урахуванням положень ч.10 ст.84 ЦПК України, вважає за можливе визнати наявність обставин, для з`ясування яких витребовувалися докази, а саме перебування сторін у договірних правовідносинах з приводу надання послуг зберігання транспортного засобу, зокрема оплати вказаних послуг володільцем транспортного засобу та передачі транспортного засобу відповідачам на зберігання.

Водночас, суд не приймає до уваги при розгляді справи, доданий представником відповідача ФОП ОСОБА_1 адвокатом Шумейко І.П. разом з відзивом на позовну заяву «копію журналу обліку оплати за послугу зберігання транспортних засобів» (арк.129-130), оскільки такий письмовий доказ на 2 аркушах оформлений неналежним чином (не має назви документу, реквізитів, з якого часу та ким ведеться певний облік, чи є це витягом з журналу або це повний його обсяг).

При цьому, суд приймає до уваги у цій справі в якості належних, допустимих доказів покази в якості свідка ОСОБА_3 від 30.09.2019р. із матеріалів кримінального провадження №0001198 від 30.09.2019р., який був допитаний безпосередньо після подій підпалу автомобілю позивачки на автостоянці відповідачів та підтверджує факт користування чоловіком позивачки послугами стоянки, де сталась пожежа, а саме, що ОСОБА_4 , який користувався автомобілем Фольксваген Пасат р.н. НОМЕР_2 , сплачував послуги стоянки, на його ім`я був оформлений пропуск, письмовий договір з ним не оформлявся, але йому було виділено паркувальне місце №110.

У суду не виникає сумнівів в достовірності цих показань, наданих слідчому в межах кримінального провадження з дотриманням вимог закону про попередження про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України (завідоме неправдиве показання) та за ст. 385 КК України (відмова свідка від давання показань), про що прямо зазначено у вищезазначеному протоколі допиту.

Так, дійсно, ці покази ОСОБА_3 в якості свідка у кримінальному провадженні не можна вважати показами свідка у цій цивільній справі.

Проте, належним чином завірений органом поліції протокол допиту свідка у кримінальному провадженні є належним письмовим доказом у цій справі, який узгоджується з іншими доказами, зокрема: показами свідка ОСОБА_4 , які він надав в ході судового розгляду, та іншими доказами, в тому числі, наданою позивачкою копією посвідчення №35 від 22.04.2019р. на ім`я ОСОБА_4 із визначеним місцем для зберігання за №110, а також іншими доказами, наданими позивачкою та її представником в обґрунтування позову в їх сукупності, а тому можуть бути прийняті судом до уваги у цій справі.

Отже, судом встановлено, що сторони перебували у договірних правовідносинах, відповідачі надавали послугу зі зберігання автомобіля позивачки на вказаній у позові автостоянці, яка розташована на земельній ділянці відповідачів, тому були зобов`язані зберігати автомобіль, який був їм переданий, і повернути його у схоронності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Відповідачі та їх представники не надали суду ні витребуваних доказів, ні інших належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивачки у цій справі та на спростування останнього, у тому числі в частині завданої позивачці шкоди у вигляді вартості вищезазначеного автомобілю (середньої ринкової), підтвердженої висновком спеціаліста.

Твердження відповідача ФОП ОСОБА_3 та його представника про те, що внаслідок свого службового положення чоловік позивачки ОСОБА_4 залишав свій автомобіль на території, що належать відповідачам, посилаючись на службову необхідність та професійну діяльність, є безпідставними та жодними доказами не доведені.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_2 , як власник транспортного засобу, є належним позивачем за вищезазначеним позовом у цій справі, а відповідачі ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_1 - належними відповідачами за цим позовом.

При вищевикладених обставинах, суд погоджується з доводами позивачки ОСОБА_2 про неналежне виконання (надання послуг) відповідачами свого обов`язку зі зберігання її автомобілю, що призвело до негативних наслідків, таких як знищення транспортного засобу, чим їй завдано матеріальну шкоду.

На підставі викладеного, враховуючи знищення майна позивачки, яке було передане на зберігання відповідачам, відповідачі, в силу приписів ст. 22, 936, 937, 950, 951, 977, 1190 ЦК України повинні відшкодувати позивачці матеріальні збитки, завдані неналежним виконанням договору зберігання транспортного засобу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню, з відповідачів на корить позивачки належить стягнути в солідарному порядку збитки у розмірі середньо-ринкової вартості речі (автомобіля) в розмірі 342809,03 грн.

Вирішуючи вимоги позивачки щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що вищевказаними діями відповідачів, позивачці, як споживачу послуг, було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та певному дискомфорті, яких вона зазначала у зв`язку зі знищенням її майна та які призвели до додаткових зусиль організації її життя, негативно позначилися на її загальному психологічному стані, вона постійно нервує та хвилюється, витрачає свій час на звернення за захистом своїх прав до правоохоронних органів.

Відповідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

За нормою п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Отже, право споживача на відшкодування моральної шкоди не пов`язується виключно із заподіянням продукцією небезпеки для життя і здоров`я людей.

Згідно з п. 15, 19 ст.1 цього Закону: 15) недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); 19) продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Виходячи з аналізу наведених правових норм суд вважає, що неналежне надання відповідачами послуг зі зберігання автомобілю позивачки, що призвело до знищення транспортного засобу, у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу таким неналежним наданням послуги.

При цьому суд враховує, що Закон України «Про захист прав споживачів» не містить застережень про те, що моральна шкода споживачу відшкодовується лише у разі завдання шкоди його життю чи здоров`ю.

Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Вказаний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду № 216/3521/16-ц від 01.09.2020р.

Отже, суд прийшов до висновку, що внаслідок неналежного виконання (надання полуг) відповідачами обов`язку зі зберігання автомобілю позивачки, тобто порушення умов споживчого договору, укладеного між сторонами, з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, при яких вона була заподіяна, характер та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості вважає, що з відповідачів на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 10000,00 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачці.

Визначений позивачкою розмір моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. суд вважає суттєво завищеним, необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення вимог позивачки, як споживача, яка була звільнена від сплати судових витрат у цій справі в силу вимог закону, з відповідачів на користь держави слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи у вигляді судового збору по 1764,05 грн. з кожного.

Повний текст рішення складений 29.01.2021р.

Керуючись ст.15, 16, 22, 23, 936, 937, 949, 950, 951, 977, 1166, 1167, 1190 ЦК України,Законом України «Про захист прав споживачів», ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-84, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця №2 103 000 0000 099916 від 22.11.2018р., місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця №2 103 017 0000 008408 від 12.04.2005р., місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) матеріальну шкоду в розмірі 342 809,03 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а всього 352 809 (триста п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`ять) гривень 03 копійки.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця №2 103 000 0000 099916 від 22.11.2018р., місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця №2 103 017 0000 008408 від 12.04.2005р., місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір по 1764 (одній тисячі сімсот шістдесят чотири) гривні 05 копійок з кожного.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Сидорова