Провадження № 22-ц/801/897/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 рокуСправа № 127/26870/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у при-міщенні апеляційного суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом

Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія

«Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1

про стягнення в порядку регресу виплаченого страхового відшкоду-

вання,

за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвоката Проца Андрія Володимировича на рішення Вінницького міського суду Вінницької об-ласті від 17 лютого 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за го-ловування судді Дернової В. В.,

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ( далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ) звернулося у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу виплаченого стра-хового відшкодування. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 квітня 2017 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір добровільного страхуван-ня наземного транспортного засобу № АК-3633319, предметом якого були май-нові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням та розпо-рядженням транспортним засобом «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 29 липня 2017 року у м. Вінниці по вул. Ватутіна за участі забезпеченого авто-мобіля «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «NISSAN NV200», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода ( ДТП ). Згідно з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2017 року у справі № 127/16520/17 ОСОБА_4 визна-ний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених стат-тею 124 КУпАП та частиною першою статті 130 цього Кодексу. На підставі складеного 23 листопада 2017 року страхового акта № 43 позивач здійснив виплату потерпілій стороні ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 гривень. За таких обставин, посилаючись на норми статей 993, 1191 ЦК України, підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 За-кону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальнос-ті власників наземних транспортних засобів», позивач просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 100 000,00 гривень завданих збитків та судові витрати у справі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2021 року у задоволенні позову ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмов-лено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник по-зивача адвокат Проц А. В. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник вважає оскаржуване рішення суду необгрунтованим, ухваленим за неповного з`ясування, невірного встановлення обставин справи, невідповіднос-ті висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи; суд неправильно застосував норми матеріального права. Цитуючи підпункт «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове стра-хування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», скаржник вказує, що дана норма закону не зобов`язує страховика звертатися з вимогою саме до водія забезпеченого транспортного засобу. У да-ному випадку страховик має альтернативне право вибору подання регресного позову або до водія, або до страхувальника забезпеченого транспортного засо-бу, який був учасником ДТП.

Користуючись передбаченим законом та забезпеченим ухвалою апеляцій-ного суду від 25 березня 2021 року правом, відповідач ОСОБА_1 14 квітня 2021 року подав відзив на апеляційну скаргу, де зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції законним, обгрунтованим, правильним і по суті справед-ливим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції, відповідач вка-зує на те, що у спірних правовідносинах водієм, який вчинив ДТП, а отже на-лежним відповідачем є саме ОСОБА_4 , а він, визначений позивачем відпо-відачем у справі, не є винуватцем ДТП, за кермом транспортного засобу не пе-ребував, власником транспортного засобу не являється, у будь-яких правовідно-синах з винуватцем ДТП не перебував, тому відсутні будь-які підстави для по-кладання на нього ( ОСОБА_1 ) обов`язку з відшкодування шкоди за регрес-ним позовом. ОСОБА_1 стверджує про необгрунтовність, безпідставність апеляційної скарги ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», просить дану скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, дослідивши представлені суду докази, дійшла висновку, що апе-ляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є правильним, обґрунтованим, справедливим, оскільки відповідати за завдані збитки повинна винна особа, яка їх завдала. Інакше нівелюється, втрачає усякий розумний сенс юридична визначеність у цивільних правовідносинах, а підхід до конкретної ситуації вимагає бути законним, відповідати таким загальним засадам цивіль-ного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 29 липня 2017 року о 12.45 годині по вул. Ватутіна у м. Вінниці водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , не обрав безпечну швидкість руху, у зв`язку з чим не зміг постійно контролювати рух автомобіля та безпечно ним керувати, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де з необережності допустив зіткнення з автомобілем «NISSAN NV200», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням во-дія ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок цього ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Дані обставини встанов-лені постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2017 року у справі № 127/17666/17, якою ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у межах санкції вка-заної статті КУпАП ( позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на шість місяців ). Згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2017 року у справі № 127/16520/17 о 12.40 го-дині 29 липня 2017 року водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками нар-котичного сп`яніння. Від проходження у встановленому законом порядку ме-дичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_4 відмовився у присутності двох свідків. Даною постановою суду ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні ад-міністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накладене на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави розміром шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів грома-дян, що становить 10200,00 гривень, з позбавленням права керування транс-портними засобами строком на один рік.

21 квітня 2017 року ОСОБА_6 у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» була застрахована цивільно-правова відповідальність, що підтверджу-ється полісом від указаної дати серії АК № 3633319. Згідно умов полісу стра-ховик зобов`язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове від-шкодування; об`єктом договору страхування був транспортний засіб марки (мо-делі) «ВАЗ 2105», державний номерний знак НОМЕР_1 . У свою чергу між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_3 як власником на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20 січня 2017 року серії НОМЕР_3 транспортного засобу марки ( моделі ) «NISSAN NV200», державний номерний знак НОМЕР_2 , був укладений договір страхування, що підтверджується полісом від 20 січня 2017 року серії АК № 5870260. Згідно умов даного договору страховик зобов`язався у разі настання страхового випад-ку сплатити страхове відшкодування. Об`єктом цього договору страхування був транспортний засіб марки ( моделі ) «NISSAN NV200», державний номерний знак НОМЕР_2 .

На підставі страхового акту від 23 листопада 2017 року № 43 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 28 листопада 2017 року № 3Р072304.

Претензія щодо компенсації виплаченого страхового відшкодування позива-чем ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ні відповідачеві ОСОБА_1 ( страхувальникові ), ні водієві ОСОБА_4 не надсилалася.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, проаналізувавши положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», узявши до уваги фактичні обставини цієї справи, дійшов обгрунтованого висновку, що належ-ним відповідачем за виниклими і реально наявними правовідносинами по зо-бов`язанню з відшкодування в порядку регресу завданих у ДТП збитків у роз-мірі 100 000,00 гривень є саме водій транспортного засобу, учасник дорожньо-транспортної пригоди, з вини якого мала місце ДТП, тобто ОСОБА_4 , а не ОСОБА_1 , який є лише страхувальником забезпеченого транспортного засо-бу та жодним чином не причетний до завдання збитків позивачеві.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному судовому рішенні, оскільки во-ни є вірними, доведеними, об`єктивними, зробленими у належний, послідовний спосіб.

У відповідності до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із статтею 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небез-пеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспор-тним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утри-мання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки: це є його законний володілець.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактич-них витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збит-ки.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язко-вого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страхо-вик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у перед-баченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після та-кої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників на-земних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодуван-ня шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок до-рожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників ( стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової від-повідальності власників наземних транспортних засобів» ). Пунктом 1.4 статті 1 цього Закону України визначено, що особами, відповідальність яких застрахо-вана, - є страхувальник ( юридична особа, власник ) та інші особи, які правомір-но володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено за-коном або рішенням суду.

Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю само-вільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи ін-шого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, ви-готовлені на їх основі ( крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником ). Наведеною нормою передба-чено право страховика на звернення з регресним позовом до визначеного кола суб`єктів і саме за наявності передбачених цією статтею умов.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 є лише страхувальником цивільно-правової відповідальності за вказаним вище полі-сом. Жодних доказів про перебування у законному володінні у відповідача за-страхованого транспортного засобу матеріали справи не містять, позивачем не надані. У свою чергу винним у спричиненні ДТП, зокрема, і за те, що відмовив-ся від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану наркотичного сп`яніння, визнаний ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом - учасником ДТП 29 липня 2017 року по вул. Ватутіна в м. Вінниці.

Таким чином на основі ретельного аналізу вищезазначених норм чинного законодавства, що регулює спірне питання, шляхом консолідованого взаємо-зв`язку як своєрідним видом правотворчості без зміни змісту правового регу-лювання, колегія суддів дійшла переконання про необхідність погодитися з висновком суду першої інстанції в тій частині, зокрема ( яка є вирішальною ), що належним відповідачем у цій справі щодо стягнення в порядку регресу ви-плаченого страхового відшкодування у даному конкретному випадку є саме особа, яка визнана винною у вчиненні ДТП, безпосередній завдавач шкоди, тоб-то ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги представника позивача не спростовують закон-ності рішення суду першої інстанції, вони фактично є викладом правових норм чинного законодавства з власним трактуванням скаржником їхнього змісту на свою користь.

Європейська конвенція з прав людини та Протоколи до неї є частиною на-ціонального законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верхов-ною Радою України. Окрім того стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Євро-пейського суду з прав людини» ( з подальшими змінами ) передбачає застосу-вання судами Конвенції та практики Європейського суду з прав людини як дже-рела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Кон-венції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різ-ними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законо-давства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрун-тування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин спра-ви ( Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав люди-ни, від 18 липня 2006 року ).

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає критерію його об-ґрунтованості. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність, об-ґрунтованість, об`єктивність і справедливість ухваленого судом оскаржуваного рішення, колегія суддів апеляційного суду не знаходить достатніх, законних підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими до-казами, перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до норм статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвоката Проца Андрія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Укра-їнська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбаче-них пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський