Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" травня 2021 р. Справа № 596/1079/20

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Цвинтарної Т.М.

при секретарі судового засідання Перцовій В.В.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа:суддя Печерського районного суду міста Києва Підпалий Вячеслав Валерійович про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом на підставі статей 55, 56, 129 Конституції України до Державної казначейської служби України, третя особа-суддя Печерського районного суду м.Києва, згідно якого просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України, розпорядником якого є Державної казначейської служби України, на його користь моральну шкоду, завдану йому бездіяльністю судді Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_2 , у розмірі 1500000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28 травня 2017 року надійшла його скарга до Печерського районного суду м.Києва на бездіяльність Генеральної прокуратури щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, яка була визначена для розгляду судді Перчерського районного суду м.Києва Підпалому В.В.. Однак, вищевказана скарга була розглянута слідчим суддею Підпалим В.В. з порушенням строку розгляду такої категорії скарг, а саме, через два роки шість місяців з моменту надходження її до суду, при тому, що строк розгляду такої скарги - не пізніше сімдесяти двох годин з моменту її надходження до суду.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м.Києва Підпалого В.В. від 09 грудня 2019 року за його скаргою було визнано незаконною та скасовано Київським апеляційним судом.

Вказав, що рішенням Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2020 року встановлено, що вищевказаним суддею порушені вимоги ч.2 ст.1 КПК України,ст.ст.2,7,8,п.п.1,2 ст.106 Закону України "Про судоустрій і статус суддів». Вважає, що такі дії призвели до порушення його прав на справедливий суд впродовж розумного строку, гарантованих ст.ст.3,55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, відображених у рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема у справах Печенізький та інші проти України,Трудов проти Росії.

Вважає, що розгляд його скарги суддя Підпалий В.В. проводив із знущанням над ним, оскільки призначаючи судові засідання в режимі відеоконференції через Гусятинський районний суд, на зв`язок із вказаним вище судом не виходив,судові засідання не відкривав і не повідомляв його про причини не проведення судових засідань. В той час, він приходив до Гусятинського районного суду на призначенні дати, час призначених судових засідань, де чекав до закінчення робочого дня суду.

Вважає, що неправомірними діями та бездіяльністю судді Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_2 щодо розгляду його скарги йому завдано істотну моральну шкоду. Факти постійного непроведення, призначених судових засідань, не повідомлення його про їх непроведення в призначені день і час забирало в нього багато часу, у зв`язку з чим він вимушений був протягом тривалого часу безрезультатно приходити до Гусятинського районного суду, чекати там до закінчення роботи суду, що порушило його життєві зв`язки та звичайний ритм життя. Витрачання свого часу на відвідування суду та на оскарження бездіяльності судді ОСОБА_2 позбавило його радості спілкування із своїми дітьми та онуками.

Крім того зазначив, що оскільки він хворіє на ряд хронічних хвороб, тому вимушений постійно приймати лікита дотримуватися строгої дієти. Проте, чекаючи годинами в Гусятинському районному суді на розгляд справи, він втрачав час прийому ліків, особливо в період загострення хвороби, що ще більше «підривало» стан його здоров`я.

Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на обставини, викладенні в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Також вказав, що він при визначенні розміру моральної шкоди виходив з міркувань-важкості його страждань і їх тривалості в часі, які наведенні у позовній заяві.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час, місце розгляду справи. Заяви про неможливість з`явитися в судове засідання та відзиву на позов відповідачем до суду не подано.

Третя особа - суддя Печерського районного суду м.Києва Підпалий В.В. у судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про день, час, місце розгляду справи. Заяви про неможливість з`явитися в судове засідання та пояснення щодо позову до суду не представлено.

Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено,що 06 червні 2017 року до Печерського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка полягала у невнесенні відповідних відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР. Вказана скарга протоколом автоматичного визначення слідчого судді у цей самий день визначена для розгляду слідчому судді Підпалому В.В.. Справі присвоєно єдиний унікальний номер 757/31635/17-к.

Ухвалою слідчого судді ОСОБА_2 . Печерського районного суду міста Києва від 9 грудня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Генеральної прокуратури України, що полягала у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, викладених у заяві ОСОБА_1 від 15 травня 2017 року, задоволено частково, а саме, зобов`язано уповноважену особу Генеральної прокуратури України розглянути заяву ОСОБА_1 в порядку, визначеному ч.4 ст.214 КПК України. В іншій частині вирішено в задоволенні скарги відмовити.

Розгляд скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Генеральної прокуратури України тривав більше двох років, а саме з 6 червня 2017 року до 9 грудня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року в справі № 757/31635/17-к ухвалу слідчого судді Підпалого В.В. Печерського районного суду міста Києва від 9 грудня 2019 року скасовано та призначено новий розгляд скарги у суді першої інстанції.

