Справа № 199/6262/20
РІШЕННЯ

Іменем України

11.05.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Руденко В.В.,

присяжних - Берковської О.В., Кузьменко Н.С.,

при секретарі - Остапенко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Дніпра цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), про оголошення особи померлою, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду з даною заявою про оголошення особи померлою, зазначивши, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у середині 2001 року повідомив, що виїжджає у м. Тюмень на заробітки. З 2003 року відомості про місце перебування останнього відсутні. Заявник зверталась до відділу поліції із заявами про зникнення сина, ОСОБА_2 був оголошений у розшук, однак це виявилось без результатним. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2010 року ОСОБА_2 був визнаний безвісно відсутнім. На підставі даного рішення його було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час заявник втратила надію на повернення сина.

Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,померлим.

У судовому засіданні представник заявника просила суд задовольнити заяву, надала пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник заінтересованої особи в судове засіданні не з`явився, про часу, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 Про судове рішення у цивільній справі , враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2010 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син заявника, був визнаний безвісно відсутнім.

Представник заявника в судовому засіданні пояснила, що з 2001 рокуОСОБА_2 в місці свого постійного проживання та реєстрації АДРЕСА_1 за адресою не з`являється, немає відомостей про його місце перебування з 2003 року, родичів, з якими підтримує зв`язок, також не має.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється нормами ЦПК України.

Відповідно до ст. 46 ЦК України фізична особа може бути визнана судом померлою, якщо у місці її постійного місця проживання немає відомостей про її місце перебування протягом трьох років, або якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців.

Нормами чинного законодавства визначено, що рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Виняток встановлений ч. 2ст. 46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Так нормами ст. 306 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Таким чином вбачається, що заявник повинен мати особисту цивільно-правову заінтересованість у зміні правового статусу особи, яку просить оголосити померлою.

Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участі особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої є невідомим.

В п. 13постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення , зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Згідно з ч. 3ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Отже, оскільки ОСОБА_2 як за місцем свого постійного проживання так і в будь-якому іншому місці не з`явився впродовж більш як 10 років, то на даний час є всі підстави для оголошення його померлим.

Оскільки день вірогідної смерті ОСОБА_2 точно встановити неможливо, його необхідно оголосити померлим з дня набрання цим рішенням законної сили.

Керуючись ст.ст. 46,47 ЦК України, ст. ст. 212-215, 235, 248, 249 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про оголошення особи померлою задовольнити.

Оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду і через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня виготовлення повного рішення апеляційної скарги.

Суддя:

Присяжні: