Справа № 436/8773/12
Провадження № 6/206/68/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Маштака К.С. розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник ТОВ «ФК«ПАРІС» з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 14.12.2012 Самарським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 436/8773/12 ухвалено рішення, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 22.06.2020 Самарський районний суд м. Дніпропетровська постановив ухвалу по справі № 436/8773/12, якою замінено первісного позивача (стягувача) ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК«ПАРІС». 30.03.2021 ТОВ «ФК«ПАРІС» отримали виконавчий лист, строк пред`явлення якого до виконання до 25.12.2013. З отриманого виконавчого листа вбачається, що первісний стягувач ПАТ «Дельта Банк» не звертався з заявою до суду про видачу виконавчого листа та, відповідно, не звертався до примусового виконання. Оскільки рішення суду до теперішнього часу не виконане, виконавчий документ не було пред`явлено до виконання в строк, визначений у виконавчому листі, так як первісний стягувач ПАТ «Дельта Банк» не отримував виконавчий лист, тому ТОВ «ФК«ПАРІС» змушений звернутися до суду з заявою про визнання поважною причину пропуску ТОВ «ФК«ПАРІС» строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 436/8773/12 про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, представник заявника просив розгляд заяви здійснювати без участі представника заявника.

Відповідно до ч. 3 ст. 433 ЦПК України, заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Суд, розглянувши заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з огляду на таке.

14.12.2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 436/8773/12 ухвалено рішення, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору № 002-03978-090108 від 09.01.2008 в сумі 9048,57 та судовий збір у розмірі 214,60 грн.(а.с. 25).

26.05.2020 від представника ТОВ «ФК«ПАРІС» до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження (а.с. 29-45).

22.06.2020 Самарський районний суд м. Дніпропетровська постановив ухвалу по справі № 436/8773/12, якою замінено первісного позивача (стягувача) ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» (а.с. 56-59).

29.03.2021 до суду надійшла заява від представника ТОВ «ФК«ПАРІС» про видачу виконавчого листа у справі № 436/8773/12 (а.с. 63-64).

30.03.2021 було видано виконавчий лист у справі № 436/8773/12 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, рішення у справ набрало законної сили 25.12.2012, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 25.12.2013 (а.с. 70).

Статті 22, 23 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року, яка діяла на момент даних правовідносин передбачала, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05.10.2016 набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження».

У розділі XІІІ Прикінцевих та перехідних положень згаданого закону, а саме п. п. 5, 6 передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Так, ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 2016 року, передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд при вирішенні, відповідно до ст. 433 ЦПК України, питання про поновлення строку повинен з`ясувати причини пропуску строку звернення виконавчого документа до виконання, та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Як на поважність причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання представник ТОВ «ФК«ПАРІС» посилався на те, що введення тимчасової адміністрації та ліквідації ПАТ «Дельта Банк», яка почалась 02 жовтня 2015 року та триває до цього часу, ліквідація відділень та скорочення працівників банку зумовили не звернення попереднього стягувача до суду за отриманням виконавчого листа та пред`явлення його у строк до 03 жовтня 2018 року.

Однак, суд обґрунтовано визнає вказані заявником обставини для поновлення строку неповажними, оскільки вони не пов`язані з об`єктивними, незалежними від стягувача обставинами, які б перешкоджали реалізувати своє право на пред`явлення виконавчого документа у визначений законом строк, оскільки рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору набрало законної сили 25.12.2012 та відповідно в цей час діяв Закон України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року, згідно якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом, а тому строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 25.12.2013.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону №606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Причина, зазначена представником ТОВ «ФК«ПАРІС» в частині введення тимчасової адміністрації та ліквідації ПАТ «Дельта Банк», не може бути прийнята судом як поважна, оскільки постанова Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» була винесена після спливу строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Отже, за приписами Закону №606-XIV, який діяв на момент набрання рішенням законної сили, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за рішенням суду сплив ще до початку процедури ліквідації банку та до придбання ТОВ «ФК«ПАРІС» прав вимоги до ОСОБА_1 .

Під час продажу ПАТ «Дельта Банк» права вимоги новим кредиторам банк вже втратив право пред`явлення виконавчого листа до виконання, а за умовами договору про відступлення прав вимоги до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» право пред`явлення виконавчого листа до виконання у встановлені законом строки, а саме до 25.12.2013, передав правонаступнику ТОВ «ФК«АЛАНД».

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Та підтверджені належними доказами.

Суд враховує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В даному випадку, первісним кредитором ПАТ «Дельта Банк» не було вжито всіх заходів для вчасного пред`явлення виконавчого листа до виконання, внаслідок чого допущено значний пропуск строку пред`явлення його до виконання.

У постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 2-12537/10 містяться наступні правові висновки:

«Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у її задоволенні, оскільки заявником не наведено обґрунтованих аргументів на підтвердження поважності причин для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Суд не має права поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання за відсутності відповідних поважних причин пропуску цього строку».

Згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 31 січня 2019 року у справі №490/9519/15-ц суд апеляційної інстанції врахував положення наведених норм законів, перевірив доводи заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, надав оцінку обставинам, на які посилалося ПАТ «Укрсоцбанк» як на причину пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та встановивши, що такі причини є неповажними, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду у справі № 166/1472/18 від 23.10.2019, питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду зробленого у постанові по справі № 2-461/09 від 02.06.2020, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Разом з тим, заявником не надано жодних належних та допустимих доказів, які могли б встановити поважність причини пропущення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та не наведено обґрунтованих аргументів тих обставин, що унеможливлюють вчинення процесуальних дій у визначений законом строк.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Так, рішенням від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «ДжоржЕстіма проти Португалії» (EstimaJorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, ReportsofJudgmentsandDecisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).

В той же час, практика Європейського Суду з прав людини та Верховного Суду спирається на такі загально-правові категорії як «непорушність прав», «якість та точність закону», «стабільність та остаточність судових рішень», «законні очікування» тощо. Названі поняття можна узагальнити принципом правової (юридичної) визначеності, який відіграє надважливе значення у формуванні та функціонуванні системи права демократичної держави. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Європейський суд неодноразово зазначав в свої рішеннях, що якщо звичайний строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Розглянувши матеріали справи, даючи оцінку поважності причин пропуску пред`явлення виконавчого листа до виконання, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів, враховуючи той факт, що представник ТОВ «ФК«ПАРІС» укладаючи договір № 2230/К про відступлення прав вимоги з ПАТ «Надра Банк» мав можливість переконатися у своєчасному звернені первісного стягувача до суду за отриманням виконавчого листа та його подальшим пред`явленням у встановлені законом строки до виконання, відсутністю будь-яких доказів на підтвердження поважності пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, суд приходить до обґрунтованого висновку, що у задоволенні заяви представника ТОВ «ФК«ПАРІС» про визнання поважною причиною пропуску строку та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання необхідно відмовити в повному обсязі, оскільки поновлення строку зі спливом значного періоду часу в даному випадку буде порушувати принцип правової визначеності та баланс інтересів стягувача і боржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 22, 23 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідних редакціях, ст.ст. 183, 260-261, 263, 433 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення (ухвали) або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ухвали).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення у формі ухвали складено 14.05.2021.

Суддя К.С. Маштак