23 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із дисциплінарною скаргою до Вищої ради правосуддя на дії судді Печерського районного суду міста Києва Підпалого В.В., а саме щодо відмови йому в доступі до правосуддя та невжиття суддею заходів щодо розгляду його скарги за заявою про вчинення злочину (справа № 757/31635/17-к).

Скаржник ОСОБА_1 просив притягнути суддю ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з незаконною відмовою в доступі до правосуддя, внаслідок чого порушено його право на справедливий і відкритий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, безпідставним затягуванням або невжиттям суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом.

Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя, кваліфікуючи дії судді під час розгляду скарги ОСОБА_1 , дійшла висновку про відсутність у діях судді ОСОБА_2 складу дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме умисної або внаслідок недбалості незаконної відмови в доступі до правосуддя (у тому числі незаконної відмови в розгляді по суті скарги).

Також Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя дійшла висновку про наявність у діях судді ОСОБА_2 під час розгляду зазначеної скарги складу дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме внаслідок недбалості істотного порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу, зокрема ОСОБА_1 , наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, та пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме невжиття ним заходів щодо розгляду вказаної скарги протягом строку, встановленого законом.

У дисциплінарній скарзі ОСОБА_1 також зазначав, що вищевказана бездіяльність судді призвела до порушення його прав і свобод, гарантованих статтею 6 Конвенції, статтею 55 Конституції України, статтями 2, 7, 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Проте, Другою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя вказано, що під час дисциплінарного провадження зазначені доводи скаржника не підтвердилися.

Рішенням Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2020 року №1914/2дп/15-20 суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_2 притягнутий до дисциплінарної відповідальності та до нього застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани-з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця. Вказане рішення набрало законної сил, що підтверджується копією ухвали Вищої ради правосуддя від 22 грудня 2020 року № 3597/0/15-20.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями ч.1 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пунктів 3 4, 5, 10, 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підставі цивільно-правової відповідальності обов`язковому встановленню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння (бездіяльності) її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналізуючи вказані норми права, слід дійти висновку, що відшкодування моральної шкоди можливе в наслідок порушення прав особи, тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між порушенням прав особи та правом на відшкодування моральної шкоди.

Позивач вважає, що бездіяльністю судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_2 йому заподіяна моральна шкода. Моральну шкоду він оцінив у розмірі 1500000 грн.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, підставами для покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди відповідно до вимог статті 1174 ЦК України є доведеність таких обставин у їх сукупності: наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між цими незаконним діями чи бездіяльністю та шкодою.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди бездіяльністю судді Печерського районного суду ОСОБА_2 та не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю судді Печерського районного суду ОСОБА_2 і заподіяною моральною шкодою, що в силу вимог статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача. Таких доказів також не здобуто в судовому засіданні.

Наявність рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2020 року №1914/2дп/15-20 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_2 саме по собі не доводить спричинення позивачу моральної шкоди.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру.

Такі висновки узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду, зробленими у постановах від 17 січня 2020 року у справі № 638/11414/18 (провадження № 61-2685св19), від 04 березня 2020 року у справі 639/1803/18 (провадження № 61-18842св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Посилання позивача у судовому засіданні на те, що завдана йому моральна шкода полягає у: порушенні його життєвих зв`язків з дітьми, онуками; відстоюванням своїх прав у ВРП; постійному перебуванні в стресі; переживаннях, що ходить у суди під час епідемії короно вірусу суд не приймає до уваги, оскільки вони не доведені будь-якими належними доказами.

Посилання позивача у судовому засіданні на те, що доказами на підтвердження завданої йому моральної шкоди є: важкість моральних страждань, тривалість їх у часі та втрата довіри від своєї держави, що його права будуть відновлені, суд також не приймає до уваги, так як вони не мають доказового значення.

Посилання позивача на те, що він тривалий час витратив на перебування в Гусятинському районному суді Тернопільської області та втрачав час прийому ліків, в період загострення хвороби самі по собі не можуть бути доказом спричинення йому моральної шкоди діями судді Підпалого В.В. Печерського районного суду м.Києва.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті4 ЦПК України).

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач ОСОБА_1 повинен був довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами завдання йому моральної шкоди.

Аналіз наведених правових норм, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, встановлених обставин справи та наявних у справі доказів свідчить про те, що позивачем не доведено, що внаслідок дій судді Печерського районного суду м.Києва Підпалого В.В.- третьої особи по справі, йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з порушенням його прав. Тому його права не порушені й у відповідності до ст. 15 ЦК України не підлягають судовому захисту.

Отже, враховуючи вищенаведене, вимоги закону, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову позивачу ОСОБА_1 ..

На підставі наведеного, ст.ст.55, 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5,10, 12,13, 76, 77, 78, 79, 81, 83, 89, 95, 141, 259, 263- 265, 268, 272, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа:суддя Печерського районного суду міста Києва Підпалий Вячеслав Валерійович про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Гусятинський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 17 травня 2021 року.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області Т.М. Цвинтарна