Справа № 760/8885/21
Провадження № 2-з/760/423/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Ішуніної Л. М., за участю секретаря судового засідання Соломахи А. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С. В., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року за вищевказаною цивільною справою відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 15 червня 2021 року о 10-00 год.

26 квітня 2021 року до суду, через електронну пошту, надійшла заява від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) та житловий будинок (за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), що належить на праві спільної приватної власності: 1/3 ОСОБА_7 , 1/3 ОСОБА_8 , 1/3 ОСОБА_9 .

Заява мотивована тим, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 земельну ділянку та житловий будинок, розташовані за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що в жовтні 2016 року у неї було загострення психічної хвороби, на яку вона страждала (що підтверджується копією довідки ТМО «Психіатрія» у м. Києві за результатами консультативного огляду № 0000917). У цей період її було «підмовлено» та відвезено до нотаріуса, де і були укладені вищезгадані договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку.

Заявник зазначає, що земельна ділянка та житловий будинок вибули з права власності ОСОБА_1 та в подальшому три рази перепродавалися. Предметом позову є визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 жовтня 2016 року недійсним та скасування державної реєстрації, тому рішення у цій справі буде мати преюдиційне значення для подальшого захисту права власності ОСОБА_1 , в результаті чого позивач має намір звертатися до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача, в порядку передбаченому статтею 388 ЦК України. З метою недопущення подальшого відчуження вищезгаданого нерухомого майна і як наслідок ускладнення реалізації права позивача, передбаченого статтею 388 ЦК, виникла необхідність звернутися до суду з відповідним клопотанням про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову, відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України, розглянута без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується в тому числі забороною вчиняти певні дії.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім цього, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. (постанова Верховного Суду від 04.06.2020 р. у справі № 200/12227/17)

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 жовтня 2016 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 жовтня 2016 року недійсними та скасування їх державної реєстрації.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 січня 2021 року № 241804955 вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер: :69:216:0038 за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві приватної спільної часткової власності: 1/3 ОСОБА_7 , 1/3 ОСОБА_8 , 1/3 ОСОБА_9 .

Отже спірні об`єкти нерухомого майна, на момент звернення до суду з заявою про забезпечення позову, належать третім особам, які не є сторонами у спраів, а позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві.

Крім того, предметом позову є позовні вимоги немайнового характеру про визнання договорів купівлі-продажу майна недійсними, забезпечення позову шляхом накладення арешту на вище вказане майно, є помилковим, оскільки такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Судом враховується, що у відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, враховуючи, що вжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення прав третіх осіб, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 149-154,157,353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України)або через суд першої інстанції (пункт 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. М. Ішуніна