Справа № 459/1151/20 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/811/2782/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Приколоти Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області в складі судді Жураковського А.І. від 10 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) у користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 5103 (п`ять тисяч сто три) грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданих злочином.

Стягнуто із ОСОБА_1 у користь держави 840,80 грн. судового збору.

У решті вимог відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, справу закрити внаслідок спливу строку позовної давності звернення до суду. Зазначає, що рішення суд прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права. Наголошує, що ні в судовому засіданні, ні в апеляційному розгляді Позивач жодного підтвердження матеріальних витрат не надав. Вважає, що рішення суду про часткове задоволення позовної заяви є безпідставним, прийнятим з грубим порушенням чинного законодавства, зокрема порушено вимоги ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, ст. 175 ЦПК України. Зазначає, що подія мала місце 16 червня 2016 року. Позовна давність у зверненні до суду з даними позовними вимогами сплили 16 червня 2019 року. Вказує, що поважних причин не звернення до суду, стороною Позивача не надано. Звертає увагу, що 07.12.2018р. на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області суд ухвалив позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишити без розгляду. А згідно ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, саме того позову, що був поданий раніше, а саме 16 січня 2017 року. Вважає рішення суду, в визначенні дати 03.05.2018 року як час визначення часу, коли позивач довідався про свої порушені права не вірно визначеною.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, «відзиву заперечення» на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заперечення на відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 82, 141 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 256, 1166 ЦК України, та задовольняючи частково позов, виходив з того, що 19.01.2018 р. вироком Червоноградського міського суду Львівської області відповідач був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у виді 1700 грн. штрафу та на підставі пункту « ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнений від відбування призначеного покарання. Вказаним вироком суду відповідача було визнано винним в тому, що він 18.06.2016 року близько 14 години 30 хвилин знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на АДРЕСА_3 , в ході словесного конфлікту зі знайомим йому ОСОБА_2 , маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, тримаючи в руці твердий предмет, наніс декілька ударів ним в область лівого та правого плеча, а також в область голови, від яких ОСОБА_2 впав на землю і не припиняючи свої дії, ОСОБА_1 ще раз наніс обома руками декілька ударів в область голови та плечей ОСОБА_2 , внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження. Своїми протиправними діями ОСОБА_1 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_2 тілесне ушкодження у вигляді садна на тильній поверхні кисті правої руки, крововиливу на тильній поверхні кисті лівої руки, закритої черепно-мозгової травми, яка проявилася саднами тім`яної ділянки голови, забоєм головного мозку легкого ступеня тяжкості у вигляді гострої гігроми (скопичення мозкової рідини) під твердою оболонкою правої півкулі головного мозку, які відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. При цьому, цим вироком суду цивільний позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача 3000,00 грн. моральної шкоди, а у решті вимог відмовлено. 03.05.2018 р. ухвалою Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 задоволено частково. Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 19 січня 2018 року щодо ОСОБА_1 в частині вирішення цивільного позову скасовано. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 направлено до Червоноградського міського суду Львівської області для розгляду в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишено без зміни. 21.05.2018 р. на виконання вимог ухвали апеляційного суду виділено цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 з кримінального провадження та заведено цивільну справу № 459/1527/18. 07.12.2018 р. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишено без розгляду. 04.07.2019 р. постановою Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду залишено без зміни вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 19 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 травня 2018 року щодо ОСОБА_1 , а касаційну скаргу представника потерпілого - без задоволення. 17.04.2020 р. позивач пред`явив даний позов. Згідно з копіями листка лікарських призначень для стаціонарного хворого № 6316 ОСОБА_2 , витягу із історії хвороби № 6316, фіскальних чеків, після злочину та внаслідок завданих тілесних ушкоджень позивач поніс витрат на лікування у сумі 5103,00 грн. Фактичні обставини справи у світлі викладених норм права свідчать про те, що відповідач своїми злочинним діями завдав позивачу майнової шкоди у виді реальних збитків на загальну суму 5103,00 грн. Підстав для звільнення відповідача від відшкодування завданої ним майнової шкоди суд не вбачав. Крім цього, суд зазначив, що наявні докази у справі свідчать про те, що моральна шкода позивача полягала у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Позаяк такі тілесні ушкодження як садна на тильній поверхні кисті правої руки, крововиливу на тильній поверхні кисті лівої руки, закритої черепно-мозгової травми, яка проявилася саднами тім`яної ділянки голови, забоєм головного мозку легкого ступеня тяжкості у вигляді гострої гігроми (скопичення мозкової рідини) під твердою оболонкою правої півкулі головного мозку, які відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, призвели до фізичного болю та тривалих психологічних страждань. Суд встановив, що позивач тривалий період часу знаходився на стаціонарному лікуванні у лікарні, за ним необхідно було здійснювати сторонній догляд. Це спричинило йому моральні страждання, призвело до зміни в його соціумі, порушенні ритму життєвих зв`язків, побутового укладу. З огляду на викладене, а також беручи до уваги характер і тяжкість тілесних ушкоджень, що були завдані позивачеві, суд вважав обґрунтованою вимогу про відшкодування йому відповідачем компенсації за завдану моральну шкоду. Однак суд не погодився з розміром відшкодування, заявленим позивачем до стягнення, оскільки такий є значно завищеним. Виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір на відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 15 тис. грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Поряд з цим, аргументи й доводи відповідача щодо спливу позовної давності є безпідставними, оскільки даний позов пред`явлено у межах позовної давності. Суд вважав, що початок перебігу позовної давності розпочався 03.05.2018 р., оскільки цього дня набрав законної сили вирок суду, яким констатована вина відповідача у вчиненні злочину відносно позивача, і саме 03.05.2018 р. останній довідалася про порушення свого права та про особу, яка його порушила. Відтак, суд вважав, що заява про застосування позовної давності задоволенню не підлягає. Разом з цим, суд вважав, що оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви, то такий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягнення з відповідача у дохід держави в силу приписів ст. 141 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

17.04.2020 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з відповідача на його користь:

?матеріальну шкоду в розмірі 5103,00 грн.;

?моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 03.05.2018 р., відповідача засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з нанесенням ним позивачеві тілесних ушкоджень. Стверджує, що витратив на лікування у зв`язку із вчиненням злочину стосовно нього 5103,00 грн., а пережитий фізичний біль і моральні страждання у зв`язку із вчиненням злочину та спричинення йому тілесних ушкоджень оцінив у 30000 грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

За ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, 19.01.2018 р. вироком Червоноградського міського суду Львівської області відповідач був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у виді 1700 грн. штрафу та на підставі пункту « ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнений від відбування призначеного покарання. Вказаним вироком суду відповідача було визнано винним в тому, що він 18.06.2016 року близько 14 години 30 хвилин знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на АДРЕСА_3 , в ході словесного конфлікту зі знайомим йому ОСОБА_2 , маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, тримаючи в руці твердий предмет, наніс декілька ударів ним в область лівого та правого плеча, а також в область голови, від яких ОСОБА_2 впав на землю і не припиняючи свої дії, ОСОБА_1 ще раз наніс обома руками декілька ударів в область голови та плечей ОСОБА_2 , внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження. Своїми протиправними діями ОСОБА_1 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_2 тілесне ушкодження у вигляді садна на тильній поверхні кисті правої руки, крововиливу на тильній поверхні кисті лівої руки, закритої черепно-мозгової травми, яка проявилася саднами тім`яної ділянки голови, забоєм головного мозку легкого ступеня тяжкості у вигляді гострої гігроми (скопичення мозкової рідини) під твердою оболонкою правої півкулі головного мозку, які відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. При цьому, цим вироком суду цивільний позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача 3000,00 грн. моральної шкоди, а у решті вимог відмовлено (а.с. 10-12).

Згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 03.05.2018 р. апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 задоволено частково. Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 19 січня 2018 року щодо ОСОБА_1 в частині вирішення цивільного позову скасовано. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 направлено до Червоноградського міського суду Львівської області для розгляду в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишити без зміни (а.с. 59-61).

Судом встановлено, що 21.05.2018 р. на виконання вимог ухвали апеляційного суду виділено цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 з кримінального провадження та заведено цивільну справу № 459/1527/18.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 07 грудня 2018 р. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишено без розгляду (а.с. 55)

Згідно постанови Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 липня 2019 року залишено без зміни вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 19 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 травня 2018 року щодо ОСОБА_1 , а касаційну скаргу представника потерпілого - без задоволення (а.с. 14-15).

Згідно з копіями листка лікарських призначень для стаціонарного хворого № 6316 ОСОБА_2 , витягу із історії хвороби № 6316, фіскальних чеків, після злочину та внаслідок завданих тілесних ушкоджень позивач поніс витрати на лікування у розмірі 5103,00 грн. (а.с. 4-9)

Відтак майнова шкода, завдана злочином підтверджена належними та допустимими доказами, які жодним чином не спростовані.

Враховуючи вказане, судом правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача суму заподіяної злочином матеріальної шкоди у розмірі 5103 грн.

Колегія суддів, також, вважає, що судом першої інстанції зважаючи на характер, глибину моральних страждань, період, протягом якого позивач такі переніс, також, виходячи із засад, розумності, виваженості та справедливості правильно визначено і розмір моральної шкоди, яка була спричинена та підлягає відшкодуванню та полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з вчиненням стосовно нього злочину та ушкодженням здоров`я. Позаяк такі тілесні ушкодження як садна на тильній поверхні кисті правої руки, крововиливу на тильній поверхні кисті лівої руки, закритої черепно-мозгової травми, яка проявилася саднами тім`яної ділянки голови, забоєм головного мозку легкого ступеня тяжкості у вигляді гострої гігроми (скопичення мозкової рідини) під твердою оболонкою правої півкулі головного мозку, які відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, призвели до фізичного болю, необхідністю відновлення фізичного стану та відповідно тривалих психологічних страждань. Позивач тривалий період часу знаходився на стаціонарному лікуванні у лікарні, за ним необхідно було здійснювати сторонній догляд. Це спричинило йому моральні страждання, призвело до змін в його соціумі, порушенні ритму життєвих зв`язків, побутового укладу, тощо. Також, створило ряд незручностей та необхідність вчинення дій для відновлення його життєвих зв`язків.

Що стосується посилань у апеляційній скарзі на пропуск строку позовної давності позивачем, то слід вказати про те, що позовна давність на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не поширюється.

Вказане, також, відповідає і правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 квітня 2021 року у справі № 554/3327/18.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 травня 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

Т.І. Приколота