ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року

м. Харків

справа №635/3475/20

провадження №22-ц/818/2674/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Струтинського Олександра Григоровича, який діє в інтересах Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, на рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року, ухвалене в складі судді Назаренко О.В. (повний текст рішення складений 16 грудня 2020 року), -

УСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Лагутіна І.В., звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою, у якій просив стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - УКРАЕРОРУХ) матеріальну допомогу у сумі 259200 грн.; середній заробіток за час затримки виплати належних сум за кожен день прострочення, починаючи з 19.05.2020 по день ухвалення рішення по справі; кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди у сумі 20000,00 грн.; судові витрати, зокрема витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 04.10.1994 по 18.05.2020 працював у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України на різних посадах. Останньою посадою, яку він обіймав, була посада водія автотранспортного засобу відділу автотранспортного забезпечення. 18.05.2020 наказом від 15.05.2020 №113/о позивача було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Позивачу належало виплати в день звільнення з боку відповідача матеріальну допомогу, передбачену п. 6.25.2 Колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками у сумі 259200 грн. із розрахунку: 12960 грн. (посадовий оклад) x 20 (макс. кількість посадових окладів належних для виплати), що підтверджується довідкою від 18.05.2020 №22.1-12/114/20. Вказаної виплати відповідач у день звільнення не зробив, у зв`язку з чим у відповідності до вимог ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України відповідач має додатково сплатити середній заробіток за час затримки виплати належних сум.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу у сумі 259200 грн., середній заробіток за час затримки виплати належних сум за період з 19.05.2020 по 14.12.2020 включно в сумі 180902,76 грн., 3000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також судовий збір в сумі 1051 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь держави судовий збір в сумі 3560,23 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що з 04.10.1994 по 18.05.2020 позивач працював у ДП «Украерорух». 18.05.2020 позивач був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Згідно умов колективного договору, укладеного між адміністрацією Украерорух та профспілками, в редакції, чинній на час звільнення позивача з роботи, у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація підприємства гарантувала надання матеріальної допомоги. Посадовий оклад ОСОБА_1 на дату звільнення складав 12960 грн.; стаж роботи - 25 років. Розмір матеріальної допомоги складає 259200 грн. Суд прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу у день звільнення - 18.05.2020 матеріальну допомогу, передбачену п. 6.25.2 Колективного договору у сумі 259200 грн. Суд відхилив доводи відповідача щодо складного фінансового стану підприємства та наявності форс-мажорних обставин через введення на території України карантину, посилаючись на те, що з тексту п. 6.25.2 Колективного договору вбачається, що виплата матеріальної допомоги є не альтернативним правом, а виключно обов`язком Украероруху. З п. 14.1 Колективного договору вбачається, що здійснення виплати матеріальної допомоги залежить не від фінансового стану відповідача, а від наявності у нього власних грошових коштів, і за їх наявності підприємство не має права відмовитися від такої виплати. У відповідача станом на день звільнення позивача були наявні власні грошові кошти, що свідчить про відсутність підстав для відмови у виплаті матеріальної допомоги при звільненні. Вважав, що посилання відповідача на скрутний фінансовий стан підприємства, в тому числі зменшення обсягу прибутків, не є належним обґрунтуванням відмови у здійсненні виплати згідно п. 6.25.2 Колективного договору. Робоча група не наділена повноваженнями приймати рішення щодо внесення змін чи доповнень до колективного договору, призупиняти дію його окремих положень тощо. Посилання на зміни до колективного договору не мають значення для справи, оскільки такі зміни вступили в дію з 20 травня 2020 року, тобто після звільнення позивача та після виникнення обов`язку відповідача виплатити матеріальну допомогу. Оскільки позивача звільнено 18.05.2020, нова редакція Колективного договору на нього не поширюється. Тому суд прийшов до висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача матеріальної допомоги у сумі 259200 грн. Враховуючи, що станом на момент ухвалення рішення відповідач не здійснив розрахунок з позивачем, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за період з 19.05.2020 по день ухвалення судового рішення - 14.12.2020 в сумі 180902,76 грн. При цьому суд виходив з того, що така сума є співмірною з сумою невиплаченої матеріальної допомоги 259200,00 грн. та строком затримки розрахунку - майже сім місяців. Позивач не зволікав з поданням позову, відповідачем станом на момент ухвалення рішення так і не поновлено порушене право позивача, з моменту звільнення відповідач не провів навіть часткового розрахунку з позивачем. Суд не взяв до уваги посилання відповідача на те, що виплати, передбачені Колективним договором, не входять до структури заробітної плати, а відповідно на них не поширюються вимоги ст. 117 КЗпП України, оскільки такі доводи не мають правового обґрунтування, оскільки ані в ч. 1 ст. 117 КЗпП України, ані в рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 не йде мова про затримку виплати заробітної плати. Відповідачем не надано доказів того, що невиплата матеріальної допомоги мала місце не з вини роботодавця. Посилання відповідача на обставини непереборної сили не взято судом до уваги як не підтверджені сертифікатом Торгово-промислової палати України; зі змісту фінансових документів відповідача вбачається лише погіршення фінансового стану підприємства порівняно з іншими звітними періодами, а не неможливість виконання зобов`язань. Належних та допустимих розрахунків, які б свідчили про неможливість хоча б часткового розрахунку з позивачем не надано. Суд погодився з твердженням позивача, що невиплата усіх сум, які належали позивачу при звільненні, призвела до необхідності докладання позивачем додаткових зусиль для організації свого життя, тобто таке порушення його трудових прав є підставою для стягнення з відповідача коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди. Однак, з урахуванням засад розумності та справедливості вважав необхідним задовольнити позовні вимоги в цій частині частково, а саме стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Додатковим рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2021 року стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, у розмірі 20000 грн.

