Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2021 Справа №607/789/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Романів В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи Мелех О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому просить усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання відповідачів, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 13 липня 2018 року вона уклала іпотечний договір із ОСОБА_5 , за яким останній передав їй в якості забезпечення своєчасного та повного виконання умов основного договору, квартиру по АДРЕСА_2 . Оскільки, боржник ухилився від виконання умов основного договору та не виконав взяті на себе зобов`язання, 10.12.2019 р. позивач зареєструвала за собою право власності на іпотечне майно. Однак, згодом їй стало відомо, що колишній власник квартири ОСОБА_5 з метою вчинення перешкод їй, як іпотекодержателю, 25.11.2019 року прописав у квартирі двох невідомих їй осіб, хоча згідно Закону України «Про іпотеку» та Іпотечного договору (п. 3.4) він зобов`язаний був такі дії погодити з нею у письмовому порядку, і про протиправність таких дій йому було відомо заздалегідь. Відповідачі фактично ніколи не проживали та не проживають у спірній квартирі, там немає їх особистих речей, спірним житлом вони не цікавляться. Реєстрація відповідачів за даною адресою зумовлює для позивача додаткові матеріальні затрати та порушує її законні права, як власника житла.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відзиву на позов не подавали.

13 липня 2020 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_3 забезпечена житлом, а саме є власником чотирикімнатної квартирою АДРЕСА_3 .

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №192407122 від 10.12.2019 р., 10 грудня 2019 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.12.2019 р., за ОСОБА_1 зареєстровано на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Право власності на вказану квартиру ОСОБА_1 набула за Іпотечним договором від 13 липня 2018 року, укладеним між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (Іпотекодавець), який забезпечував вимоги, що випливали з договору позики, посвідченого 13 липня 2018 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., зареєстрований в реєстрі №4957.

Згідно інформації із відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради №7/28-03 від 02 січня 2020 року, згідно облікових записів та переданої картотеки за період із 01.08.2012 р. по 31.03.2016 р. та за період виконання повноважень з 04.04.2016 р. по 27.12.2019 р. встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 із 25.11.2019 року зареєстровані: ОСОБА_3 , 1983 р.н. та ОСОБА_4 , 2010 р.н.

Як встановлено в судовому засіданні з акту обстеження від 29.09.2020 року, складених комісією ОСББ « Злуки, 8», у спірній квартирі зареєстровані, але не проживають - ОСОБА_3 , 1983 р.н. та ОСОБА_4 , 2010 року народження.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що відповідачі ОСОБА_3 та її неповнолітня донька ОСОБА_4 у родинних стосунках із позивачем не перебувають, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ніколи не проживали.

За змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Обираючи спосіб захисту прав, позивач ОСОБА_1 вважає, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є шляхом усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном.

Право користування житловим приміщенням охоплюється статтею 47 Конституції України та статтею 379 ЦК України та визнає право особи використовувати житлове приміщення для проживання та забезпечення її потреб.

Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місцем проживання особи визнається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

За вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з підстав набуття прав власності позивачем ОСОБА_1 на квартиру по АДРЕСА_2 , вимоги про визнання особи, зареєстрованої за адресою вказаної квартири, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мають наслідком позбавлення житла для відповідачів.

Конституція України в статті 47 гарантує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За п. 34 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №229714174 від 26.10.2020 р., 09.08.2011 р. за ОСОБА_3 на праві приватної власності зареєстрована чотирикімнатна квартира АДРЕСА_4 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 14.01.2021 р., складеного комісією Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , ознак щодо проживання дітей з матір`ю відсутні.

Разом з тим, на даний час відповідачі, не знялись із реєстраційного обліку із належної ОСОБА_1 квартири за адресою АДРЕСА_2 , що створює перешкоди позивачу в користуванні вказаним житлом.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 та її неповнолітня донька ОСОБА_4 , не входять до кола членів сім`ї власника спірної квартири - позивача ОСОБА_1 , забезпечені житлом, мають постійне місце проживання. В той же час, будь-яких угод щодо користування відповідачами житлом позивача між сторонами, відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України, не укладалось.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача зі сторони відповідачів ОСОБА_3 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , які залишаються зареєстрованими у квартирі по АДРЕСА_2 і які підлягають захисту, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування вказаним житловим приміщенням.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 280-284, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 25 січня 2021 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан