Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5313/20 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 10 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Коломієць О.С., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 279/5313/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Грозинське» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Шульги О.М. в м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що на підставі протоколу засідання профспілкового комітету інституту сільського господарства «Полісся» с. Грозино Коростенського району від 30.06.1989 року №35 для їхньої сім`ї був закуплений житловий будинок по АДРЕСА_1 , який знаходиться на балансі ДП «Грозинське». Вказаний будинок був закуплений з виплатою 50% його вартості, що проводилась за рахунок заробітної плати її чоловіка ОСОБА_2 , починаючи з листопада 1989 року по листопад 1992 року в сумі 4501 рублів. Зазначена сума становить 50% вартості житлового будинку, оскільки повна вартість становила 9001 рублів і була ними сплачена, що стверджується довідкою ДП «Грозинське» №20 від 26.03.2019 року.

Починаючи з 1989 року вона та її чоловік були зареєстровані та постійно проживали у вказаному будинку, проте право власності не оформлювалось та не реєструвалось. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 помер. Житловий будинок по АДРЕСА_1 не входить до спадкової маси, тому вона вимушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Протягом тривалого часу вона добросовісно, відкрито та безперервно володіла будинком, використовує його для власних потреб за функціональним призначенням протягом майже 30 років. Ні відповідач, ні територіальна громада будь-якими правовстановлюючими документами на будинок не володіє.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Вважає, що оскільки особа володіє певним майном, будівлею, земельною ділянкою, не будучи власником такого майна, без правильно оформлених документів на володіння, внаслідок чого саме майно із часом поліпшується, то така особа набуває право на повноцінне набуття права власності на це майно із оформленням правовстановлюючих документів через суд на підставі ст. 344 ЦК України набувальна давність. Позивач зазначає, що відсутність договору купівлі-продажу нерухомого майна з юридичною особою, будь-якого акту прийому-передачі житлового приміщення і є підставою для встановлення судом обставин підтвердження набувальної давності за відсутності титулу володіння, адже відсутня будь-яка правова підстава, на якій грунтується її законне право володіння нерухомим майном.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та їі представник адвокат Сингаївський В.І. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. Адвокат Сингаївський В.І. надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Представник відповідача до суду апеляційної інстанції не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не є перешкодою для розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначала про передачу її чоловіку, з урахуванням складу сім`ї, придбаного будинку вартістю 9001 рублів, з виплатою 50% вартості, яка була утримана в період з листопада 1989 року по листопад 1992 року з заробітної плати її чоловіка ОСОБА_2 в сумі 4501 рублів.

На підтвердження даної обставини позивач надала витяг із протоколу засідання профспілкового комітету інституту сільського господарства «Полісся» с.Грозино Коростенського району Житомирської області від 30.06.1989 року №35, відповідно до якого профспілковий комітет постановив надати ОСОБА_2 закуплений будинок вартістю 9001 руб в с. Новаки з виплатою 50 % його вартості та просити, зокрема, Новаківську сільську раду народних депутатів затвердити зазначене рішення та видати ордер на заселення будинку (а.с.7).

Довідкою ДП «Грозинське» від 26.03.2019№20 підтверджується, що із заробітної плати чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_2 проводилися утримання з листопада 1989 р по листопад 1992 р в сумі 4501 руб за житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).

В матеріалах справи відсутні докази про наявність ордеру на зазначений будинок чи інших документів, підтверджуючих право власності на цю нерухомість ОСОБА_2 .

Натомість довідкою ДП «Грозинське» №18 від 18 березня 2019 року підтверджується, що будинок по АДРЕСА_2 знаходиться на балансі ДП «Грозинське» (а.с.6).

З наведеного можна зробити висновок, що ОСОБА_2 (чоловік позивача ОСОБА_1 ) - заселився у спірний будинок разом із сім`єю з дозволу відповідача, здійснив оплату вартості будинку згідно рішення профспілкового комітету (50% вартості будинку), проте ордеру на вселення не отримав, права власності на будинок не оформив.

Отже, відсутня безтитульність фактичного володіння спірним будинком позивача ОСОБА_1 , що виключає можливість застосування такого способу захисту своїх прав як набувальна давність.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що володіння особою майном без правильно оформлених документів на володіння, є підставою для оформлення права власності за набувальною давністю є помилковими, оскільки суперечать положенням статті 344 ЦК України.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що відсутність будь-якої правової підстави на якій ґрунтується законне право володіння нерухомим майном позивача є підставою для застосування інституту набувальної давності також не може бути враховано апеляційним судом, оскільки вказані доводи спростовуються встановленими фактичними обставини справи.

Оскільки ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.05.2021.

Головуючий Судді