КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4788/19
Провадження № 2/488/248/21 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.04.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді - Селіщевої Л.І.,

при секретарі - Глубоченко О.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

та представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивач - ОСОБА_4 звернувся до суду із даним позовом до відповідача - ОСОБА_5 , в обґрунтування якого вказав наступне.

30.04.2010 р. між сторонами по даній справі був укладений шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина - ОСОБА_6 , батьками якої були записані позивач та відповідачка.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.04.2014 р. шлюб між сторонами був розірваний, і з позивача на користь відповідачки на утримання дитини були стягнуті аліменти у розмірі ј його заробітку /доходу/ до повноліття дитини.

У жовтні 2017 р. позивач дізнався про те, що він не є біологічним батьком дитини, народженої відповідачкою у шлюбі, після чого він вирішив перевірити інформацію і звернувся у приватну лабораторію «Медікал Геномікс», де отримав висновок № MGT 359 від 22.12.2016 р. Згідно даного висновку, позивач не є біологічним батьком дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після цього позивач оспорив своє батьківство у судовому порядку і рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.05.2019 р. його позов був задоволений, і відомості про нього як батька дитини були виключені з актового запису про народження дитини.

Позивач зазначає, відповідачка достеменно знала про те, що він не є біологічним батьком її дитини, проте свідомо затягувала винесення судом рішення, заявляла необґрунтовані та безпідставні клопотання, у тому числі, про призначення експертиз. Крім цього, відповідачка неодноразово зверталася до Миколаївського районного Відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області з приводу заборгованості позивача по аліментам та вжиття до нього ряду обмежень, зокрема, у праві виїзду за кордон, полювання, керування транспортними засобами тощо.

Позивач вказує, що внаслідок протиправних дій відповідачки йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у його моральних та фізичних стражданнях, порушення звичного способу життя і необхідності додаткових зусиль для організації свого особистого життя. Позивач протягом тривалого часу був позбавлений можливості вільно виїздити за кордон на заробітки та керувати транспортними засобами, через що не міг достатнім чином забезпечувати свою сім`ю.

Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути на його користь з відповідачки моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., а також понесені ним судові витрати у розмірі 1 921 грн. судового збору та 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У судове засідання позивач не з`явився, причини неявки суду невідомі, його представник у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідачка та її представник заперечували проти позову через його безпідставність та необґрунтованість, та пояснили, що відповідачка не вчиняла жодних протиправних дій, внаслідок яких позивачу могла бути спричинена моральна шкода.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін і свідка - ОСОБА_7 , та дослідивши зібрані по справі письмові, знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати:

- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від:

1) характеру правопорушення;

2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації;

3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування;

4) інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В силу частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

За загальним правилом, моральну шкоду відшкодовує заподіювач на користь особи, що має право вимагати такого відшкодування. В свою чергу, особою, що має право вимагати відшкодування завданої їй моральної шкоди, як правило, є особа, якій таку шкоду завдано.

У пункті 3 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. (п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № N 4 від 31.03.95).

Судовим розглядом встановлено, що сторони по даній справі, позивач - ОСОБА_6 та відповідачка - ОСОБА_5 , 30.04.2010 р. зареєстрували шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина - ОСОБА_6 , батьками якої були записані сторони.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.04.2014 р. шлюб між сторонами був розірваний. Крім цього, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на утримання дитини були стягнуті аліменти у розмірі ј його заробітку /доходу/ до повноліття дитини.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.05.2019 р., залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду м. Миколаєва від 13.11.2019 р., відомості про ОСОБА_6 як батька дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були виключені з актового запису про народження дитини № 1205 від 21.04.11 р., зробленого Міським відділом ДРАЦСу Миколаївського МУЮ.

Між тим, доводи позивача та його представника щодо протиправності дій відповідачки, що спричинили моральну шкоду позивачу, не знайшли свого підтвердження судовим розглядом. Так, процесуальні права та обов`язки сторін у цивільних справах визначені ст.ст. 43,49 ЦПК України, які серед іншого, надають право позивачу/відповідачу заявляти різні клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи та міркування щодо питань, що виникають під час судового розгляду, заявляти відводи судді та секретарю судового засідання тощо. Виходячи із такого, заявлення стороною під час розгляду справи клопотань про призначення експертизи є її правом, а не протиправними діями відносно іншої сторони справи.

Щодо звернень відповідачки до органів ДВС з приводу стягнення з позивача заборгованості по аліментам на утримання дитини, то, суд також не може вважати їх протиправними діями, оскільки як стягувач у виконавчому провадженні вона мала права, визначені ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-УІІІ від 02.06.2016 р., у тому числі, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження тощо.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем та його представниками не доведено належними і допустимими доказами факт спричинення моральної шкоди позивачу внаслідок неправомірних дій відповідачки та з вини останньої, чим не виконано обов`язок доказування, визначений ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Доказів, які б спростовували висновки суду, судовим розглядом не здобуто.

В силу ст. 141 ЦПК України позивачеві не відшкодовуються понесені ним судові витрати через те, що у задоволенні його позову відмовлено у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_4 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 11.05.2021 року

Суддя Л.І. Селіщева