КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 2-746/11 Головуючий у 1 інстанції: П`ятничук І.В.
провадження №22-ц/824/6923/2021 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Музичко С.Г., Болотова Є.В.,

при секретарі Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду

м. Києва від 04 грудня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, -

в с т а н о в и в :

Представник ТОВ «ФК «Європейська факторингова компанія розвитку» звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив суд видати дублікат виконавчого листа та поновити строк для пред`явлення виконавчого документа №2-746/11 до виконання.

Заяву обгрунтовував тим, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 17 березня 2011 року у справі №2-746/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 04.07.2008 року у розмірі 40 346 доларів США 51 цент, що за офіційним курсом НБУ на день постановлення рішення суду становило 320 508 грн. 64 коп., відшкодування судового збору - 1700 грн., та 120 грн. - відшкодування ІТЗ справи.

На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» відбулося відступлення прав вимоги за зазначеним кредитним договором від ПАТ «Укрсиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк».

Зазначав, що ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 15 серпня 2012 року у справі №2608/8759/112 сторону виконавчого провадження ПАТ «Укрсиббанк» було змінено на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» відповідно до вимог чинного законодавства України за результатами відкритих торгів, оформлених Протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-03-26-000009-b від 17.04.2019 року, був укладений Договір №1369/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11 травня 2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення прав вимоги за кредитним договором №0 від 04.07.2008 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Вказував, що 06 серпня 2019 року ТОВ «ФУ «ЄФКР» звернулося до Святошинського районного суду м.Києва із заявою про заміну сторони у виконавчому листі, поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, та видачу дублікату виконавчого листа.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва у справі №2-746/11 від 29.08.2019 року частково задоволено заяву ТОВ «ФУ «ЄФКР» про заміну сторони у виконавчому листі, поновлено пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа, а саме: замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФУ «ЄФКР».

У зв`язку з наведеним, представник заявника вимушений був звернутись до суду з вказаною заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання повторно.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року заяву задоволено.

Поновлено пропущений строк пред`явлення виконавчого листа, виданого на підставі рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17.03.2011 року у справі №2-746/11, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №11368/258000 від 04.07.2008 року у розмірі 40 346 доларів США 51 цент, що за офіційним курсом НБУ на день постановлення рішення суду становить 320 508 грн. 64 коп., відшкодування судового збору 1 700 грн., та відшкодування ІТЗ справи - 120 грн.

Вирішено видати дублікат виконавчого листа, виданого на підставі рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17.03.2011 року по справі №2-746/11, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №11368/258000 від 04.07.2008 року у розмірі 40 346 доларів США 51 цент, що за офіційним курсом НБУ на день постановлення рішення суду становить 320 508 грн. 64 коп., відшкодування судового збору 1700 грн., відшкодування ІТЗ справи - 120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «ФУ «ЄФКР» про поновлення пропущеного строку пред'явлення виконавчого листа та у видачі дублікату виконавчого листа.

Скаргу обґрунтовує тим, що посилання в ухвалі Святошинського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року на те, що зазначення судом у виконавчому листі іншого строку (ніж три роки) пред`явлення його до виконання не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом, недоречне, так і не доречне посилання в ухвалі на правову позицію Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-711цс15, враховуючи, що минуло шість років.

Вказує, що надані ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» докази не підтверджують поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року підлягає скасуванню.

Зазначає, що строк, встановленого для пред`явлення виконавчого документа - виконавчого листа №2-746. виданого Святошинським районним судом міста Києва 10.06.2011 року до виконання давно минув, то ця вимога ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» також не підлягала до задоволення.

Зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» зазначено, що строк пред'явлення виконавчого документу було пропущено за обставин, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для вчинення процесуальної дії, тобто пропущені з незалежних від ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» причин.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оригінал виконавчого листа втрачено під час поштової пересилки і рішення суду не виконано.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України

За п.7 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, серед іншого, строк пред`явлення рішення до виконання.

Як встановлено судом, рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 17 березня 2011 року у справі №2-746/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 04.07.2008 року у розмірі 40 346 доларів США 51 цент, що за офіційним курсом НБУ на день постановлення рішення суду становить 320 508 грн. 64 коп., відшкодування судового збору - 1 700 грн., відшкодування ІТЗ розгляду справи - 120 грн.

Виконавчі документи по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 вже пред`являлись попередними стягувачами на виконання. Постановою від 03.08.2011 року ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві відкрито виконавче провадження №28188633 на виконання вищезгаданого рішення суду.

Судом встановлено, що постановою від 29 серпня 2014 року у ВП №28188633 виконавче провадження було закінчено у зв`язку з зареєстрованим місцем знаходження майна у Чернігівській області, і тому виконавчі документи були направлені до Бахмацького відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) у м.Бахмач Чернігівської області.

Також встановлено, що 12 травня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» направило до ВДВС Бахмацького РУЮ запит про хід виконавчого провадження, де вказувало, що у стягувача відсутня постанова про відкриття виконавчого провадження, а також невідомо, які виконавчі дії вчинені для виконання виконавчого документа, але відповіді на зазначений запит ПАТ «Дельта Банк» та оригінал виконавчого листа не отримало.

Фактичною перевіркою наявності виконавчого документу встановлено відсутність останнього, що свідчить про його втрату.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на день набрання рішення суду законної сили) визначений строк, протягом якого виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання, і який складає один рік з наступного дня після набрання рішення законної сили.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02.06.2016 року №1404-VIII, що набрав чинності 05.10.2016 року), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред`явлення його до виконання не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, поширення дії норм вказаного Закону на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа (правова позиція Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у Справі №6-711цс15).

Встановлено, що заявник просив поновити строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки строк пред`явлення їх до виконання пропущений з поважних причин.

Як передбачено ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За п.1. ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи, і зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент постановлення ухвали суду, виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

За ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Частиною 6 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Згідно з п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви та видачу дублікату виконавчого листа, оскільки його оригінал втрачено під час поштової пересилки, а рішення суду не виконано.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в ухвалі.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала постановлена з дотриманням вимог процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 13 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: