1Справа № 335/684/21 2/335/1172/2021
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Якимової О.С., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-б, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права на приватизацію та зобов`язання здійснити приватизацію,
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який, з урахуванням уточнень, мотивує тим, що з 1989 року вона з родиною зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Зареєстрована у квартирі з 1989 року, вселилася як член родини до моєї матері, треті особи по справі, її діти. Відповідач не є балансоутримувачем чи власником будинку. Будинок, у якому вони проживаємо, з 2016 року перебуває на балансі ОСББ, що підтверджується довідкою від 06.05.2021 року, особовий рахунок було відкрито на ім`я мами, яка померла, що підтверджується довідкою від 07.05.2021 року . ЇЇ родина у складі 3 особи з 1989 року проживає та зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про склад родини. Реєструючи у цій квартирі власник житла перевіряв родинні відносини, бо без цього реєстрація у квартирі була б неможливою. Особові рахунки були відкриті на ім`я ОСОБА_6 . Окрім того, вони є членами родини померлого наймача. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача , ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . 18.02.2020 року позивач зверталася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району з питання приватизації житла, але листом від 26.02.2020 року відповідачем було відмовлено у приватизації квартири, через відсутність ордера. Листом № Л-2319 від 23.04 2018 року Департамент житлово-комунального господарства повідомив про відсутність у департаменті корінця ордера, виданого у 1965 році, вони зберігаються лише з 1984 року. Позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 та зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району вчинити дії по приватизації квартири АДРЕСА_2 .
Ухвалою від 09.02.2021 року по справі відкрито провадження та визначено про розгляд справи у спрощеному провадженні.
08.04.2021 року від відповідача Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району до суду надійшов відзив у якому зазначає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі оскільки факт постійного проживання та реєстрації позивачки у спірній квартирі не може бути доказом того, що вона є наймачем квартири. Позивачем не надано жодних доказів того, що вона вселилася у квартиру на законних підставах.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому наполягали на задоволенні позовних вимог. Позивач вказала, що вселилася до квартири на законних підставах, як член сім`ї наймача її матері ОСОБА_6 та мешкає у цій квартирі тривалий час. Ордер у матері, яка померла у 2018 році, та у неї не зберігся, а тому вона не може вирішити питання щодо приватизації квартири за його відсутності, а тому просить позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві.
Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що мешкає у будинку АДРЕСА_3 з 2008 року, коли заїхав у вказану квартиру познайомився з позивачем ОСОБА_8 , вона мешкала разом із дочкою та своєю матір`ю ОСОБА_6 однією родиною на четвертому поверсі. Оскільки свідок був старшим по під`їзду, йому відомо, що ОСОБА_6 є «головною по квартирі» (основним квартиронаймачем), особовий рахунок відкритий на її ім`я.
Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що мешкає у будинку АДРЕСА_4 . Коли заїхала у 1996 році у квартиру, у будинку вже мешкала позивач ОСОБА_8 разом із матір`ю ОСОБА_6 . Вони мешкали однією родиною поверхом вище від свідка і по-сусідські спілкувалися.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає позов обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до статті 64ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.
Статтею 65 ЖК передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сім ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
За приписами статті 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім я якого видано ордер.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім ї.
Як роз`яснено у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права на користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала та вселилась туди як член сім ї наймача (власника) приміщення або для відмови в цьому.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі з 1989 року.
Будинок, у якому мешкає позивач по АДРЕСА_5 з 2016 року перебуває на балансі ОСББ, що підтверджується довідкою від 06.05.2021 року, особовий рахунок було відкрито на ім`я матері позивача ОСОБА_6 , яка померла, що підтверджується довідкою від 07.05.2021 року, рахунками про сплату комунальних послуг.
Відповідно до мого свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками позивача зазначено ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
17 лютого 1977 року ОСОБА_12 розірвала шлюб з ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_3 .
16 листопада 1979 року ОСОБА_12 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_4 .
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 батьки позивача ОСОБА_10 та ОСОБА_12 уклали шлюб.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 я, ОСОБА_14 уклала шлюб з ОСОБА_15 та змінила прізвище.
14 квітня 1998 року позивач розірвала шлюб ОСОБА_15 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 .
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 я, ОСОБА_16 уклала шлюб з ОСОБА_17 та змінила прізвище на « ОСОБА_18 ».
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9 .
Як вбачається з довідки № 107.357-22/31 АТ «Ощадбанк», яка надана ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ОСОБА_4 , житловий чек за адресою: АДРЕСА_1 не використаний.
18.02.2020 року позивач звернулась до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району з питання приватизації житла, але листом від 26.02.2020 року відповідачем було відмовлено у приватизації квартири, через відсутність ордера.
Листом № Л-2319 від 23.04 2018 року Департамент житлово-комунального господарства повідомив про відсутність у департаменті корінця ордера, виданого у 1965 році, вони зберігаються лише з 1984 року
Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили, що позивач є рідною донькою ОСОБА_6 , яка є основним квартиронаймачем та разом з матір`ю ОСОБА_6 мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
За змістом ст. 58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.
Відповідно до п. п. 69, 70, 72 Постанови ради Міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР»(розділ IV), ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів.
Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.
При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.
Згідно зі ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.
З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення.
Відповідно до п. 4.2.9 Положення про районні адміністрації міської ради, затвердженої рішенням Запорізької міської ради від 22 червня 2011 року №29 районним адміністраціям міської ради делеговані повноваження в частині приватизації житла.
Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Листом від 26.02.2020 року відповідачем було відмовлено у приватизації квартири через відсутність ордера.
Згідно вимог ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється шляхом передачі квартир (будинків) у власність громадян на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках, квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.
Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується.
Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.
Судом встановлено, що з моменту вселення позивача і теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачами не пред`являлося до позивача претензій щодо незаконності мешкання у квартирі.
З огляду на вказані обставини відповідно до приписів ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» позивач має право на приватизацію жилого приміщення квартири, у якій вона зареєстрована та мешкає, а відмова відповідача в реалізації права на приватизацію порушує права позивача.
Згідно ч.1 ст.345 ЦК України, фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності.
Таким чином, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 вселена до квартири АДРЕСА_2 на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює, проте, відсутні документи, на підставі яких вона була вселена, а також той факт що законодавством не передбачена така підстава для відмови в проведенні приватизації як відсутність ордеру на вселення, інших підстав чи обставин для відмови у проведені приватизації відповідач у листі не зазначав, суд вважає, що факт відсутності ордера позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири.
Враховуючи те, що позивач має намір використати своє право на приватизацію житла, але не має ордеру про надання житлової площі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за ОСОБА_1 права на приватизацію квартири АДРЕСА_2 за відсутності ордера про надання жилої площі за вказаною адресою та зобов`язання відповідача прийняти від ОСОБА_1 документи, за відсутності ордеру про надання житлової площі, на приватизацію спірної квартири та прийняти рішення у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Крім того, враховуючи ті обставини, що позивачі не просять суд вирішити питання щодо судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд не виходячи за межі позовних вимог залишає судові витрати за позивачем.
Керуючись ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141, 259, 263-265,280,282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права на приватизацію та зобов`язання здійснити приватизацію, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_10 АДРЕСА_1 ) право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 за відсутності ордера про надання жилої площі за вказаною адресою.
Зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району прийняти від ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_10 АДРЕСА_1 ) документи за відсутності ордеру про надання житлової площі на приватизацію квартири АДРЕСА_2 та прийняти рішення у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний тест рішення складено 14.05.2021 року.

Суддя: Ю.В. Апаллонова