Справа № 487/7696/20
Провадження № 2/487/1021/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Ященко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої пенсії, -

за участю представника позивача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої пенсії за вислугу років в сумі 15536,44 грн. за період з 01.09.2019 по 21.04.2019.

В обґрунтування позову зазначили, що на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва, правонаступником якого є Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перебуває ОСОБА_1 06.09.2012 відповідач звернулась із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років, у заяві міститься підпис відповідача про зобов`язання своєчасно повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що впливають на пенсійне забезпечення пенсіонера, зокрема прийняття на роботу. 19.10.2012 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років з 06.09.2021 у розмірі 1215,94 грн., як працівнику освіти. 22.04.2019 відповідач звернулась до Управління Пенсійного фонду із заявою про перехід на пенсію за віком. До заяви відповідачем було надано довідку Миколаївської загальноосвітньої шкоди №18 Миколаївської міської ради Миколаївської області Управління освіти Миколаївської міської ради від 16.04.2019 за №42, проте, що відповідач працює у вказаному навчальному закладі на посаді вчителя російської мови та літератури з 01.09.2018 по теперішній час. Розпорядженням від 24.09.2019 №408 ОСОБА_1 з 22.04.2019 переведено з пенсії за вислугу років, що передбачено Законом №1788 на пенсію за віком, що передбачено Законом №1058 з розміром пенсії 2315,84 грн. Отже, відповідачем було порушено обов`язок щодо повідомлення про прийняття на роботу та обіймаючи посаду, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідач по 21.04.2019 продовжувала отримувати пенсію за вислугу років, що суперечить диспозиції ст. 7 Закону №1788. 15.11.2019 позивачем винесено рішення про переплату відповідачу пенсії №46/4 за період з 01.09.2018 по 21.04.2019 в розмірі 15536,44 грн., в добровільному порядку відповідачем заборгованість з переплати не погашена та рішення нею не оскаржувалось.

За таких підстав, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 борг у сумі 15536,44 грн. та судовий збір у сумі 2102 грн.

Ухвалою від 21.01.2021 відкрите провадження у справі.

23.02.2021 до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що відповідач не знала та могла знати про рішення позивача №46/4 від 15.11.2019. При цьому, Центральним об`єднанням управління ПФУ у м. Миколаєві було прийняті рішення №20/2 яке за своїм змістом є ідентичним рішенню №46/4, рішення №20/2 було оскаржено відповідачем та вказане рішення було скасоване 12.06.2019 згідно рішення №27/4 в порядку ч.1 ст. 105 Закону №1058, оскільки рішення №27/4 не було скасовано сума виплат у розмірі 15536,44 грн. не підлягають стягненню, оскільки прийняття повторного рішення з тих же підстав не передбачено Законами №1788 та №1058, тому рішення 46/4 прийнято в супереч ст. 19, 61 Конституції України та не підлягає виконанню. При цьому, ОСОБА_1 з 20.07.2015 досягла пенсійного віку, але не була своєчасно повідомлена про наявність її права на призначення пенсії за віком та отримувала пенсію за вислугу років з 06.09.2012, після чого 01.09.2018 працевлаштувалась. Крім того, рішення №46/4 не містить посилання на норми законів, які передбачають відповідальність за неповідомлення про настання пенсійного віку (призначення пенсії за віком) та в порушення п. 11 ч. 2 ст. 64 Закону №1058, не була своєчасно повідомлена про наявність її права на призначення пенсії за віком та в свою чергу вказана норма стала підставою для прийняття рішення №27/4. Згідно листа позивача від 14.06.2019, відповідачу було повідомлено, що з підстав п. 11 ч. 2 ст. 64 Закону №1058, оскільки вона досягла пенсійного віку та їй не було повідомлено про наявність права на призначення пенсії за віком, утримання пенсійної виплати провадитися не буде. Тому відсутні правові підстави застосування до цих правовідносин положення ст.. 102, 103 Закону №1788.

Ухвалою від 24.02.2021 залишено без задоволення заява представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

29.03.2021 позивачем надано відповідь на відзив в якому просилили про задоволення вимог в повному обсязі та зазначили, що відповідно до вимог ст.. 7 Закону №1788 пенсія за вислугу років призначається при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Відповідно до ст. 102 Закону №1788 пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплат, у разі невиконання цього обов`язку, одержанні у зв`язку з цим зайві суми пенсії, підлягають відшкодуванню пенсіонером. Відповідачем було порушено обов`язок щодо повідомлення про прийняття на роботу, внаслідок чого виникла переплата пенсії, що і було підставою для винесення рішення №46/4, проте, несвоєчасне неповідомлення відповідача органами Пенсійного фонду про набуття права на призначення пенсії за віком, що передбачено Законом №1058 не звільняє відповідача від обов`язку, закріпленого в ст..102 Закону №1788. Посилання відповідачем на те, що рішення №20/2 та №46/4 є тотожними та на порушення вимог ст. 19, 61 Конституції України є хибними, оскільки вказані рішення прийняти різними суб`єктами владних повноважень, мають різні правові наслідки, утримання коштів з пенсійних виплат в рахунок погашення боргу та фіксування розміру надмірно виплачених сум пенсії.

31.03.2021 до суду надійшли заперечення представника відповідача в яких зазначив, що повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеннями пенсіями та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 №6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 за №374/7695. Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст.. 103 Закону №1788 у випадку виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи іншій дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну складу сімї тощо, тобто обов`язковою умовою стягнення надміру виплаченої пенсії є допущення зловживання з боку пенсіонера. Центральним об`єднанням управління ПФУ у м. Миколаєві було прийнято 03.05.2019 рішення №20/2 про утримання надмірну виплачених відповідачу сум пенсій, було скасоване 12.06.2019 рішенням №27/4 за відсутності ознак зловживання з боку відповідача, оскільки остання набула права на пенсію за віком з 20.07.2015, а працевлаштувалась 01.09.2018 та їй не було повідомлено про досягнення пенсійного віку за п. 11 ст. 64 Закону №1058 , що призвело до неподання відповідачем заяви про право на пенсію за віком з 20.07.2015. Відповідно до ст. 1215 ЦК України правильності розрахунку за яким проведено виплата та добросовісність набувача презумуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено саме на платника відповідних грошових сум. Про відсутність зловживання з боку відповідача свідчить рішення №27/4 яким скасовано рішення 20/2 та лист позивача від 14.06.2019.

21.04.2021 представник позивача надав до суду заяву про розгляд справив порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

23.04.2021 представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_1 та її представника.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просив про їх задоволення. Зазначила, що дійсно Центральним об`єднанням управлінням Пенсійного фонду України було винесено рішення 03.05.2019 №20/2 про утримання з ОСОБА_1 надмірно виплачених сум пенсії, яке було скасовано рішенням від 12.06.2019 №27/4, вважає, що вказане рішення було передчасним, але були усі підстави для утримання з відповідача надміру сплачених коштів, оскільки вбачається зловживанням з боку відповідача, а саме не повідомлення нею її працевлаштування. 20.07.2015 ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, дійсно не була своєчасно повідомлена Пенсійним фондом про наявність її права на призначення пенсії за віком. Вважає рішення 15.11.2019 є законним, винесеним відповідно до вимог чинного законодавства. Рішення підлягає оскарженню, але в тексті рішення цього не зазначено, що свідчить лише про помилку. Рішення було направлено відповідачу, супровідний лист відсутній та нормативно-правовими актами не визначено, як чином направляти рішення, тобто не обов`язково рекомендованим листом.

Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення надмірно виплаченої пенсії.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

За змістом диспозиції цієї норми правильність зроблених розрахунків, за якими була здійснена виплата, та сумлінність поведінки одержувача презумуються, а отже тягар доказування рахункової помилки та/або недобросовісності дій набувача покладається на особу, яка заявляє вимогу про стягнення безпідставно набутих коштів.

Аналіз положень ст. 1215 ЦК України дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом безпідставно набута особою пенсія не підлягає поверненню, натомість закон встановлює два виключення з цього правила: по-перше, якщо її виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 22.01.2014 по справі № 6-151цс13 та постанові від 02.07.2014 по справі № 6-91цс14.

Посилання позивача в частині застосування як підстави для задоволення позову ст. 1166 ЦК України є безпідставним, оскільки не є майновою шкодою в розумінні Цивільного кодексу України, враховуючи, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та саме за правилами частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначена можливість утримання надміру виплачених сум пенсій, відрахування з пенсій.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон №1058) суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Стягнення може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії (абз. 4 ч. 2 ст. 50 Закону № 1058-IV).

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення визначає Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4 (далі - Порядок №6-4).

Відповідно до п. 2 Порядку № 6-4 переплата пенсії - сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій), виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством.

За змістом п. 3 Порядку № 6-4 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.Відповідно до ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, про що відповідач був повідомлений і мається його підпис у заяві про призначення пенсії. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсію, заподіяну шкоду.

Частинами 1, 2 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788)-ХІІ (далі - Закон №1788) передбачено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

Відтак, зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої ст. 103 Закону №1788І є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Таким чином, із аналізу наведених вище правових норм слідує, що відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - у разі не повідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники - внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.

Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії органу, що уповноважений призначати пенсії, необхідно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховані суми виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 з 06.09.2012 перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва, правонаступником якого є Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в зв`язку із отриманням пенсії за вислугу років як працівник освіти, що підтверджується заявою про призначення пенсії за вислугу років від 06.09.2012 та протоколом від 19.10.2021 № 510390 про призначення. Під час оформлення пенсії відповідачкою 06.09.2012 підписане зобов`язання про повідомлення відділу пенсійного забезпечення усіх обставин, які викликають зміну розміру виплачуваної пенсії, у тому числі про працевлаштування або звільнення з роботи.

22.04.2019 ОСОБА_1 подала органу пенсійного забезпечення заяву про перехід на інший від пенсії за віком та довідку Миколаївської загальноосвітньої шкоди №18 Миколаївської міської ради Миколаївської області Управління освіти Миколаївської міської ради від 16.04.2019 за №42 проте, що працює у вказаному навчальному закладі на посаді вчителя російської мови та літератури з 01.09.2018 по теперішній час.

На підставі поданих відповідачем документів 15.11.2019 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення №46/4 про повернення надміру виплачених коштів за період з 01.09.2018 по 30.04.2019 у розмірі 15536,44 грн., згідно довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, з підстав того, що ОСОБА_1 з 06.09.2012 отримувала пенсію за вислугу років, з 20.07.2015 досягла пенсійного віку та з 01.09.2018 працевлаштувалась на посаду, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, при цьому заявницею не було своєчасно повідомлено про наявність права на призначення пенсії за віком.

Проте, Центральним об`єднаним управлінням ПФУ у м. Миколаєві 03.05.2019 було прийняте рішення №20/2 про утримання надміру виплачених сум пенсії з ОСОБА_1 у розмірі 15536,44 грн. за період з 01.09.2018 по 30.04.2019, у зв`язку із працевлаштуванням 01.09.2018, відповідно до вимог ст. 50 Закону №1058.

В подальшому рішенням від 12.06.2019 №27/4 Центральним об`єднаним управлінням ПФУ у м. Миколаєві було скасовано рішення №20/2 від 03.05.2019 з посиланням на несвоєчасне повідомлення Управлінням ОСОБА_3 про наявність у неї права на призначення пенсії за віком, відповідно до п. 11 ст. 64 Закону №1058, оскільки вона 20.07.2015 досягла пенсійного віку та 01.09.2018 працевлаштувалась на посаду, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років .

Крім того, начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області Сичугової О. на ім`я ОСОБА_1 14.06.2019 за №48-ж-15/ОП направлено лист, в якому зокрема також зазначено про несвоєчасне повідомлення Управлінням Фонду Живаго О.В. про наявність у неї права на призначення пенсії за віком, відповідно до п. 11 ст. 64 Закону №1058, оскільки вона досягла пенсійного віку, тому утримання з її пенсії провадитися не буде.

Відповідно до п. 11 ч.2 ст. 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, виконавча дирекція Пенсійного фонду зобов`язана:письмово інформувати застрахованих осіб про набуття права на призначення пенсії і порядок її призначення, про призначення або відмову в призначенні пенсії, її розмір, порядок виплати, а також про можливість та умови переходу на інший вид пенсії та порядок оскарження рішень виконавчих органів Пенсійного фонду.

Так, відповідно до наданих матеріалів справи, 20.07.2015 відповідач ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, у зв`язку з чим з цього часу мала право на отримання пенсії за віком. Проте, в порушення вимог п. 11 ч.2 ст. 64 Закону № 1058, відповідач не була своєчасно повідомлена Управлінням Фонду про наявність у неї права з 20.07.2015 на призначення пенсії за віком та порушення вказаного обов`язку позивачем, стало підставою для прийняття рішення №27/4 та було підтверджено листом начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 14.06.2019 за №48-ж-15/ОП, що свідчить про відсутність зловживання з боку відповідача.

Лише після досягнення пенсійного віку, 01.09.2018 відповідач працевлаштувалась до Миколаївської загальноосвітньої шкоди №18 Миколаївської міської ради Миколаївської області Управління освіти Миколаївської міської ради на посаду вчителя,.

Слід також зауважити, що в тексті рішення від 15.11.2019 відсутні відомості про можливість його оскарження в порядку передбаченому ст. 104 Закону №1788. При цьому, суду не надано позивачем будь-яких доказів, про направлення та отримання відповідачем вказаного рішення, що не спростовує посилання ОСОБА_1 на те, що їй було не відомо про існування вказано рішення, чим порушено її право на його оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами глави 5 ЦПК України, а саме частини 1 статті 79 ЦПК України, частини 1 статті 80 ЦПК України, частини 6 статті 81 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність доказів зловживань з боку відповідача як пенсіонера, що відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» могли б бути визнані підставою для стягнення в судовому порядку надміру виплачених сум пенсії, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263- 265, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої пенсії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області , місце знаходження м. Миколаїв вул.. Морехідна, 1.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя С.М. Афоніна