Справа №173/2142/20
Провадження №2/173/91/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого- судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в залі суду, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області і ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора і Головне управління держгеокадастру в Дніпропетровської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

24.11.2020 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до відповідачів Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області і ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора і Головне управління держгаокадастру в Дніпропетровської області

09.12.2020 отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної оосби.

10.12.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 10.02.2021 року.

10.02.2021 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 16.03.2021 року за клопотанням позивача для уточнення позовних вимог.

16.02.2021 року до суду надійшла уточнена позовна заява.

16.03.2021 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 06.05.2021 року за клопотанням позивача для надання додаткових доказів.

06.05.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.05.2021 року.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право на спадкове майно, а саме: право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства розміром 0.73 га на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області із земель запасу після смерті матері, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на наступне: ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

На день її смерті відкрилась спадщина в тому числі і на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства розміром 0.73 га., на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

26.08.2020 року він звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно надаючи при цьому надав Архівний витяг з розпорядження голови районної державної адміністрації № 155-р від 10.06.2002 року «Про надання земельних ділянок громадянам безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства», виданий архівним відділом Верхньодніпровської районної державної адміністрації 11.02.2020 року за № 20 та Додаток до нього. Згідно даного Додатку у списку громадян, яким надавались земельні ділянки, під номером 88 значиться « ОСОБА_3 ».

Згідно листа № 29-4-0.20-39/103-20 виданого відділом у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, державні акти на право приватної власності на землю та сертифікати на право на зазначену земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 не видавалися.

У зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності померлої ОСОБА_3 на майно, а також виявленої помилки у написанні імені померлої у списку громадян, яким надаються земельні ділянки, не можливо їй отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Тому нотаріусом була видана відмова у вчиненні нотаріальної дії від 26.08.2020 року, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що його мати проробила все життя продавцем у Пушкарівському сільпо, проживала в сільській місцевості, тому мала право на земельну ділянку, як працівник соціальної сфери. Дана земельна ділянка їй була виділена, але списку громадян, що мали право на отримання земельної ділянки допущена описка у написанні імені його матері, вказано « ОСОБА_3 » замість правильного « ОСОБА_3 ». За життя мати не отримала правовстановлюючий документ на зазначену земельну ділянку.

Відповідач ОСОБА_2 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердивши пояснення позивача. Також пояснила, що вона не претендує на спадщину, що залишилась після смерті матері на зазначену земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Також вона усвідомлює, що у випадку визнання права на зазначену земельну ділянку за позивачем вона буде позбавлена спадщини в цій частині і з цим погоджується.

Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: в судове засідання не з`явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_3 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження.

За доводами позивача, на день смерті ОСОБА_3 , відкрилась спадщина, в тому числі і на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства розміром 0.73 га на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

26.08.2020 року позивач звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно надаючи при цьому надав Архівний витяг з розпорядження голови районної державної адміністрації № 155-р від 10.06.2002 року «Про надання земельних ділянок громадянам безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства», виданий архівним відділом Верхньодніпровської районної державної адміністрації 11.02.2020 року за № 20 та Додаток до нього. Згідно даного Додатку у списку громадян, яким надавались земельні ділянки, під номером 88 значиться « ОСОБА_3 ».

Згідно листа № 29-4-0.20-39/103-20 виданого відділом у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, державні акти на право приватної власності на землю та сертифікати на право на зазначену земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 не видавалися.

У зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності померлої ОСОБА_3 на майно, а також виявленої помилки у написанні імені померлої у списку громадян, яким надаються земельні ділянки, не можливо йому отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Тому нотаріусом була видана відмова у вчиненні нотаріальної дії від 26.08.2020 року, що підтверджується копією постанови нотаріуса.

Вирішуючи питання про наявність у спадкодавця права на вищезазначене майно, судом дослідженні наступні докази.

Відповідно до Архівного витяг з розпорядження голови районної державної адміністрації № 155-р від 10.06.2002 року «Про надання земельних ділянок громадянам безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства», виданого архівним відділом Верхньодніпровської районної державної адміністрації 11.02.2020 року за № 20 та Додатку до нього вбачається, що у списку громадян, яким надавались земельні ділянки особистого селянського господарства , під номером НОМЕР_1 значиться « ОСОБА_3 ». Згідно паспортних даних та копії свідоцтва про смерть прізвище, ім`я та по батькові померлої було ОСОБА_3 . Таким чином судом встановлено розбіжності лише у написанні власного імені спадкодавця. Прізвище та по батькові спадкодавця повність збігаються із особистими даними, особи, зазначеної у списку під № 88.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 ,. та ОСОБА_8 ,. в судовому засіданні пояснили, що вони разом з ОСОБА_3 працювали в Пушкарівському сільпо приблизно з 1979-1980 року по 90-ті роки. Приблизно в 1990-1991 році ОСОБА_3 , пішла на пенсію. Вони обізнані, що жителі села Пушкарівка, які працювали в соціальній сфері, отримували земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Чи отримувала таку ділянку ОСОБА_3 , їм не відомо.

Відповідно до довідки в.о. старости Пушкарівського старостинського округу від 18.03.2021 року № 318 встановлено, що 12.04.2002 року на сесії Пушкарівської сільської ради було прийняте рішення щодо виділення на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області земельних ділянок працівникам соціальної сфери для ведення особистого селянського господарства. В списках, поданих Пушкарівським споживчим товариством була допущена технічна помилка в імені працівника Пушкарівського ССТ -Підводи, а саме: ОСОБА_3 , а необхідно вважати ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки голови ліквідаційної комісії Пушкарівського ССТ від 18.03.2021 року № 1 встановлено, що ОСОБА_3 дійсно працювала у Пушарівському сільському споживчому товаристві з червня 1967 по 31 березня 1992 року

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Відповідно до пп. "г" Прикінцевих положень Земельного кодексу України ( 2768-14 ) працівникам соціальної сфери, котрі живуть у сільській місцевості, надаються земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства і садівництва в межах норм безоплатної приватизації, а також для городництва і сінокосіння за рахунок земель запасу й резервного фонду.

Статтею 121 Земельного кодексу України ( 2768-14 ) встановлено, що громадяни України мають право на безоплатне передавання їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого

селянського господарства, в розмірі не більш як 2 га. Це означає, що громадяни, які не оформили своїх прав на земельну ділянку, що перебуває в їхньому фактичному користуванні для таких цілей, а також інші громадяни, котрі не реалізували своє право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для цього, можуть претендувати на її одержання безоплатно у власність у межах 2 га.

Указом Президента України від 12.04.2000 N 584/2000 ( 584/2000 ) "Про забезпечення економічних інтересів і соціального захисту працівників соціальної сфери села та вирішення окремих питань, що виникали в процесі проведення земельної реформи" встановлено, що відповідно до чинного законодавства, працівникам соціальної сфери села та пенсіонерам з їх числа,можуть бути надані у користування земельні ділянки із земель запасу та резервного фонду для індивідуального або спільного ведення особистого підсобного господарства.

Надання земельних ділянок для вказаних в указі Президентацілей здійснюється згідно із ст. 56 Земельного кодексу України.

З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що померла ОСОБА_3 , за життя працювала в Пушкарівському ССТ та в 1992 році вийшла на пенсію і продовжувала проживати в сільській місцевості.

Таким чином ОСОБА_3 ,. набула право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства як працівник соціальної сфери.

Зазначена земельна ділянка була виділена за життя ОСОБА_3 , на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації № 155-р від 10.06.2002 року «Про надання земельних ділянок громадянам безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства»

Допущення помилки у написанні імені ОСОБА_3 , « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_3 » у списках громадян, яким виділялись зазначені вище земельні ділянки,не позбавило права ОСОБА_3 , на отримання зазначеної земельної ділянки. При цьому, з досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що земельна ділянка виділялась саме ОСОБА_3 , яка працювала в Пушкарівському ССТ, вийшла на пенсію, та набула право на отримання зазначеної ділянки, як працівник соціальної сфери.

Таким чином судом встановлено, що за життя у ОСОБА_3 ,. виникло право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.73 га.

Позивач реалізуючи своє право на отримання спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , звернувся до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори. Проте, постановою державного нотаріуса від 26.08.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як позивачем не наданий правовстановлюючий документ на земельну ділянку (пай), а у наданому архівному витязі, яким підтверджено право спадкодавця на зазначене майно допущена помилка у написанні власного імені спадкодавця.

Підстави припинення права власності передбачені ст. 346, 378 ЦК України, ст. 140 ЗК України, але ці норми не містять таку правову підставу припинення права власності, як смерть власника, неотримання ним правовстановлюючого документа та допущення описок у написанні особистих даних, у документі. що підтверджує право особи на отримання майна.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що позивач є сином померлої та спадкоємцем за законом за законом першої черги відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України.

Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - потреба у такому способі захисту права власності, як визнання права власності, виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами, або ними оспорюється.

Відповідно до ч. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, бажає прийняти спадщину після померлої матері, ОСОБА_10 , та подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину і отримав свідоцтво про право на спадщину на інше спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 .

Другий спадкоємець за законом, донька померлої, ОСОБА_2 ,, не претендує на дану спадщину, що залишилась після смерті матері, про що підтвердила в судовому засіданні.

Згідно спадкової справи № 198/2018, відкритої після смерті ОСОБА_3 , судом встановлено, що інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались.

За даних обставин,та враховуючи, що нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 840.80 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області і ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора і Головне управління держгеокадастру в Дніпропетровської області, про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства розміром 0.73 га., розташованої на території Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області (раніше Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області).

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасники справи, яким копія рішення не була вручена у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідної копії рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 16.05. 2021 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 17.05.2021 року

Дата набрання законної сили: 16.06.2021 року