Провадження № 2-др/761/31/21
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Гриб Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника відповідача Акціонерного товариства «Просто-страхування» - Синюк Станіслава Леонідовича про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Просто - страхування» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява представника відповідача Акціонерного товариства «Просто-страхування» - Синюк Станіслава Леонідовича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій заявник просить: стягнути з позивача на користь відповідача, понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4787,00 грн., так як в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 27.08.2020 року питання щодо вказаних витрат вирішено не було, а тому заявник звернувся до суду із зданою заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили.

При цьому, до суду надійшла заява представника відповідача про розгляд справи за його відсутності, в якій він зазначив, що підтримує подану заяву про ухвалення додаткового рішення та просить її задовольнити.

Так як неявка сторін не є перешкодою для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, суд продовжив судове засідання у відсутність сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника відповідача, за наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 03 жовтня 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Просто-страхування» про стягнення страхового відшкодування.

В позовній заяві позивач просив: стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 19 722,12 грн. недоплаченого страхового відшкодування; пеню в розмірі 2 073,68 грн. та 3 500,00 грн. витрат на проведення експертизи.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з Акціонерного товариства «Просто-страхування» на користь ОСОБА_1 пеню в сумі 1 077 (одна тисяча сімдесят сім) гривень 49 копійок та судовий збір в сумі 31,73 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Як вбачається з рішення суду, судом не було вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача.

Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім того, ст. 137 ч. 4 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат.

Крім того, варто зауважити, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Зазначена позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладена у відповідній постанові від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16-ц.

Як вбачається, в обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача надав суду акт виконаних робіт до Договору про надання правничої допомоги №1 від 02.01.2020 року, укладеного між АТ «Просто-страхування» та АБ «Синюк та партнери».

Відповідно до зазначеного акту, загальна вартість виконаних робіт складає 86000,00 грн., серед яких вартість витрат на професійну правничу допомогу у справі №761/39155/19 складає - 5000,00 грн.

Згідно рахунку-фактури від 03.08.2020 року та платіжного доручення №12602 від 03.08.2020 року, АТ «Просто-страхування» сплатило на рахунок АБ «Синюк та партнери» 86000,00 грн.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку заявник зазначає, що адвокатським бюро було надано відповідачу правничу допомогу, яка складалася з: консультації відповідача щодо порядку та строків надання правової допомоги (700,00 грн.), підготовчих дій (2100,00 грн.) та підготовки заперечень на позовну заяву (2200,00 грн.).

Однак як вбачається, з акту приймання-передачі виконаних робіт, в останньому не було зазначено вказані види робіт з надання правничої допомоги, а отже суд позбавлений можливості встановити, що послуги були надані відповідачу адвокатом у відповідному обсязі, як це зазначено у заяві.

Крім того, матеріали справи не містять Договору про надання правничої допомоги №1 від 02.01.2020 року, укладеного між АТ «Просто-страхування» та АБ «Синюк та партнери», на який посилається заявник та до якого додається вказаний акт виконаних робіт, що позбавляє суд можливості встановити порядок надання адвокатом послуг відповідачу та їх оплату, згідно умов вказаного договору.

Таким чином, оскільки судом не встановлено передбачених законом підстав, за наявності яких суд може ухвалити додаткове рішення в цій частині, суд вважає за необхідне відмовити представнику відповідача в ухваленні додаткового рішення у даній справі в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 260-261, 270, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в ухваленні додаткового рішення за заявою представника відповідача Акціонерного товариства «Просто-страхування» - Синюк Станіслава Леонідовича про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Просто - страхування» про стягнення страхового відшкодування.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя: Н.Г.Притула