КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/1683/20
Провадження № 2/534/201/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Морозова В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Телевної М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за борговою розпискою від 15.01.2020 у сумі 250 000 грн та понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 500 грн.

Заявлені вимоги мотивує тим, що між позивачем та відповідачем були укладені договори позики на загальну суму 250 000 грн. На підтвердження укладеного договору позики відповідач надав власноручні складені ним розписки.

Так, 15.01.2020 відповідач позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 250 000 грн. Строк повернення грошових коштів, відповідно до боргової розписки до 15.10.2020. Проте, відповідач умови договору не виконав, позику не повернув, внаслідок чого позивач змушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 02.12.2020 позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.14).

Від сторін по справі до суду надійшла заява про укладення 29.12.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мирової угоди.

Ухвалою суду від 06.01.2021 відмовлено у затвердженні мирової угоди, укладеної 29.12.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 24.02.2021 ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.01.2021 залишено без змін.

Будучи повідомленим у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, позивач, представник позивача до суду не з`явились, натомість направили до суду заяву у якій заявлені вимоги підтримали повністю.

Будучи повідомленим у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, відповідач до суду не з`явився. Від відповідача до суду надійшла заява відповідно до якої просив провести судове засідання за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю.

Дослідивши приєднані до справи матеріали, судом встановлено, що 15.01.2020 сторони уклали договір позики, відповідно до умов яких ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 250 000 грн.

Як убачається із боргової розписки від 15.01.2020 ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг 250 000 грн, що зобов`язався повернути в строк до 15.10.2020 року (а.с.5).

Відповідно до положень ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно норм ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах ( у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Верховний Суд у своїй постанові від 22.08.2019 по справі № 369/3340/16-ц вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки.

Отже, наявна боргова розписка від 15.01.2020, що написана власноруч ОСОБА_2 , підтверджують факт укладення між позивачем та відповідачкою договорів позики, оскільки у ній зазначено факт отримання відповідачем від позивачки коштів у позику із зазначенням строку їх повернення.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, позики.

Судом встановлено, що права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язань, взятих на себе, відповідно до договору позики і заборгованість за борговою розпискою від 15.01.2020 відповідачем добровільно не сплачується, доказів сплати суми боргу відповідачем не надано, суддя вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості примусово.

Крім того, суд зазначає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Питання про судові витрати вирішено судом згідно норм ст.141 ЦПК України, відповідно до якої витрати позивача на оплату судового збору, які документально підтверджені (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 суму боргу в розмірі 250 000.00(двісті п`ятдесят тисяч) грн. та понесені судові витрати в сумі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Відповідно до п. 3 розділ ХII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя В.Ю. Морозов