Справа № 2-4303/10
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Жванко О.Є., представника відповідача Коваленко Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, заінтересована особа: акціонерне товариство «Універсал Банк», -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - скаржник) звернувся до суду із вказаною скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, заінтересована особа: акціонерне товариство «Універсал Банк».

Обґрунтовуючи вимоги скарги заявник зазначив, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни перебуває виконавче провадження №60124922 з виконання виконавчого листа №2-4303/10, виданого Подільським районним судом м. Києва про стягнення з нього та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» суми заборгованості в розмірі 2028218,21 грн. Так, на думку скаржника, приватним виконавцем у порушення Закону України «Про виконавче провадження» відкрито зазначене виконавче провадження, адже стягувачем пропущений строк звернення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою суду від 01.09.2020 року залишено скаргу без руху для усунення недоліків.

02.11.2020 року представником скаржника усунуто виявлені недоліки.

29.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. подано клопотання про закриття провадження за скаргою в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди від 20.09.2019 року ВП №60124922, оскільки такі вимоги необхідно розглядати за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України).

Крім того, 29.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. подано пояснення щодо скарги, у яких остання просила відмовити просила відмовити у задоволенні скарги, оскільки відбулось переривання строку звернення виконавчого листа №2-4303/10 до виконання.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про відкладення судового засідання.

Заявник в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Представник приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. у судовому засіданні підтримала клопотання про закриття провадження в частині вимог скарги, а в іншій частині скарги - просила відмовити, з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Заінтересована особа: акціонерне товариство «Універсал Банк» в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) неявка належно повідомлених учасників не перешкоджає розгляду скарги за суттю, суд ухвалив розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися.

Дослідивши матеріали скарги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Закону України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент звернення скаржника зі скаргою до суду, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому Законом.

Отже, ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Крім того, слід враховувати, що за вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічний правовий висновок викладений в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №754/2223/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93 гс 18) та у справі № 127/9870/16- ц (провадження № 14-166 цс 18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425 цс 18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639 цс 18).

Крім того, до юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таким чином, скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, заінтересована особа: акціонерне товариство «Універсал Банк» в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди від 20.09.2019 року ВП №60124922 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися адміністративним судом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відтак, суд доходить висновку, що провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, заінтересована особа: акціонерне товариство «Універсал Банк» в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди від 20.09.2019 року ВП №60124922 необхідно закрити.

Щодо інших вимог скаржника, які викладені в скарзі, суд зазначає таке.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. перебуває виконавче провадження №60124922 з примусового виконання виконавчого листа №2-4303/10 від 07.10.2011 року, виданого Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості в розмірі 2028218,21 грн., відкрите на підставі заяви стягувача в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, що підтверджується матеріалами виконавчого справдження, оскільки відбулось переривання цього строку.

20.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60124922.

Крім того, 20.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. в межах виконавчого провадження №60124922 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10%, що підлягає стягненню за виконавчим документом; постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт коштів боржника.

З копії виконавчого листа №2-4303/10 від 07.10.2011 року, виданого Подільським районним судом м. Києва судом встановлено, що вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі вперше 21.03.2016 року на підставі п.4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та вдруге 02.08.2019 року на підставі п. 1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, п. 1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувану відбувається у випадку, зокрема, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього закону (ч.5).

Враховуючи передбачене законом право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час вчинення процесуальної дії, визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Відтак, вважати, що приватним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» прийнято до виконання виконавчий лист згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.09.2019 року поза межами строку звернення виконавчого листа до виконання, є безпідставним, оскільки відбулось переривання цього строку.

Державний/приватний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Рішення суду є обов`язковим до виконання. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії/бездіяльність приватного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеною та безпідставною.

Відтак, суд доходить висновку, що приватний виконавець виносячи 20.09.2019 року в межах виконавчого провадження №60124922 постанову про відкриття виконавчого провадження діяла у межах та у спосіб, передбачений законом.

Оскільки судом не встановлено порушень з боку приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження №60124922, постанова про арешт майна боржника та постанова про арешт коштів боржника не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-яких доказів, які вказували б на порушення приватним виконавцем чинного законодавства прав стягувача як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, судом не виявлено.

З цих підстав скарга в частині визнання протиправними дій приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження №60124922 та винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 255, 261, 353, 447- 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, заінтересована особа: акціонерне товариство «Універсал Банк» в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди від 20.09.2019 року ВП №60124922 - закрити;

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, заінтересована особа: акціонерне товариство «Універсал Банк» в решті вимог - залишити без задоволення;

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається; Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства, відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України;

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України). У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. В. Гребенюк