Справа № 504/984/20
Провадження № 2/504/808/21

РІШЕННЯ
11.05.2021 року смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі
Головуючого судді - Барвенко В.К.,
секретаря - Мельникової В.М., -
На обгрунтування свого позову ОСОБА_1 послався на те, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, нотаріусом порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року.
ОСОБА_1 стверджує, що жодні повідомлення від приватного нотаріуса Бадахова Ю.Н. він не отримував, що свідчить про недотримання нотаріусом вимог п.2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Він стверджує, що вищевказаний кредитний договір він не укладав і не підписував його.
Як стверджує ОСОБА_1 , раніше, АТ «Райффайзен Банк Аваль» вже намагалось на підставі підробленого кредитного договору стягнути заборгованість за ним. Проте попередніми судами неодноразово було витребувано з банку оригінал цього самого кредитного договору, однак він так і не був наданий судам.
ОСОБА_1 стверджує, що приватному нотаріусу ОСОБА_2 так само не міг бути наданий оригінал цього кредитного договору, і не був наданий.
ОСОБА_1 стверджує, що відповідно до п. 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору.
На думку позивача, вказана обставина свідчить про наявність спору на момент видачі оскаржуваного виконавчого напису.
Крім того, заявник вказує, що нотаріусом, у порушення п.2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, не надсилалось іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень за зобов`язанням.
У квітні 2020 року, а пізніше, через уточнення позивачем позову, у листопаді 2020 року, АТ «Райффайзен Банк Аваль» надав відзив на позов.
Відповідач вважає, що позивач не довів суду неправомірність дій Банку та нотаріуса, що мало б наслідок визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Зокрема, відповідно до пункту 1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Крім того, дане положення надає нотаріусу право витребувати у стягувача усю інформацію та документи для вирішення питання щодо безспірності відповідної заборгованості.
Відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові № 204/4071/14-ц від 07 лютого 2018 року.
Крім того, відповідач стверджує, що ОСОБА_1 безпідставно посилається на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.02.2017 року у справі № 504/2788/14-ц та рішення апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2018 року, оскільки постановою Верховного Суду від 25.03.2020 року рішення судів попередніх інстанцій скасовано, та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним.
Таким чином представник Банку вважає позовні вимоги необгрунтованими і просив у задоволенні позову повністю відмовити.
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Ю.Н. у травні 2020 року надав свої письмові пояснення.
Зокрема, він зазначив, що перш за все він не може бути належним відповідачем (співвідповідачем) у даному спорі.
Крім того, вважає, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса.
Нотаріус стверджує, що про факт наявності рішення суду, яке вступило в законну силу та визнано недійсним кредитний договір на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису не було відомо.
Крім того, діючим законодавством не передбачено обов`язку нотаріуса щодо повідомлення боржника про вчинення виконавчого напису або наявності заборгованості.
Крім того, нотаріусом надані завірені копії матеріалів нотаріальної справи на 53 аркушах.
Приватний виконавець повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, свою позицію з приводу позовних вимог не виклав, надіслав до суду постанову про зупинення виконавчих дій до розгляду судом спору по суті.
Отже при таких обставинах існують всі підстави для розгляду спору у порядку спрощеного провадження.
В судовому засіданні адвокат Маркаров І.Р. діючи в інтересах ОСОБА_1 повністю підтримав доводи позову, просив його задовольнити.
Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» повністю заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:
Суд перед усім враховує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату, наскільки це дозволяють надані судді матеріали у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб.
Суд звертає увагу, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:
перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно з ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.
В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Згідно з пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Інструкція) вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.
Позивач звертаючись з вимогою про визнання виконавчого напису нотаріуса від 13.03.2020 року таким, що не підлягають виконанню, вказував, що виконавчий напис вчинено без належного повідомлення нотаріусом боржника про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Разом із тим, жоден нормативний документ не передбачає таких дій нотаріуса.
Доводи позову в цій частині зводяться до власного розуміння позивачем правил діючого законодавства.
Зокрема, суд враховує, що Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 чітко визначені процедурні дії нотаріуса під час вчинення виконавчого напису.
Разом із тим, суд вважає доцільним оцінити дотримання Банком процесуальної вимоги повідомлення боржника про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Судом витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бадахова Ю.Н. завірені копії документів, на підставі яких були вчинені виконавчі написи.
Серед направлених нотаріусом до суду копій документів, на підставі яких було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, міститься вимога Банку від 06.02.2020 року на адресу боржника про дострокове повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом і пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором та про намір Банку звернути стягнення на предмети іпотеки у разі невиконання вимоги про дострокове повернення кредиту і сплати відсотків.
У відповідності до Розділу 5 Договору іпотеки від 07.09.2007 року Іпотекодержатель набуває право стягнення на Предмет Іпотеки у випадку, якщо у момент настання Строку платежу Зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання Строку платежу у випадку невиконання Боржником своїх обов`язків передбачених Кредитним договором, передбачених цим Договором та/або у випадку невиконання Боржником своїх обов`язків передбачених Кредитним договором (Договором відновлювальної кредитної лінії), а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих Іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною.
