Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

за участю секретаря судового засідання Вільчак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , тертя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення.

Позов мотивує тим, що з 2010 року він та його нині покійна дружина ОСОБА_3 постійно проживали та були зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що його сім`я мала намір поповнитись дитиною та те, що на той час він, як працівник правоохоронного органу, мав можливість стати на чергу по поліпшенню житлових умов, вони з дружиною прийняли рішення оформити договір дарування квартири на мати дружини ОСОБА_2 , що і було зроблено у грудні 2010 року. В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина - ОСОБА_4 , який з моменту народження проживав за вказаною вище адресою.

Вказує, що у квітні 2018 року в місті Хуст сталася трагічна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої його дружина ОСОБА_3 загинула.

Зауважує, що майже одразу після смерті дружини, її мати ОСОБА_2 почала вимагати від нього та його малолітнього сина негайного звільнення квартири. Така вимога була настільки термінова, що він навіть не маючи можливості знайти хоча б якогось житла був змушений під тиском відповідача, протягом двох тижнів переїхати на тимчасово надане знайомими житло, яке потребує ремонту і не зовсім пристосоване для проживання малолітньої дитини. Однак відповідача це зовсім не цікавило та її метою було негайне звільнення квартири внаслідок чого вона, як формальний власник квартири, постійно, реалізовуючи свої наміри, влаштовувала сварки, намагалась виламати двері та встановити власні замки, вимагала залишити особисті речі, всі меблі та техніку, які вони спільно з дружиною придбали під час шлюбу.

Зазначає, що хвилюючись за психоемоційний стан дитини, яка тільки втратила матір, а потім ще змушена була бути учасником неврівноваженої поведінки відповідача, він терміново був змушений перевезти дитину в інше тимчасове помешкання. На сьогодні відповідач змінила вхідні замки на дверях та не пускає його та сина додому.

Тобто, фактично він та його неповнолітній син проживали та по сьогоднішній день зареєстровані в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та іншого житла не мають.

У зв`язку з вищевказаним, просить зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 та його неповнолітнім сином - ОСОБА_4 квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення їх до даної квартири та передачі ключів від неї.

В судове засідання позивач не з`явився та його представник адвокат Рутковський С.В. подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у їх відсутності та задоволити позов.

Відповідач повторно не скористалася правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явився та подав заяву, згідно якої третя особа не заперечує проти задоволення позову.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Згідно Довідки КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода», квартира АДРЕСА_2 , станом на видачу довідки 14.04.2009 року належала ОСОБА_5 .

Судом встановлено та неоспорено сторонами, що з 2010 року позивач та його дружина ОСОБА_3 постійно проживали та були зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, дане житлове помешкання було подароване згідно договору дарування відповідачу ОСОБА_2 .

Згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 21.09.2011, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується фото копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав». Такий загальний захист поширюється як на власника квартири, так і на наймача.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, п.41 50, Справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява №30856/03) 2 грудня 2010 року).

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 перебуває у власності відповідача, та позивач з дитиною після смерті дружини після вимог відповідача покинули вказане житлове приміщення.

Крім того, у позивача та у малолітнього ОСОБА_4 , який також згідно довідки про реєстрацію місця проживання, зареєстрований в спірній квартирі, іншого житла немає.

Тому, суд вважає, що оскільки позивач з малолітнім сином на даний час не визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відповідно вони мають право проживати в спірній квартирі, де зареєстровані.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання заяви про розірвання шлюбу у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 76,81,141,258,265,354 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перешкоди в користуванні жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 , шляхом вселення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 (сімсот чотири грн. вісімдесят коп.) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_3 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_4 ;

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, адреса: м. Ужгород, пл. Поштова, 3.

Суддя Т.Р. Деметрадзе