ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 року м. Чернівці

Справа № 727/5559/20

Провадження №22-ц/822/499/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І.М.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретар Скрипка С.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Чернівецької міської ради,

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2021 року, головуючий у І-й інстанції Смотрицький В.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2021 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позовної вимоги про визначення місця проживання малолітнього сина та провадження у цій частині закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про залишення позовної вимоги без розгляду.

Посилається на те, що оскаржувана ухвала суду порушує права та інтереси ОСОБА_1 , оскільки позбавляє її права на судовий захист. Їй не зовсім був зрозумілий зміст даного клопотання. Також вона не розуміла різниці між «відмовою від позову» та «залишення такої вимоги без розгляду», вважаючи такі поняття аналогічними. Даною ухвалою вона фактично позбавлена надалі звертатися до суду з предметом спору про визначення місця проживання дитини.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з необхідності прийняти відмову позивача від позову в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується з тих підстав, що до нього суд дійшов у порушення норм процесуального права, які регулюють порядок вирішення даного питання.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно з частиною 2 статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Положеннями частин 1-3, 5 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відмова позивача від позову - це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу.

Відмовитися від позову може тільки позивач або його уповноважений представник. Таким правом наділена також третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Право відмовитися від позову може бути реалізовано у будь-який час судового розгляду, тобто і під час судових дебатів.

Заява про відмову у позові може бути усною або письмовою. Усна заява проголошується в судовому засіданні і її зміст заноситься до журналу судового засідання. Письмова заява, підписана позивачем, приєднується до справи.

Відмова позивача від позову це вияв принципу диспозитивності, тому ця дія здійснюється під контролем суду. Ця правомочність належить до числа більш істотних, тому головуючий зобов`язаний роз`яснити наслідки таких дій, а саме неможливість повторного звернення до суду з тим самим позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про відмову від позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини (а.с. 135).

Проте, оскаржувана ухвала суду постановлена за відсутності учасників справи, зокрема позивача.

Суд першої інстанції позицію сторін з приводу заяви про відмову від частини позовних вимог не уточнював і, всупереч діючому процесуальному законодавству, не роз`яснив ОСОБА_1 наслідки відмови від позову.

Суд повинен перевіряти законність відмови позивача від позову, чи не порушуються при цьому інтереси самого позивача, інших осіб, які беруть участь у справі, інтереси держави. Причини відмови від позову повинні оцінюватися судом з урахуванням обставин справи.

Причинами відмови від позову часто є вирішення спору в позасудовому порядку, втрата позивачем інтересу до справи.

Ці дії суд вчиняє до постановлення ухвали про закриття провадження у справі у зв`язку із прийняттям відмови від позову. У разі прийняття відмови від позову суд постановляє відповідну ухвалу, де вказує про закриття провадження у справі.

Крім того, як вбачається з доводів апеляційної скарги, апелянт зазначала про намір залишити позовну вимогу в частині визначення місця проживання дитини без розгляду, оскільки був відсутній висновок Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, що фактично на її погляд унеможливлювало розгляд даного питання.

З огляду на викладене, оскільки сторонам не були роз`яснені наслідки закриття провадження у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про прийняття відмови ОСОБА_1 від позовної вимоги в частині визначення місця проживання дитини.

Відповідно до приписів пунктів 3,4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 травня 2021 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

А.І. Владичан