н/п 2-з/490/107/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

12.05.2021 року до канцелярії суду надійшла заява від позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій вона просить накласти обтяження у вигляді арешту на 9/100 частин домоволодіння із відповідною частиною господарських та побутових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_2 , із забороною укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням вищезазначеного нерухомого майна; заборонити державному реєстратору Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради вчиняти дії з реєстрації права власності та інших речових прав щодо нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог посилається, що відповідачка є співвласником позивачки у праві приватної власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому позивачці належить 44/100 частин вказаного домоволодіння із відповідною частиною господарських та побутових споруд, а відповідачці 9/100.

Відповідачка самочинно здійснила демонтаж частини житлового будинку літ. «Г», яким сторони користуються спільно, у зв`язку з чим завдала позивачці матеріальної та моральної шкоди.

Відповідачка своїми неправомірними діями повністю зруйнувала частину житлового будинку літ. «Г», яка знаходиться у її користуванні. Такі дії відповідачки призвели до непридатності житлового будинку літ. «Г» до експлуатації в цілому, тобто таким чином вона порушила права позивачки, як співвласника, на користування належної їй частини вказаного будинку за призначенням, як житла. При цьому відповідачка у вказаному домоволодінні не проживає. Добровільно відповідачка відшкодовувати позивачці заподіяну шкоду не бажає.

Навпаки, після її звернення до суду з вказаним вище позовом, відповідачка вчиняє дії щодо відчуження належних їй 9/100 частин у вказаному домоволодінні, таким чином хоче уникнути відповідальності за завдану позивачці шкоду. Крім того, оскільки її частина будинку повністю зруйнована, фактично має намір незаконно продати земельну ділянку під будівництво, хоча земельна ділянка, на якій розташовано домоволодіння не приватизована, є комунальною власністю.

Так, діючи за дорученням відповідачки, ріелтор на ім`я ОСОБА_5 систематично приводить до двору покупців. При цьому відповідачка намагається продати належну їй частину домоволодіння без її згоди та інших співвласників, оформивши угоду, як дарування. На заперечення позивачки, відповідачка та її батько провокують сварки, погрожують позивачці, у зв`язку з чим вона неодноразово викликала поліцію за зверталась із відповідними заявами до Центрального РВ поліції.

Враховуючи викладене, позивачка зазначає, що дії відповідачки щодо відчуження належних їй 9/100 частин у вказаному домоволодінні, якщо не вжити необхідних заходів для забезпечення позову, можуть унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення вимог позивачки.

Згідно протоколу 12.05.2021 року справу за вказаною заявою передано судді Саламатіну О.В. для розгляду.

Розглянувши заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову, суд дійшов наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (частина сьома статті 153 ЦПК України).

Перелік видів забезпечення позову наведений у статті 150 ЦПК України. Так відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вказано у частині третій статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У свою чергу співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час розгляду питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист яких вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

З аналізу наведених норм слідує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Також суд вважає за необхідне зазначити таке.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно роз`ясненнями, наданими у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи предмет даного позову, наведені позивачкою докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивачки, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі. А саме, накласти арешт на 9/100 частин домоволодіння із відповідною частиною господарських та побутових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням вищезазначеного нерухомого майна.

В задоволенні іншої частини заяви, слід відмовити, оскільки необхідність застосування такого заходу, як заборона державному реєстратору Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради вчиняти дії з реєстрації права власності та інших речових прав щодо нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не обгрунтована заявницею.

Строк дії заходів забезпечення позову унормовано в ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України, зокрема: у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи; якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення; у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову; у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Накласти арешт на 9/100 частин домоволодіння із відповідною частиною господарських та побутових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням вищезазначеного нерухомого майна.

Копію ухвали для негайного виконання надіслати до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Копії ухвали надіслати сторонам по справі.

На підставі статті 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

На підставі статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Ухвала може бути оскаржена разом до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя О.В. Саламатін