Додаткове рішення мотивовано тим, що представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надано договір б/н від 28.05.2020 про надання правової допомоги, акт наданих послуг №1 до договору від 28.05.2020 на суму 44310,28 грн. Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, складність справи та значення розгляду справи для сторін, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат, суд вважав, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 44310,28 грн. є завищеними, а тому прийшов до висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн.

Не погодившись з рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу, якою просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування усіх обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно з пунктом 14.1 колективного договору (далі - КД) усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів Украероруху за їх наявності, однак у підприємства наразі відсутні фінансові можливості здійснювати додаткові виплати за КД. Крім того, запровадження на території України з 12 березня 2020 року карантинних заходів призвело до значного погіршення фінансової ситуації підприємства. Матеріальна допомога, визначена у КД, не входить до структури заробітної плати, через що підстав для застосування статті 117 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також відсутні.

Апелянт вважає, що судом не було надано належної оцінки поняттю власних коштів підприємства, про які йшлось у пункті 14.1 КД, та відсутності фінансової можливості підприємства здійснювати додаткові (понад ті, що передбачені законодавством) виплати за КД, що передбачені його 6-м розділом. Також адміністрація підприємства не відмовляється здійснювати виплати матеріальної допомоги, однак, зважаючи на брак коштів, пропонує певну розстрочку такої виплати. Апелянт вказує, що фактично зобов`язання Украероруху, які витікають з КД, є додатковими (субсидіарними) гарантіями, передбаченими трудовим законодавством. Згідно заяви Украероруху, для засвідчення істотної зміни обставин, які унеможливили виконання підприємством зобов`язань за КД, діючому у період дії карантинних обмежень (з 16.03.2020) та протягом 6-ти місяців після його завершення, було отримано висновок Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 29.07.2020 №2051/1.2 та встановлено настання істотної зміни обставин, які унеможливили виконання умов КД між адміністрацією Украероруху та профспілками, зареєстрованого Управлінням соціального захисту населення Бориспільської міської ради 11.02.2015 у період настання карантинних обмежень (з 16.03.2020) та протягом 6 місяців після їх завершення. Згідно зазначеного висновку, у зв`язку із внесеними змінами та доповненнями до КД від 19.05.2020, зареєстровані 28.05.2020, щодо яких сторонами було досягнуто згоди, та у зв`язку з настанням істотної зміни обставин з 16.03.2020, адміністрація Украероруху, зі свого боку має право виконувати свої зобов`язання щодо умов та порядку виплат, що перевищують законодавчо визначені гарантії, працівникам підприємства, у відповідності до зазначених змін та доповнень до КД, з моменту настання істотної зміни обставин. Тобто зміни до КД діяли з 16.03.2020.

