Єдиний унікальний номер 229/4120/19
Номер провадження 22-ц/804/951/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року

м. Бахмут

справа № 229/4120/19

провадження № 22-ц/804/951/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Никифоряка Л.П., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Цимбал Д.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 229/4120/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 22 вересня 2020 року (суддя Грубник О.М. ), ухваленого в приміщенні Дружківського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 05 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалась на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу вони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 17 квітня 2014 року у цивільній справі № 229/698/14-ц шлюб між нею та відповідачем було розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було вирішено залишити проживати з матір`ю. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області № 2-829 від 07 вересня 2011 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_4 , було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 1 000,00 гри. щомісячно, до його повноліття, починаючи з 21 липня 2011 року.

З серпня 2010 року дитина ОСОБА_3 має захворювання на агресивний фіброматоз м`яких тканин сідничної області, у зв`язку з чим, дитина перенесла декілька хірургічних операцій. У 2011 році у дитини було виявлено захворювання на первинно-хронічний гепатит В. На протязі хвороби ОСОБА_4 неодноразово проходив тривалі курси стаціонарного лікування. Стан здоров`я сина потребує постійного контролю з боку лікарів, у зв`язку із чим дитина, з короткостроковою періодичністю, проходить медичні обстеження, на платній основі. Дитина постійно приймає лікарські препарати. Лікування дитини потребує великих матеріальних затрат, витрати по сплаті яких, несе особисто вона.

Відповідач належним чином ніколи не виконував свої обов`язки по сплаті аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим, за відповідачем, станом на лютий місяць 2014 року лічилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 14 840,98 грн. Рішенням Дружківського міського суду по цивільній справі №2/229/318/2014 від 05 серпня 2014 року з відповідача було стягнуто неустойку по сплаті аліментів в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідач відмовляється приймати участь у додаткових витратах на дитину, які було мною понесені за чотири роки в розмірі 213 750,17 грн., у зв`язку із чим, на підставі рішення Дружківського міського суду по цивільній справі № 2/229/281/2014 від 05 серпня 2014 року, з ОСОБА_2 було стягнуто додаткові витрати на дитину, пов`язані із лікуванням сина ОСОБА_4 у розмірі 39 177,64 грн. Натомість, як рішення суду про стягнення неустойки, так і рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, відповідач не виконував.

У квітні 2019 року Дружківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, в примусовому порядку з відповідача було стягнуто заборгованість по аліментам, призначеним за рішенням суду (неустойка по сплаті аліментів та додаткові витрати на утримання дитини).

Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини окрім аліментів, які з нього стягуються Дружківським міським відділом державної виконавчої служби, у примусовому порядку щомісячно в розмірі 1 000,00 грн. На сьогодні, аліментів в розмірі 1 000,00 грн. є недостатнім для забезпечення життєвих потреб дитини, а також для його лікування. Розмір аліментів, який визначався судом у 2011 році, на теперішній час є меншим за визначений законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. Обставини, які було прийнято судом в обґрунтування, при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн. на теперішній час суттєво змінилися.

Ухвалюючи рішення по справі 2-829 від 07 вересня 2011 року про стягнення аліментів, визначаючи розмір аліментів, суд виходив з того, що відповідач, на час розгляду справ мав неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь якого сплачував аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, на користь ОСОБА_5 , на підставі виконавчого листа № 2-1632 виданого Дружківським міським судом 22 вересня 2009 року. На теперішній час, син відповідача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є повнолітньою особою, якій виповнилося 21 рік, а відповідно до інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження, яке було відкрито 25 вересня 2009 року, де стягувачем є ОСОБА_5 , а боржником зазначено відповідача ОСОБА_2 було завершено.

Підставою для збільшення розміру аліментів, є також зміни в діючому законодавстві, якими визначаються додаткові обставини, які мають враховуватися судом визначенні розміру аліментів. Отже, суд, при визначенні розміру аліментів, має також враховувати наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Та обставина, що відповідач має у власності численну кількість об`єктів нерухомого майна, вважає також є підставою для збільшення розміру аліментів, в силу вимог статті 182 СК України. Зокрема у власності відповідача перебуває: житловий будинок, загальною площею 41,1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, загальною площею 33.6 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення (продовольча та господарська база), загальною площею 447.8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення (підвал) загальною площею 513.8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення загальною площею 432.6 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ; під`їзні залізничні колії загальною довжиною 329.7м., розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ; торговий павільйон загальною площею 162.0кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_4 ; торговий модульний павільйон, розташований в АДРЕСА_5 ; будинок, загальною площею 35.5 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_6 ; металевий тир, загальною площею 42.1 кв.м., розташований в АДРЕСА_4 , на території скверу «Дитячий»; недобудований цокольний поверх житлового будинку загальною площею 572.6 кв.м., розташований АДРЕСА_7 .

Зазначені обставини не було враховано судом, під час ухвалення рішення по справі № 2-829 від 07 вересня 2011 року, під час визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн.

Враховуючи те, що на підставі рішення Дружківського міського суду Донецької області раніше було стягнуто з відповідача додаткові витрати на дитину за минулий період, які були понесені одноособово матір`ю дитини, але рішення суду відповідачем в добровільному порядку не виконувалося, а присуджені грошові кошти було стягнуто примусово лише в квітні 2019 року, а також враховуючи те, що відповідач добровільно не приймає участі у понесені додаткових витрат на дитину, пов`язані із лікуванням, вона вважає за доцільне стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме: хворобою дитини.

Так, відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз: агресивний фіброматоз правої сідниці з проростанням сідничного нерву та з порушенням рухової функції; запальна міофібробластинна пухлина черевної порожнини, стан після оперативного лікування; функціональне порушення міліарного тракту за гепатитним типом, гепатит В. Випискою підтверджується, що дитина хворіє з 2010 року і по теперішній час, у зв`язку із чим наведено лікарські рекомендації щодо проведення медичних досліджень, та прийому препаратів, а саме: КТ черевної порожнини, 1 раз на 6 місяців (вартість 2000грн.); МРТ правої сідничної ділянки 1 раз на б місяців ( 2000грн.); загалом на медичні дослідження 4000грн. раз на 6 місяців - 666грн. на місяць, галстена 1 капсула Зрази на добу (вартість 48 капсул - 314,43грн., на місяць 48/3*30= 630грн.); уреофальк 500м. 1 капсула 1 раз на добу (вартість 100 капсул - 2274,96грн., на місяць 2274,96/100*30=683 грн.); нормолакт 10мл. 1 раз на добу (вартість 100мг.- 58,39 грн., на місяць 58.39грн.*3=175 грн.). Загалом на медикаменти 1488грн. на місяць. Диспансерний нагляд онколога, хірурга, гастроентеролога, інфекціоніста, сімейного лікаря. Загалом витрати пов`язані з диспансерним оглядом 1000,00 грн. на місяць. Таким чином, додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами - хворобою дитини, становлять 3154 грн. на місяць.

Наведений розрахунок додаткових витрат не включає витрати, пов`язані із лікуванням дитини в стаціонарі, проведення хірургічних операцій з видалення пухлин, лікування гнійного перетаніту, та інших запалювальних та інфекційних проявів, які на протязі всього періоду захворювання, а саме з 2010 року і по теперішній час, призначаються в рамках медичних протоколів лікування.