При цьому, у разі порушення Зобов`язання та/або умов цього Договору та прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодержатель зобов`язаний надіслати Іпотекодавцю та Боржнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій визначається стислий зміст порушеного Зобов`язання, вимога про його виконання протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моментуїїотримання та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки.
Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправленні Позичальнику/іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення Основного зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий Позичальником/іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя.
У відповідності до п. 8.7. Договору іпотеки всі повідомлення між сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм.
Аналогічне за змістом правило містить п. 12.8 Кредитного договору від 07.09.2007 року.
Листування між Сторонами повинно вестись рекомендованою поштою (надсилатись з повідомленням), крім повідомлень, що направляються Банком відповідно до п. 11.4 цього Договору. При цьому листи та повідомлення надсилаються Кредитором на адресу Позичальника, яка вказана в Договорі (або листі про останню зміну адреси проживання).
Таким чином, умовами як Кредитного договору, так і Договору іпотеки передбачено, що повідомлення, які направляються сторонами одна одній вважаються доставленими належним чином, якщо ці повідомлення на адресу Сторін надіслані рекомендованим листом з повідомленням.
Відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин:
- рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "М", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення (абзац 27 пункт 2);
- повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача (абзац 18 пункт 2);
- під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення, працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище (абзац 1 пункт 106).
У матеріалах справи не містяться докази які підтверджують належне вручення рекомендованого поштового відправлення Банком на адресу ОСОБА_1 .
Зокрема, відсутні бланки зворотнього поштового повідомлення. Ці докази не надані суду і у судовому засіданні.
В цьому зв`язку суд вважає доцільним звернути увагу і на наступне:
Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.
Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172 та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5).
За змістом Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції на час виникнення правовідносин), нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.
Тобто на час вчинення нотаріусом оскаржуваного нотаріального напису - 13.03.2020 року, діюча редакція Переліку вимагала від стягувача (Банку) надання нотаріусу оригіналу розрахункового документу про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання і той перелік, який був доданий АТ «Райффайзен Банк Аваль» до заяви про вчинення нотаріусом виконавчого напису не узгоджувався з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в редакції станом на час подання заяви, зокрема не було додано оригіналу платіжного документу та оригіналу опису вкладення, що підтверджується матеріалами які містяться в нотаріальній справі, і чітко досліджені судом у судовому засіданні.
При таких обставинах, письмова вимога про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснена іпотекодержателем у спосіб, який в розумінні як умов Кредитного договору, так і умов Договору іпотеки є належним та таким, що відповідає абзацу 1 пункту 106 Правил надання поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 в редакції, яка діяла на час на виникнення спірних правовідносин.
Таким чином, суд констатує, що виконавчий напис вчинений нотаріусом без документального підтвердження надіслання іпотекодержателем та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, дострокового повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Отже доводи ОСОБА_1 про те, що не було дотримано процедури повідомлення про усунення порушення виконання зобов`язання, дострокового повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.
Крім того, суд констатує, що Банком не було додано до заяви про вчинення виконавчого напису оригіналу чи належним чином засвідченої копії договору, що встановлює основне зобов`язання.
На пропозицію суду представнику АТ «Райффайзен Банк Аваль» довести наявність оригіналу договору про основне зобов`язання і надання нотаріусу саме оригіналу чи належним чином засвідченої копії цього самого договору, так і не було надано такого доказу.
Отже доводи позову про відсутність оригіналу кредитного договору, і його (чи засвідченої належним чином копії) ненадання нотаріусу у додатку до заяви про вчинення виконавчого напису також знайшли своє підтвердження.
При цьому суд звертає увагу, що у своєму відзиві відповідач, та поясненнях нотаріус свідомо уникнули відповіді на доводи позову щодо відсутності оригіналу кредитного договору.
Що стосується доводів позову в частині відсутності ознак безспірності вимог банку, то суд звертає увагу на наступне:
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс 15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.
У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника.
Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141 цс 14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс 17.
Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗаконуУкраїни «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17).
При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.
Заборгованість складається з заборгованості за тілом кредиту і заборгованості по відсотках.
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 12.12.2018 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.04.2012 року в частині задоволення первісного позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» скасовано, постановлено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вказане рішення суду апеляційної інстанції в теперішній час набрало законної сили і не скасовано.
Крім того, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов до висновку, що наявність постанови апеляційного суду Одеської області від 12.12.2018 року, що набрала законної сили, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом 13.03.2020 року, свідчить про не тільки відсутність доказів безспірності заборгованості за основним договором, а і взагалі відсутність доказів існування такої заборгованості.
Отже при таких обставинах виконавчий напис не міг бути вчинений.
Таким чином позов підлягає задоволенню.
Решта доводів сторін не є істотними і не впливають на загальну оцінку суду встановлених правовідносин.
В п. 58 Рішення у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Питання судового збору у позові не ставилось, підстав для розподілу судових витрат не вбачається.
На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», абзацом 1 пункту 106 Правил надання поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, ст. ст. 2,12, 258-260, 353 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.К. Барвенко