справа № 489/1241/21 провадження №2/489/1331/21
РІШЕННЯ

Іменем України

17 травня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» (далі - ДП «СВЦ») до ОСОБА_1 , третя особа - Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Центральний РВДВС) про стягнення надмірно виплачених коштів

встановив:

У березні 2021 року ДП «СВЦ» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача надмірно виплачені кошти в розмірі 21634,94 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказано, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.07.2020 визнати неправомірним та скасовано наказ ДП «СВЦ» від 06.06.2019 № 71-п про звільнення ОСОБА_1 з посади та поновлено останнього на посаді директора філії ДП «СВЦ» у Миколаївській області; стягнуто з ДП «СВЦ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період вимушеного прогулу з 07.06.2019 по 07.07.2020 в розмірі 110948,40 грн. (без утримання прибуткового податку з громадян і інших обов`язкових платежів) та 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою про закриття виконавчого провадження від 30.09.2020 ВП № 63044563 закінчено виконавче провадження, стягнуто з ДП «СВЦ» борг у розмірі 113948,40 грн., який перераховано на користь стягувача. Стягнута рішенням суду сума 110948,40 грн. включає в себе податок на доходи фізичних осіб 19970,71 грн. та військовий збір 1664,23 грн. У зв`язку із цим виплата ОСОБА_1 за вирахуванням обов`язкових платежів складає 89313,46 грн.

Статтею 168 ПК України встановлено, що порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету, згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 якої податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку - фізичної особи, зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Кодексу. Одночасно відповідно до підпункту 1.4 пункту 16 примітки 1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» цього Кодексу нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюється у порядку встановленому статтею 168 Кодексу. Отже, позивач є податковим агентом, який сплачує податок на доходи фізичних осіб та військовий збір за рахунок відповідача, які були присуджено рішенням суду та виплачені відповідачу.

Посилаючись на наведене та положення статей 1212, 1213 ЦК України, відповідно до яких набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно, позивач просить стягнути з відповідача надмірно отримані грошові кошти.

Відповідач 08.04.2021 надав відзив на позов в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що позивач не вказав в чому полягає порушення ним прав та охоронюваних законом інтересів ДП «СВЦ», а також те, що після 30.06.2019 позивач не здійснював нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску за працівника ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України від 06.04.2021, відповідно у даній ситуації це власне волевиявлення позивача під час прийняття ним рішення щодо здійснення будь-яких платежів на користь третіх осіб, оскільки відповідач не уповноважував ДП «СВЦ» вчиняти будь-які дії.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.032021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.07.2020 у праві № 489/3520/19, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 01.10.2020 та постановою Верховного Суду від 09.04.2021, визнано неправомірним та скасовано наказ ДП «СВЦ» від 06.06.2019 № 71-п про звільнення ОСОБА_1 з посади директора філії ДП «СВЦ» у Миколаївській області за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно пункту 1 частини першої статі 41 КЗпП України та поновлено ОСОБА_1 на посаді; стягнуто з ДП СВЦ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період вимушеного прогулу з 07.06.2019 по 07.07.2020 в розмірі 110948,40 грн. (без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів) та 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також вирішено питання розподілу судових витрат.

Матеріалами справи підтверджується, що виданий відповідно до рішення суду виконавчий лист в частині стягнення середнього заробітку та моральної шкоди ОСОБА_1 було пред`явлено до виконання за місцезнаходженням відповідача - Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), державним виконавцем якого було відкрито виконавче провадження за № 63044563.

30.09.2020 державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України Про виконавче провадження» у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення.

Із змісту постанови вбачається, що борг у розмірі 113948,40 грн. перераховано на рахунок стягувача.

Як вказує позивач, стягнута рішенням суду сума 110948,40 грн. (за вирахуванням 3000,00 грн. моральної шкоди) включає в себе податок на доходи фізичних осіб в розмірі 19970,71 грн. та військовий збір - 1664,23 грн. У зв`язку із цим, виплата ОСОБА_1 за вирахуванням обов`язкових платежів до бюджету складає 89313,46 грн., однак державною виконавчою службою ОСОБА_1 перерахована вся сума. Тому на думку позивача, який є податковим агентом в розмінні податкового законодавства, є підстави для стягнення в порядку статей 1212, 1213 ЦК України з ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі надмірно виплаченої суми 21634,94 грн. (19970,71 + 1664,23).

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Вказаний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14, від 06.05.2020 у справі № 753/22781/17 (провадження № 61-17614св19), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із матеріалів справи на виконання рішення суду ДП «СВЦ» перерахувало державній виконавчій службі всю суму стягнутого на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання платежів до бюджету.

При цьому, доказів про набуття ОСОБА_1 21634,94 грн. у результаті рахункової помилки позивача чи недобросовісності набувача матеріали справи не містять, на такі обставини сторони не посилаються.

За таких обставин, оцінивши наявні в справі докази суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 21634,94 грн., внаслідок чого позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи позивача про перерахування всієї суми стягнутого середнього заробітку державним виконавцем стягувачу ( ОСОБА_1 ) без вирахування платежів до бюджету не є підставою для стягнення наведеної вище суми коштів з ОСОБА_1 . Так як в даному випадку, ДП «СВЦ» повинно було надати державному виконавцю докази утримання із середнього заробітку суми коштів та їх перерахування до бюджету в якості відповідних податків і зборів, що прямо слідує з пункту 3 розділу ІІІ порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.1995 № 100 та пункту 164.6 статті 164 ПК України, з системного аналізу яких слідує, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 18.07.2018 у справі № 359/10023/16-ц, від 07.10.2020 у справі № 523/14396/19, від 16.11.2020 у справі № 607/3509/17.

Так як в задоволенні позовних вимог відмовлено відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на оплату судового збору, згідно статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» до ОСОБА_1 , третя особа - Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення надмірно виплачених коштів вдімовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Нижньоюрківська,6, поштова адреса: м.Київ, вул. Хорива, 24;

відповідач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 17.05.2021.

Суддя І.В.Коваленко