Справа № 372/426/21
Провадження № 2-764/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

13 травня 2021 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Проць Т.В.,

при секретарі - Сокол О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Обухова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

08.02.2021 року позивачі звернулись до суду із заявою про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Свою заяву обґрунтували тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 . Після того як відповідач подарував належну йому частку квартири олдному з позивачів, він до помешкання більше не приходить, не проживає, речей своїх не тримає. Однак з реєстраційного обліку із вказаної квартири не знявся, і значиться до цього часу зареєстрованим, чим порушує права позивачів. За комунальні послуги не платить. Наголосили на тому, що сплачують за комунальні послуги із-за відповідача на загальних підставах, хоча мають право на субсидію від держави, несуть збитки. Будучи зареєстрованим в будинку, відповідач перешкоджає в користуванні власністю та в розпорядженні майном, а тому позивачі просять визнати його таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного провадження.

Позивачі в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви, в яких просили розглядати справу у їхню відсутність, на підставі наявних у справі матеріалів, позов підтримали у повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, на адресу зареєстрованого місця проживання було направлено копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження, заяв чи клопотань до суду не надав.

Судом встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1998 року належала ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Як вбачається з копії договору дарування від 16.01.2015 року та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 32289393, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подарували ОСОБА_1 2/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 на праві власності належить 3/4 частини вищезазначеної квартири, а ОСОБА_2 належить 1/4 частини вищезазначеної квартири.

Факт не проживання відповідача у вказаній квартирі підтверджується Актами обстеження умов проживання, складених депутатами Обухівської міської ради Малишевим Віктором Олександровичем та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в присутності свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Відповідно до статті 7 Закону України Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-1V «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі заяви цієї особи або остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Установивши, що позивачі надали докази на підтвердження того, що відповідач був відсутній у належній позивачам квартирі без поважних причин понад один рік, витрати по утриманню жилого приміщення не сплачує, добровільно залишили житлове приміщення не бажає, будь-якої домовленості між позивачами і відповідачем щодо збереження за ним права користування житлом не існує, суд дійшов висновку про те, що позивачі довели заявлені позовні вимоги, а тому вони підлягають задоволенню.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатнім для його реалізації уповноваженим органом.

Керуючись ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статтями 4, 12, 13, 77, 81, 141, 223, 263-265, 280, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , такими, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою за адресою АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.В.Проць