КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/488/21
Провадження № 2/488/983/21 р.
УХВАЛА

Іменем України

13.05.2021 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів шляхом визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога», в якій просить суд визнати недійсним договір укладений між ним та відповідачем.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 лютого 2021 року, справу розподілено головуючому судді Чернявській Я.А.

Згідно частини шостої статті 187 ЦПК України, 11 лютого 2021 року судом надісланий запит до УДМС України в Миколаївській області, відповідь на який надійшла 18 березня 2021 року.

08 квітня 2021 року відповідно до частини шостої статті 187 ЦПК України судом надіслано запит до Головного управління ДМС у Харківській області, відповідь на який надійшла 12 травня 2021 року.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування приписів статті 31 ЦПК України та передачі справи з одного суду до іншого з огляду на таке.

Як убачається із інформації, наданої Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління ДМС у Харківській області, встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що не є територією Корабельного районного суду м. Миколаєва.

Крім того, як убачається із позовної заяви, місцезнаходженням відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» є місто Київ.

Частиною другою статті 27 ЦПК України, яка визначає правила підсудності, встановлено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Так, територіальна підсудність справи певному суду визначається за такими критеріями: по суб`єкту, по місцю, по правовідносинам. Є два види визначення підсудності: а) однозначно визначена законом підсудність, б) альтернативна підсудність. Щодо однозначного визначення підсудності, то процесуальним законом визначено підсудність за загальним правилом: за зареєстрованим місцем проживання/перебування відповідача. Така підсудність (ст.27 ЦПК) встановлюється імперативно для всіх цивільних справ, окрім тих, для яких встановлено виключну підсудність (ст.30 ЦПК), або конкретно передбачено іншу підсудність (ст. 28, ст. 29 ЦПК). Щодо альтернативного визначення підсудності, то це означає, що у певних, конкретно передбачених законом випадках (і розширене тлумачення неприпустиме) позивачу надається право вибору підсудності: або за загальним правилом, встановленим ст. 27 ЦПК, або за підсудністю, визначеною альтернативно в ст. 28 ЦПК).

Стосовно випадку з поданою позивачем позовною заявою, то при визначенні територіальної підсудності справи суд виходить з наступного:

Частиною п`ятою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Постанові від 29 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі №369/238/15-ц дійшла правового висновку, що розгляд справи судами з порушенням правил виключної підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 та відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» зареєстровані за межами територіальної юрисдикції (підсудності) Корабельного районного суду м. Миколаєва, суд приходить до висновку, що справа повинна бути направлена для розгляду по суті до Немишлянського районного суду м. Харкова за підсудністю за місцем реєстрації позивача по справі.

Згідно положень пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Керуючись статтями 27, 30, 31, 258-261 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів шляхом визнання договору недійсним, передати на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Немишлянського районного суду м. Харкова.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали.

Передачу справи на розгляд іншому суду здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження цієї ухвали, а у разі подання апеляційної скарги не пізніше п`яти днів після залишення скарги без задоволення.

Суддя Яна Анатоліївна Чернявська