Просила суд збільшити розмір стягнення аліментів, який стягується в твердій грошовій сумі на підставі рішення Дружківського міського суду Донецької області 07 вересня 2011 року з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 з 1000,00 грн. до 2 000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з проведенням індексації, до повноліття дитини; стягнути з ОСОБА_2 на її користь щомісячно додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 у зв`язку із його захворюванням у розмірі 2 000,00 грн., щомісячно.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 22 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково: змінено призначений за рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 07 вересня 2011 року №2-829 розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 1000, 00 грн. щомісячно, до його повноліття, починаючи з 21 липня 2011 року. Збільшено розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 на підставі рішення Дружківського міського суду Донецької області від 07 вересня 2011 року №2-829, стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку і не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Раніше виданий виконавчий лист за рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 07 вересня 2011 у справі № 2-2-829, виданий Дружківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісячно, до його повноліття, починаючи з 21 липня 2011 року - відкликано. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід державного бюджету судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції врахував те, що дитина має хронічне захворювання, а відповідач має на своєму утриманні двох дітей та непрацездатну дружину, наявність у відповідача майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, а також рівність прав як позивача так і відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції виходи з того, що позивачка не довела збільшення їх розміру.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду позивач ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення в частині, якою задоволено позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, та вирішити збільшити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 на підставі рішення Дружківського міського суду Донецької області від 07 вересня 2011 року № 2-829, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку і не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 липня 2019 року; скасувати рішення в частині якою відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення не визначено час, з якого присуджено аліменти в новому розмірі.

Законодавством визначено час, з якого аліменти у новому розмірі мають стягуватися, зокрема в примусовому порядку, а саме з часу набрання законної сили рішення суду, а також передбачено час, з якого аліменти присуджуються, а саме з дня подачі позовної заяви.

Судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, не було застосовано приписи статті 191 СК України, та не було визначено, час з якого присуджено аліменти у збільшеному розмірі, що є порушенням норм матеріального права при ухваленні судового рішення.

Враховуючи те, що суд першої інстанції розглядав справу про збільшення розміру аліментів, та стягнення додаткових витрат на дитину, більше року, а під час ухвалення оскаржуваного рішення не визначив час, з якого присуджено аліменти в збільшеному розмірі, право дитини на отримання аліментів у збільшеному розмірі за один рік та три місяці порушене, та дитина позбавлена права на отримання аліментів у збільшеному розмірі з часу подання позовної заяви, а зокрема з часу, коли виникли умови, для сплати відповідачем у збільшеному розмірі.

Висновки суду першої інстанції щодо не доведення збільшення додаткових витрат на дитину не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам на підтвердження наявності захворювань у дитини та групи інвалідності, а також доказів, якими обґрунтовуються витрати на лікування дитини. Судом не було належним чином досліджено докази, на які вона посилалася як на обґрунтування наявності підстав, для присудження додаткових витрат на дитину, та не було надано належної оцінки. Наявним в матеріалах справи доказам.

В окремих випадках додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Законодавство не пов`язує аліменти із додатковими витратами на дитину, та відокремлює їх. Натомість суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні зазначає, що збільшуючи розмір аліментів на утримання дитини, врахував стан здоров`я дитини, та наявність у дитини хронічного захворювання.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наявні у дитини хронічні захворювання, є підставою для збільшення розміру аліментів, в той час, як зазначені обставини є підставою для стягнення додаткових витрат на дитину, відповідно до вимог статті 185 СК України, в той час, як для збільшення розміру аліментів, наявні підстави передбаченні вимогами статті 182 СК України.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.(а.с.187)

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 190-191)

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно рішення Дружківського міського суду донецької області від 17 квітня 2014 року встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з 25 березня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Цим же рішенням шлюб, зареєстрований 25 березня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 71, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу ОСОБА_6 ), які мають неповнолітню дитину,розірвано. Неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю. після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище ОСОБА_7 (а.с.12).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 17 листопада 2009 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Донецьк. Батьками зазначені: мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 . (а.с.7).

Неповнолітня дитина ОСОБА_3 мешкає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_8 , що підтверджується актом про фактичне проживання (а.с.22).

ОСОБА_3 є дитиною інвалідом з 2010 року, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 (а.с.26-27).

ОСОБА_3 було встановлено діагноз агресивний фіброматоз м`яких тканин сідничної області справа, що підтверджується медичним висновком №2210 від 15 жовтня 2010 року (а.с.32)

В жовтні 2011року ОСОБА_3 встановлено діагноз хронічний гепатит В. (а.с.35).

Внаслідок захворювання дитина потребує медикаментозного лікування, проходження обстежень. За період з травня 2012 року по липень включно 2018 року ОСОБА_3 обстежувався у Центрі магнітно-резонансної томографії (багаторазово досліджувалися тазостегнові суглоби та кістки тазу, а також черевна порожнини) (а.с.36,39,40,41,42).

27 квітня 2018 року дитині у Центрі комп`ютерної томографії була зроблена мультідетекторна томографія черевної порожнини (а.с.37).Вартість обстеження магнитно-резонансної томографії м`яких тканій з введенням контрасту складає 2150,00 грн.(а.с.48,76-78).

ОСОБА_8 також обстежується, надаючи загальноклінічний аналіз крові, біохімічне дослідження крові, а також онкомаркери (а.с52,53,55,67,68). Постійно досліджуються органи черевної порожнини (а.с.61,62,67).

З 29 квітня 2018 року по 21 травня 2018 року ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні ургентної хірургії з ліжками нейрохірургії у Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит». Діагноз: запальна міофібробластична пухлина черевної порожнини (а.с.33).

Внаслідок тяжкої хвороби ОСОБА_3 було рекомендовано постійне вживання лікарських препаратів (а.с.79-80).

Відповідно до виконавчого листа Дружківського міського суду Донецької області від 07 вересня 2011 року № 2-829 2001р. з ОСОБА_2 щомісячно стягнено аліменти на корить ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 1000,00 грн, до його повноліття, починаючи з 21 липня 2011 року (а.с13).

Згідно з рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 05 серпня 2014 року № 229/599/14-ц позов з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнено додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 06 січня 2014 року в сумі 39 177 грн. 64 коп., в решті позову відмовлено (а.с.14-15).

Згідно з рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 05 серпня 2014 року № 229/696/14-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнено неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 10 000,00 грн.; стягнено з ОСОБА_2 на користь державного бюджету м.Дружківки судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60коп., в решті позову відмовлено (а.с16-17).

Відповідно до постанови від 27 березня 2019 року ВП № 45599238 було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/229/281/2017, виданого 07 листопада 2014 року Дружківським міським судом Донецької області про додаткові витрати на утримання сина у розмірі 39177,64 грн (а.с.19).

Відповідно до постанови від 27 березня 2019 року ВП № 45599368 було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/229/318/2017, виданого 10 листопада 2014 року Дружківським міським судом Донецької області про стягнення неустойки за прострочення аліментів у розмірі 10000,00 грн. (а.с.20).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 07 травня 2014 року ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Дружківка. Батьками зазначені: мати ОСОБА_11 , батько ОСОБА_2 . (а.с.133).

З довідки №48/д від 02 грудня 2019 року, яка видана дошкільним навчальним закладом ясла-садок комбінованого типу № 34 «Дельфін» Дружківської міської ради, вбачається, що станом на 02 грудня 2019 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відвідує дощкільний навчальний заклад ясла-садок комбінованого типу № 34 «Дельфін» Дружківської міської ради, група № 7 (а.с.134).

За період з січня 2019 року по листопад 2019 року ОСОБА_2 сплачував позивачці аліменти на утримання сина ОСОБА_9 . Їх загальний розмір складає 9000,00 грн, що підтверджується квитанціями (а.с.135-136).

Син відповідача, ОСОБА_3 1998 року народження, у 2016 році вступив до Донбаської національної академії будівництва і архітектури і навчається на 4 курсі денного відділення, що підтверджується відповідною довідною (а.с.128).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позивних вимог, щодо стягнення додаткових витрат на дитину та в частині часу з якого мають стягуватися аліменти в збільшеному розмірі.

