ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4169/21 Справа № 184/1550/20 Суддя у 1-й інстанції - Малашина Ю. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 184/1550/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року, яке ухвалено суддею Малашиною Ю.Б. у місті Покрові Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 січня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 має з відповідачкою ОСОБА_2 спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.04.2015 року, по справі № 184/718/15-ц, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто на утримання сина ОСОБА_3 , аліменти в розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісяця, починаючи з 30.03.2015 року до досягнення повноліття сина.

Постановою Центрально-Міського відділу ДВС від 28.04.2015 року відкрито виконавче провадження №47405049.

З 30.11.2018 року і до цього часу матеріальний стан позивача суттєво погіршився.

У зв`язку з тим, що наразі позивач офіційно не працевлаштований, на підставі ч. 2 ст. 195 СК України, виконавчою службою позивачу щомісячно нараховується до сплати сума аліментів, яка визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості, де проживає позивач. Середня заробітна плата працівника у м.Кривому Розі на даний момент становить 12 966 грн. 00 коп. Отже, позивачу щомісячно нараховується до сплати аліменти у розмірі ј від 12 966 грн. 00 коп., що складає 3 241 грн. 50 коп., які позивач нажаль фізично не може сплачувати, тому має заборгованість зі сплати аліментів.

Крім того, 23.09.2017 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на викладене, позивач просив суд: зменшити розмір стягуваних з нього аліментів, визначений рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.04.2015 року по справі №184/718/15-ц, та стягувати з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісяця, починаючи з дня набрання рішення законної сили, до досягнення сином повноліття та повернути до суду виконавчий лист, виданий по цивільній справі №184/718/15-ц.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, встановлений рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.04.2015 року по справі №184/718/15-ц року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Центральним міським РВ Криворізького МУ УМВС України у Дніпропетровській області 03.11.2006 року, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_4 , виданий органом - 1236, від 29.01.2019 року, зареєстрована та проживає за адресою : АДРЕСА_2 , на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення сином повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Після набрання рішенням законної сили, вирішено видати виконавчий лист по цивільній справі №184/1550/20, 2/184/35/21, за яким проводити стягнення аліментів у розмірі, визначеним в абз.2 резолютивної частини вказаного судового рішення.

Після набрання рішенням законної сили, стягнення аліментів за виконавчим листом по справі №184/718/15-ц - не проводити, після погашення заборгованості по вказаному виконавчому листу, повернути останній до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції зменшено розмір аліментів без урахування висновків Верховного Суду в аналогічних справах та без підтвердження належними та допустимими доказами погіршення матеріального стану платника аліментів. При цьому, зменшення розміру аліментів у зв`язку з наявністю на утриманні позивача доньки та дружини, без підтвердження погіршення його матеріального стану, не сприятиме належному забезпеченню його сина та суперечитиме його інтересам.

Також, зазначає, що позивач ОСОБА_1 приховує обставини, що мають суттєве значення по справі, а саме свій фактичний дохід для погіршення матеріального положення відповідачки ОСОБА_2 разом з її сином та поліпшення свого матеріального стану за рахунок дитини, адже позивач звільнився із свого офіційного місця роботи та перейшов на іншу роботу без офіційного працевлаштування, оскільки умови оплати за новим неофіційним місцем роботи його влаштовують більше. При цьому, зауважує й на тому, що позивач має вищу освіту будівельника, не перебував та не переребуває на обліку у центрі зайнятості, як безробітній, та, згідно його пояснень, не має наміру в подальшому працевлаштовуватися.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Шаврову Н.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Починка В.В., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21.05.2015 року, у справі №184/719/15-ц, шлюб, зареєстрований 07.09.2013 року в відділі ДРАЦС реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області по актовому запису №161, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано, прізвище позивачу залишено « ОСОБА_2 », відповідачу - « ОСОБА_1 » (а.с.8).

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 04.03.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, у подружжя ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дитина - ОСОБА_3 , про що вчинено актовий запис №68 (а.с.7).

Відповідно до Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 , виданого 23.09.2017 року Центрально-міським у м. Кривому Розі відділом ДРАЦС ГУТУ юстиції у Дніпропетровській області, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що вчинено актовий запис №851; після державної реєстрації шлюбу подружжя отримало спільне прізвище « ОСОБА_7 » (а.с. 12).

Під час перебування у повторному шлюбі, у позивача та його дружини ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина - ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 , виданим 11.03.2020 року Центрально-міським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №200 (а.с. 13).

Із запису №8 ксерокопії трудової книжки позивача ОСОБА_1 встановлено, що останній 30.11.2018 року звільнений з посади експедитора ФОП « ОСОБА_8 », згідно п. 1 ст. 36. КЗпП України. Більш пізніших записів трудова книжка не містить (а.с. 10).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-7) щодо ОСОБА_1 , вбачається наявність інформації щодо останнього запису про страховий стаж та відповідні відрахування станом на листопад 2018 року (а.с.11).

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек; Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформації щодо ОСОБА_1 не містить (а.с. 47).

Транспортні засоби за позивачем ОСОБА_1 не зареєстровані (а.с. 48).

Постановою державного виконавця Центрально - Міського відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції від 28.04.2015 року відкрито виконавче провадження №47405049 на підставі виконавчого листа №184/718/15-ц, виданого Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області, про стягнення з боржника ОСОБА_1 аліментів в розмірі ј частини з усіх видів доходу на користь стягувача ОСОБА_2 (а.с.9).

Матеріали справи також містять постанови державного виконавця Центрально-міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг щодо встановлення ОСОБА_1 обмежень, пов`язаних із наявністю заборгованості з аліментів (а/с 56-62).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 01.09.2019 року, у платника аліментів ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 27306,5 грн. Станом на серпень 2019 року, розрахунок щомісячного розміру аліментів у сумі 3131,75 грн. проведений виходячи із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, у розмірі 12527 грн. (а.с. 65).

Згідно листа управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Дніпро), заборгованість зі сплати аліментів, станом на 01.10.2020 року, становить 61 854,25 грн. (а.с. 40).

Копіями банківських квитанцій підтверджується сплата ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 у наступних розмірах: 26.09.2019 року - 950 грн.; 27.10.2019 року - 943,26 грн.; 23.11.2019 року - 943,26 грн.; 19.12.2019 року - 950 грн.; 14.02.2020 року - 1980 грн.; 12.04.2020 року- 100 грн. та 97,5 грн.; 09.05.2020 року - 100 грн.; 06.06.2020 року - 100 грн.; 17.07.2020 року - 1050 грн.; 31.08.2020 року - 495,51 грн.; 27.10.2020 року - 1100 грн. (а/с. 44-46).

Приймаючи до уваги задовільний стан здоров`я ОСОБА_3 та забезпечення потреб дитини переважно за рахунок матері - ОСОБА_2 , яка працює, періодичну сплату аліментів на утримання сина позивачем та наявність у останнього заборгованості по аліментах у розмірі 61854,25 грн., задовольний стан здоров`я позивача ОСОБА_1 , звільнення останнього у листопаді 2018 року з посади експедитора ФОП « ОСОБА_8 », відсутність офіційного місця працевлаштування та регулярних, стабільних доходів, відсутність нерухомого майна та транспортних засобів, беручи до увагу наявність на утриманні іншої десятимісячної дитини у позивача від повторного шлюбу - ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов висновку про зміну сімейного стану позивача у зв`язку з одруженням та народженням дитини, а також погіршення матеріального стану позивача, що відповідно до ч.1 ст. 192 СК України є підставою для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.

При цьому, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, зменшивши розмір аліментів з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на те, що таке зменшення розміру аліментів не призведе до значного погіршення матеріального забезпечення сина ОСОБА_3 , враховуючи, що визначення розміру аліментів відносно позивача здійснюється на підставі середньої заробітної плати працівника у відповідній місцевості, яка постійно зростає, та зменшення розміру аліментів буде забезпечувати справедливий баланс щодо захисту прав малолітньої дитини ОСОБА_3 від першого шлюбу та необхідністю матеріального забезпечення позивачем малолітньої дитини ОСОБА_5 від повторного шлюбу, буде відповідати конституційному принципу, закріпленому у ст. 52 Основного Закону щодо рівності дітей у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним, та буде становити у сукупності на двох дітей - 1/3 заробітку (доходу) позивача, дозволить забезпечувати утримувати дружину, яка здійснює догляд за 10-місячною донькою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченогочастиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі завибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05лютого 2014 року №6-143цс13.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріалього, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги зміною свого сімейного та матеріального стану.

При цьому, згідно зч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на сина ОСОБА_3 сімейний стан ОСОБА_1 змінився, зокрема, він одружився та у нього народилася дитина - донька ОСОБА_5 , а дружина перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Оскільки вказані особи знаходяться на утриманні позивача ОСОБА_1 , то його матеріальний стан погіршився.

Крім того, ОСОБА_1 30.11.2018 року звільнений з посади експедитора ФОП « ОСОБА_8 » та на теперішній час не працює, стабільного доходу не має, що потягло за собою утворення заборгованості зі сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_1 приховує обставини, що мають суттєве значення по справі, а саме свій фактичний дохід для погіршення матеріального положення відповідачки ОСОБА_2 разом з її сином та поліпшення свого матеріального стану за рахунок дитини, адже позивач звільнився із свого офіційного місця роботи та перейшов на іншу роботу без офіційного працевлаштування, оскільки умови оплати за новим неофіційним місцем роботи його влаштовують більше, колегією суддів відхиляються, як голослівні та не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що розмір стягуваних із ОСОБА_1 аліментів підлягає зміні у зв`язку зі зміною сімейного стану платника аліментів та погіршення його майнового стану.

При цьому, зменшуючи розмір стягуваних аліментів на сина ОСОБА_3 до 1/6 частини заробітку (доходу) боржника, судом першої інстанції дотримано балансу рівності прав дітей ОСОБА_1 на матеріальне забезпечення, адже у сукупності на двох дітей розмір аліментів буде становити 1/3 частину доходу позивача, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо обмеження судом прав ОСОБА_3 на належне утримання від батька - позивача ОСОБА_1 .

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: