Справа № 446/384/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.04.2021 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Бакай І. А.
за участі секретаря Новосад І.В.
розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добротвірської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно колгоспного двору,,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивачка не з`явилася, але подала заяву, у якій позов підтримала, просила проводити розгляд справи за її відсутності.
Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Суд відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги слід задовольнити виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабця позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.09.2001р.).
За життя ОСОБА_2 проживала в АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі, яке видане 14.07.1989р. на підставі рішення № 145 від 15.06.1989р. Кам`янка-Бузького райвиконкому зареєстрованого Червоноградським МБТІ 14.07.1989р. у реєстровій книзі під № 493, будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 станом на 14.07.1989 р. відносилось до типу колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки №119 від 31.01.2020 року ОСОБА_2 була єдиним та останнім членом колгоспного двору. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, за життя ОСОБА_2 склала заповіт, згідно якого все своє майно вона заповіла своєму синові ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 батько позивачки із заявою про прийняття спадщини не звертався та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 19.11.2008р.).
Проте, коли ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса по місцю проживання з наміром прийняття спадщини їй було відмовлено, так як правовстановлюючі документи на будинок втрачено, будинок являється колгоспним двором і рекомендовано звернутись до вого суду.
Проте, що свідоцтво на право власності втрачено опубліковано оголошення в газеті «Ваш Магазин».
Згідно ч.1 ст. 1220, 1217 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Станом на 15 квітня 1991 року статус колгоспних дворів було законодавчо ліквідовано. Оскільки порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, Вказівками № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють і але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців займаної посади.
Відповідно до вимог п.п. 4, 7 Постанови ПВС України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.
У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до ст. 328ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Згідно ч. 4 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 133, 141, 258, 259, 263-265, 293, 315, 354 ЦПК України, суд -
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Камянка-Бузький районний суд Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 )

Відповідач: Добротвірська селищна рада Львівської області (вул. І.Франка, 20, с. Добротвір, Львівської області).

Суддя : І.А.Бакай