Рішення суду в частині збільшення розміру аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції виходи з того, що позивачка не довела збільшення їх розміру.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

У постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Так, позивачем надані медичні документи, що підтверджують наявність у дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 хронічних захворювань, а саме: агресивного фіброматозу правої сідниці з проростанням сідничного нерву та порушенням рухової функції; запальна міофібробластинна пухлина черевної порожнини, функціональне порушення міліарного тракту за гепатит ним типом, гепатит В. (а.с.28-29,30,31,32,33,34,35).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тяжкою хворобою потребує постійного лікування з проходженням відповідних досліджень, а саме: магнітно-резонансної томографії один раз на декілька місяців, вартість яких складає в середньому 2 150 грн. (кожного), що підтверджується довідкою (а.с.48), проходження КТ вартість якого в середньому складає 1 900,00 грн. (а.с.49), проходження узі (а.с.44,45,46,47,61,62,63,64,65), постійного контролю аналізів крові, вартість яких в середньому 560,00 грн. (а.с. 49). Крім того, дитині рекомендовано диспансерний нагляд онколога, хірурга, гастроентеролога, інфекціоніста (а.с.33,34,37,50). Потрібно на постійній основі приймати ряд лікарські медикаменти, а саме галстена 1 капсула З рази на добу, вартість якого складає в середньому - 314,43 грн. (а.с.79); урсофальк 500 м. 1 капсула 1 раз на добу, вартість якого складає 2 274,96 грн.(а.с.80); нормолакт 10 мл. 1 раз на добу, вартість якого складає - 58,39 грн. (а.с.81).

Таким чином, з огляду на викладене та враховуючи стан здоров`я дитини ОСОБА_3 , суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які підтверджують, що дитина потребує постійного лікування і специфічного догляду, та відповідно, значних матеріальних витрат.

Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції, висловленої в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2009 року № 6-20478св09, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

У даному випадку, враховуючи що відповідач є здоровою, працездатною особою, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 , як батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинен оплачувати частину додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а саме тяжким захворюваннями дитини.

Аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень Сімейного кодексу України, враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення позовних вимог в частинні стягнення додаткових витрат у розмірі 2000 гривень, щомісячно, оскільки витрати, які понесла та буде нести позивач, зумовлені негативними фактами (хвороба), що вимагають додаткових матеріальних витрат на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки витрати на системне та довготривале лікування при такому стані здоров`я дитини є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України.

При цьому ОСОБА_2 не позбавлений права звернутися до суду із позовом про зменшення розміру присуджених до стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини після істотної зміни або припинення обставин (одужання або істотне покращення стану здоров`я його дитини), які стали підставою для задоволення позову.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження 61-18284св19).

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом 17 липня 2019 року, тому саме з цього дня з відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і до досягнення дитиною повноліття.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції збільшено розмір аліментів починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а не з дати подачі позовної заяви, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Отже, визначення такого часу днем пред`явлення позову передбачено для аліментів, які присуджуються вперше.

У всіх інших випадках, в тому числі у разі зміни як способу стягнення аліментів так і розміру їх стягнення, стягнення аліментів відбувається за загальним правилом - з дня набрання рішенням законної сили.

Зокрема, як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо часу з якого присуджено стягувати новий розмір аліментів, а саме з дня набрання рішенням законної сили.

Аналогічні висновки викладенні Верховним Судом у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження 61-1460св18).

Доводи апеляційної скарги в цій частині є не обґрунтованими та зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права і незгоди з висновками суду, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, встановивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та ухвалення нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів, а тому ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню 768,40 грн. судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції (пропорційно до розміру задоволених вимог); 1152,60 грн. судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції (пропорційно до розміру задоволених вимог), а всього 1921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 22 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 (двох тисяча) гривень 00 копійок щомісяця починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривень 00 копійок, з яких: 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції; 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривень 60 копійок судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду залиши без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: Л.П. Никифоряк

Я.В. Хейло