Єдиний унікальний номер судової справи 487/4218/19
Номер провадження 22-ц/812/847/21
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

11 травня 2021 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4 ,

переглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду клопотання представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про призначення судово-психологічної експертизи при перегляді в апеляційному порядку за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва 18 лютого 2021 року, під головуванням судді Кузьменка В.В. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 09 квітня 2010 року позивач ОСОБА_1 перебував з відповідачем ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 листопада 2015 року.

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 лютого 2016 року між сторонами вдруге зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 серпня 2018 року

Малолітня дитина за взаємною згодою сторін проживає з матір`ю.

Між тим, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні позивача з сином та не надає можливості приймати участь у вихованні дитини.

Зокрема, ОСОБА_3 забороняє позивачу бачитись з сином та вільно спілкуватися з ним, налаштовує сина проти нього.

Крім того, відповідач з сином переїхала до орендованої квартири, але не повідомила позивача про зміну місця проживання.

За зверненням ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №251 від 11 березня 2020 року визначено участь позивача у виховані дитини, надавши йому можливість безперешкодного спілкування з дитиною щосуботи з 10.00 до 18.00 години та щовівторка з 13.00 до 17.00 години.

Проте, відповідач вказане рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради не виконує та не дає бачитись позивачу з сином.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди йому у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні та спілкуванні з сином за наступним графіком:

кожний вівторок та четвер з 13.00 до 20.30 години, з урахуванням відвідування шкільного закладу та його можливістю забирати дитину з шкільного закладу;

один вихідний день щотижня субота з 10.00 до 20.30 години;

кожен день народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12.00 до 16.00 години;

кожні шкільні канікули в літній та зимній період не менше 7 діб (не менше чотирьох тижнів на рік) для оздоровлення дитини без присутності матері, на території України або за наявності нотаріально посвідченого дозволу за кордоном (місце відпочинку визначається домовленістю між сторонами).

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, шляхом покладення обов`язку на ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення днів зустрічей батька з дитиною:

щовівторка та щочетверга з 14.00 до 20.00 години, щосуботи з 10.00 до 20.00 години;

святкові, канікулярні дні за домовленістю між батьками та бажанням дитини.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, обопільне бажання приймати участь у реалізації цих прав, однак між ними виникли непорозуміння з цього приводу, а тому необхідно визначити позивачу, як батьку, спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитиною. При цьому, суд першої інстанції вважав доцільним визначити такий спосіб спілкування батька з дитиною з врахуванням висновку органу опіки та піклування.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду змінити, та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково.

Встановити наступні способи участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_5 протягом перших 6 (шести) місяців з моменту набрання рішення законної сили, наступним чином:

зустрічі і побачення з сином поза межами постійного проживання у супроводі матері та/або психолога: кожен четвер з 16:00 до 18:00 години та суботу з 10:00 до 12:00 години.

Встановити способи участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_5 , через 6 (шість) місяців з моменту набрання законної сили та до досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку, наступним чином:

зустрічі і побачення з сином поза межами постійного проживання без супроводу матері: кожен четвер з 16:00 до 18:00 години та суботу з 10:00 до 12:00 години з обов`язковим поверненням дитини до місця його проживання з матір`ю.

У разі виникнення обставин (наприклад, хвороба дитини, занятість дитини навчанням, додатковими заняттями, несприятливі погодні умови тощо), які не залежать від волевиявлення батьків і об`єктивно унеможливлюють зустрічі та побачення з дитиною, батьки мають право за попереднім погодження між собою, не пізніше ніж за 2 (два) дні до зустрічі із дитиною, погодити альтернативний графік спілкування.

Позовні вимоги в частині усунення перешкод та встановлення способу виховання та спілкування позивача ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Також до апеляційної скарги додано клопотання про призначення у даній справі судово-психологічної експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання:

Яким чином сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості батька дитини, особливості його виховної поведінки впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?

Чи викликає присутність батька дитини у малолітньої дитини негативні емоції (стурбованості, злості, агресії, страху)? Якщо так, то які причини такого емоційного стану дитини?

Враховуючи прихильність до батьків та вік дитини, чи може завдати негативного впливу на психіку малолітньої дитини відсутність контакту з матір`ю під час спілкування дитини з батьком?

Підставою призначення експертизи представник відповідача зазначає відсутність в матеріалах справи висновку за результатами психологічного обстеження дитини.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач та її представник підтримали клопотання про призначення судової експертизи.

Розглянувши клопотання представника відповідача, заслухавши думку інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст.1 Закону України «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою, якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Відповідно до ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

За правилами ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять саме до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Висновок експерта як доказ підлягає судової оцінки поряд з іншими доказами, які є у справі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», висновок експерта є доказом в цивільному процесі. Він не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

В силу вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частинами 1-4 ст.83 ЦПК України визначений наступний порядок подання доказів.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі відкрито у серпні 2020 року та відповідач була обізнана про наявність справи. У вересні 2020 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами справи та надав заяву про об`єднання справ.

Разом з тим, ані відповідач, ані її представники не заявляли клопотання про призначення експертизи в суді першої інстанції.

Вимоги до апеляційної скарги викладені у ст.356 ЦПК України, згідно із пунктами 5,7 ч.2 якої передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема: в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); клопотання особи, яка подала скаргу.

Відповідно до частин 1-3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно незалежали від нього.

Враховуючи викладені вимоги закону колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем та її представником не дотримано визначений процесуальним законом порядок заявлення клопотання про призначення судової експертизи, не надано доказів наявності поважних причин, які унеможливили подання такого клопотання в суді першої інстанції.

Також, враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає доцільності призначення судової експертизи, оскільки з матеріалів справи не вбачається правових підстав для призначення такої експертизи задля відповіді на ті питання про які зазначає сторона у своїй заяві.

До того ж, при вирішенні вказаного питання слід враховувати, що розумність строків розгляду справи згідно зі ст.2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Керуючись ст.ст.103-104,113,368 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про призначення судово-психологічної експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 13 травня 2021 року