У відзиві на апеляційну скаргу Лагутін І.В. , який діє в інтересах ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Посилається на законність та обгрунованість викладених у рішенні суду висновків. Вважає, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів складаного фінансового стану, потенційного банкрутства або відсутності коштів підприємства на час звільнення позивача. Наданий відповідачем висновок Торгово - Промислової Палати не має ані нормативного, ані фактичного обґрунтування. В частині можливості виконання адміністрацією Украреоруху КД в редакції змін від 19.05.2020, починаючи з 16.03.2020 зазначений висновок суперечить вимогам ст.ст. 631, 653 ЦК України та письмовим доказам, що містяться в матеріалах справи. Посилання апелянта на те, що матеріальна допомога, що підлягала виплаті при звільненні позивача не входить до структури заробітної плати є необґрунтованим, оскільки така позиція суперечить вимогам ст.117 КЗпП України та рішенню Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4- рп/2012.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення в частині задоволених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Украерорух безпідставно відмовило виплатити позивачу матеріальну допомогу. Посилаючись на те, що з вини відповідача позивачу в день звільнення не були виплачені всі належні суми, і затримка розрахунку при звільненні склала 146 робочих днів, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги у розмірі 259200 грн. 180902,76 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також 3000 грн. моральної шкоди.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Сторонами не оспорюэться, що ОСОБА_1 з 04.10.1994 по 18.05.2020 працював у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України.

18.05.2020 ОСОБА_1 було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (ч. 1 ст. 38 КЗпП України) згідно наказу від 15.05.2020 р. №113/о (т. 1, а.с. 13).

Згідно пункту 6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією Украероруху та профспілками (в редакції від 01 лютого 2020 року - чинній на час звільнення позивача з роботи) у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів (т. 1, а.с. 32-33).

ОСОБА_1 працював в Украероруху з 04.10.1994 по 18.05.2020, тобто його безперервний стаж роботи на підприємстві становить 25 років.

Згідно інформації, наданої Украерорухом, посадовий оклад ОСОБА_1 згідно штатного розпису Харківського РСП Украероруху на дату звільнення з посади водія автотранспортного засобу 18.05.2020 складав 12960 грн. на місяць (т. 1, а.с. 14).

Викладене давало підстави для виплати позивачу матеріальної допомоги в день звільнення, згідно з пунктом 6.25.2 колективного договору, у розмірі 259200 грн.

Згідно пункту 14.1 КД усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів Украероруху (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком 26 до цього договору (т. 1, а.с. 43).

На підставі протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру №2 від 18 березня 2020 року Украерорухом було прийнято рішення здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата для працівників та обов`язкові податки та збори) до 31 травня 2020 року включно з можливістю продовження заходу до досягнення стабілізації фінансового стану підприємства за окремим рішенням робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру по результатам аналізу подальшого фінансово-економічного стану підприємства (т. 1, а.с. 99-100).

20 травня 2020 року у дію вступила нова редакції пункту 6.25.2 колективного договору, за змістом якої у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію при стажі безперервної роботи на підприємстві, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: 1) до досягнення працівником віку 60 років і 3 місяці: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 15 років - 10 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 15 років - по 1 посадовому окладу з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 15 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад; 2) інший вік до досягнення працівником 65 років при стажі роботи на підприємстві повних 15 років - 5 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад. Виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання.

Для працівників, які досягли пенсійного віку і звільняються з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році до 15 червня 2020 року, та таких, хто вже звільнився з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році, та при звільненні не отримали матеріальну допомогу, адміністрація підприємства гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повторний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний до 01.07.2020 за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання (т. 1, а.с. 116-117).

Враховуючи, що зміни та доповнення до КД вступили в дію з 20 травня 2020 року, про що зазначено на титульній сторінці вказаних Змін (т. 1, а.с. 110), в той час як ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 18.05.2020, посилання апелянта на те, що зазначені зміни розповсюджуються на спірні правовідносини є необгрунованим.

На підставі викладеного колегія суддів вважає вірним і погоджується з висновком суду першої інстанції, згідно якого зміни до колективного договору на спірні правовідносини не поширюються.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що положеннями колективного договору, який діяв на час звільнення позивача, було передбачено гарантоване Колективним договором право позивача на виплату йому матеріальної допомоги.

Відсутність у відповідача коштів для виплати матеріальної допомоги на час звільнення ОСОБА_3 належним чином не доведено.

Так, згідно відповіді ДП на адвокатський запит станом на 18.05.2020 залишок коштів на рахунках Украероруху, у тому числі валютних, складав 9573 795, 53 грн.; 14 753,39 USD; 6 909562,63 EUR ( у тому числі на резервному рахунку обслуговування боргу - 2508902,26 EUR)$ 1630,83 GBP ( т.1 а.с. 137 - 138).

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги в розмірі 259200 грн.

Проте судова колегія не може погодитися з висновком суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки зазначеної виплати.

Відповідно до статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Частиною 3 статті 13 КЗпП України визначено, що колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Статтею 44 КЗпП України визначено, що вихідна допомога виплачується працівникові при припиненні трудового договору з певних підстав, а також встановлено мінімальні гарантії щодо виплати вихідної допомоги.

Згідно частини 1 статті 9-1 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Структуру заробітної плати, відповідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», складає:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Тобто, у структуру заробітної плати, крім іншого, входить і компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Оскільки пунктом 14.1 колективного договору визначено, що усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком № 26 до цього договору.

Положеннями статті 116 КЗпП України передбачена виплата всіх сум, належних працівникові при звільненні, проводиться в день звільнення. Відповідальність за приписами частини першої статті 117 КЗпП України настає в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що підприємство повинно виплатити працівникові всі суми, нараховані підприємством, передбачені КЗпП України. Нарахування і виплата одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію не входить в структуру заробітної плати, не передбачена нормами КЗпП України та не відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що встановлені у частині третій статті 2 Закону України «Про оплату праці».

Виплата зазначеної допомоги передбачена пунктом 14.1 Колективного договору і не є обов`язковою. Така виплата є альтернативною, здійснюється лише за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком № 26 до цього договору.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновоку викладеного у постанові Верховного Суду від 11 березня 2019 року у справі № 640/19162/16-ц, при застосуванні положень ч.3 статті 2 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 116, 117 КЗпП України виплата матеріальної допомоги передбачена Колективним договором і не є обов`язковою, тому не входить до структури заробітної плати.

Тому апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин вимог статті 117 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди. Судом було вірно застосовані вимоги ст. 237-1 КЗпП та встановлено, що що внаслідок не виплати позивачу матеріальної допомоги при звільнення, виплата якої була гарантована йому умовами КД, останній зазнав моральних страждань, у зв`язку із порушенням своїх трудових прав та змушений був відстоювати право на отримання такої допомоги в суді. Визначений судом розмрі відшкодування відповдіає принципу справедливості та розумності. При цьому доводів щодо незаконності рішення суду в частні стягнення на користь позивача моральної шкоди апеляційна скарга не містить. Тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

З огляду на вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено, понесені позивачем судові витрати в розмірі 840,80 грн. підлягають залишенню за позивачем.

За подачу апеляційної скарги Харківським РСП Украероруху був сплачений судовий збір на загальну суму 6646,53 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №81 від 14.01.2021 на суму 2270 грн. (т. 1, а.с. 246) і № 459 від 17.03.2021 на суму 4376,53 грн. (т. 2, а.с. 18).

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково (40,83% у відсотковому виразі), з ОСОБА_1 на користь апелянта підлягає стягненню 2713,78 грн., сплачені при подачі апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Струтинського Олександра Григоровича, який діє в інтересах Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2020 року у частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та та стягнення судових витрат у розмірі 840,80 грн скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України 2713 ,78 (дві тисячі сімсот тринадцять ) грн. 78 коп. судових витрат.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук