КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 756/8276/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3460/2021Головуючий у суді першої інстанції - Жук М.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення пені,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом д АТ КБ «ПриватБанк», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на користь позивача за 1 785 днів (з 01.09.2015 по 20.07.2020) неповернення відповідачем коштів позивача у сумі 31 230,00 грн., пеню (3% в день) в розмірі 1 672 366,50 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 07.04.2015 нею укладено з ПАТ «КБ «Приватбанк» депозитний договір відповідно до умов якого банк взяв на себе зобов`язання надати їй фінансові послуги щодо забезпечення збереження та примноження її коштів, а також додаткових фінансово-банківських послуг з використання віддалених каналів обслуговування через банківські системи електронних платежів в мережі Інтернет «Приват 24» та каналів мобільного зв`язку «СМС-банк» (система Internet Banking Приват 24 та SMS-банкінг) у відповідності акцептованої (шляхом підписання заяви за відповідною банківською формою) відповідачем, розміщеної на офіційному сайті ПАТ «КБ «ПриватБанк» (http://privatbank.ua/terms/) публічної оферти щодо умов і правил надання банківських послуг.

20.08.2015 з її карткових рахунків сталося безпідставне списання АТ «КБ «ПриватБанк» на користь не ідентифікованих отримувачів 31 230,00 грн. без її відома та погодження. Цього ж дня вона надіслала АТ «КБ «Приватбанк» платіжну вимогу на суму 31 230,00 грн. про повернення безпідставно списаних коштів, а також зателефонувала персональному банківському менеджеру та протягом 20 хвилин повідомила телефоном за встановленою відповідачем процедурою співробітників служби безпеки банку про списання грошових коштів з карткових рахунків на користь неналежних отримувачів.

Проте банк не виконав її вимоги про повернення безпідставно списаних коштів, а тому вона звернулася до суду з відповідним позовом, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.01.2019 задоволено частково та зобов`язано АТ «КБ «ПриватБанк» відшкодувати їй з власних коштів некоректно (безпідставно) списані з картки-рахунку грошові кошти в розмірі 31 230,00 грн. (а.с. 3-12, 95).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 23 797,26 грн. пені. В решті вимог позову відмовлено (а.с. 122-125).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення про виключення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з нормативного кола правових підстав, регулюючих нарахування неустойки (пені), і на свій розсуд робить самостійний перерахунок пені згідно іншого спеціального законодавства, регулюючого функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні та відповідальності суб`єктів переказу.

Крім того, суд не правильно застосував спеціальний строк позовної давності в один рік до позовних вимог про стягнення пені за порушення основного зобов`язання (а.с. 133-144).

Відзиву від відповідача не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2015 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № НОМЕР_2, вклад «Депозит плюс на 12 міс.», відповідно до умов якого остання передала банку грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі, сума якого становила 384 312,04 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 20-21, 22).

Із виписки ПАТ КБ «Приватбанк» по рахунку № НОМЕР_2 (угода №SAMDNWFC2 від 17.09.2014), що належить ОСОБА_1 вбачається, що 20.08.2015 було проведено п`ять операцій з переказу грошових коштів з призначенням платежу телекомунікаційні послуги: PORTMONE.COM.UA.TELEKO, KYIV на суми: 4 500,00 грн..; 7 100,00 грн.; 7 900,00 грн.; 6 000,00 грн.; 5 730,00 грн., а всього на загальну суму 31 230,00 грн. (а.с. 24).

21.08.2015 позивачем на адресу ПАТ «КБ «Приватбанк» надіслано платіжну вимогу на суму 31 230,00 грн. щодо негайного повернення грошових коштів необґрунтовано списаних банком 20.08.2015 зі всіх карткових рахунків позивача, у зв`язку з некоректно виконаними платіжними операціями, наслідком чого стали неналежні перекази на користь невстановлених отримувачів, яку згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення уповноваженим представником банку одержано 26.08.2015 (а.с. 23, 25).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21.01.2019, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.11.2019, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» відшкодувати ОСОБА_1 з власних коштів некоректно (безпідставно) списані з картки-рахунку № НОМЕР_2 , референт договору № SAMDNWFC2 від 17.09.2014 грошові кошти в розмірі 31 230,00 грн. шляхом відновлення стану рахунку вказаної картки ОСОБА_1 в ПАТ «КБ «Приватбанк» станом на 20.08.2015, до некоректного (безпідставного) виконання ПАТ «КБ «Приватбанк» видаткових платіжних операцій щодо списання цієї суми з картки-рахунку на користь невідповідних отримувачів (а.с. 15-18, 87-93).

Згідно з ч. 1 с. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що рішенням суду було встановлено неналежну поведінку банку та зобов`язано його відновити стан картки-рахунку до некоректного (безпідставного) списання грошових коштів, яке відповідачем, станом на момент пред`явлення позову, виконано не було, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно виключив ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з кола правових підстав, регулюючих нарахування неустойки (пені).

Апеляційний суд відхиляє вказані пояснення з огляду на те, що загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, в тому числі встановлення відповідальності суб`єктів переказу, регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», якій є спеціальним та підлягає застосування до спірних правовідносин, тому у суду першої інстанції не було підстав застосовувати ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.05.2015 (справа № 6-71цс15).

За таких обставин, суд першої інстанції, з урахуванням норм діючого законодавства дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 0,1 відсотка від суми неналежного переказу.

Щодо доводів позивача про неправильне застосування судом строку позовної давності, яка була заявлена відповідачем у справі, слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Але відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Аналізуючи приписи ст. 266 і ч. 2 ст. 258 ЦК України, слід дійти висновку, що можливість стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду.

Таким чином, ураховуючи заяву про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача пені у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожен день в межах річного строку позовної давності, що передував зверненню до суду, а саме з 19.06.2018, та в межах позовних вимог до 20.07.2020 включно.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими та не впливають на законність та справедливість ухваленого судом рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення пені залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 07 травня 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В.Березовенко

О.Ф. Лапчевська