Справа № 357/8449/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання їхнього сина, мотивуючи тим, що вона з ОСОБА_2 мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та, наразі, виник спір між батьками про місце проживання їх сина, який з народження проживав разом з матір`ю. В середині вересня 2018 року позивач вмовила відповідача переїхати жити до неї в квартиру, з метою створення сім`ї та відповідно приймати участь у вихованні дитини, на що відповідач погодився не відразу. Під час сумісного проживання відповідач майже не цікавився дитиною, лише надавав кошти на купівлю товарів першої необхідності для дитини. Позивач неодноразово була свідком того, що відповідач має ігрову залежність, грає в он-лайн казино. Відповідач не цікавився дитиною, уникав розмов щодо подальшого спільного виховання сина. В січні 2019 року відповідач зібрав свої речі та покинув помешкання позивача, і близько 2-3 місяців не спілкувався з нею. Мати відповідача, ОСОБА_4 зрідка допомагала позивачу матеріально. Позивачу стало відомо, що відповідач має борги та багато людей звинувачують його в шахрайських діях. Позивачу стало відомо, що відповідач взяв у борг кошти у її колишнього чоловіка, нібито, для відкриття бізнесу. Протягом 2019 року матеріальна допомога від відповідача для дитини була нерегулярною. На той момент особисті стосунки між позивачем та відповідачем повністю припинилися. В грудні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. Позивач зазначає, що ніколи не перешкоджала відповідачу приймати участь у вихованні їхнього сина. Починаючи з 2020 року, відповідач почав спілкуватися з сином, брав його на вихідні дні в будинок своєї матері. 19.08.2020 року відповідач без попередження, взяв сина та повідомив, що не поверне його, поки спір не буде вирішений судом. Позивач зверталася до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину з метою зафіксувати подію, що відбулася, та з метою найти спільну мову і врегулювати конфлікт, щодо виховання дитини. Натомість, відповідач дав поліції пояснення, де звинуватив позивача в поганому вихованні й утриманні дитини, а також, що нібито дитина захворіла і в неї погані аналізи. На даний час дитина проживає з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач на власний розсуд надає можливість побачитися з дитиною, але в його присутності. Відповідач не дозволяє забрати дитину та погрожує позбавити позивача батьківських прав. ОСОБА_1 зазначає, що вона приймає активну участь у вихованні дитини, має стабільне матеріальне становище і матеріально утримує свого сина, має власне облаштоване житло, має спеціальну освіту, працює, має педагогічний стаж, не має шкідливих звичок. ОСОБА_1 має велике бажання виховувати свого молодшого сина, спілкуватися з ним, віддаючи материнську любов і жодних обставин, які б давали підстави вважати, що її спілкування з малолітнім сином спричинить йому шкоду, не існує. З народження та, майже два роки позивач займалась вихованням сина ОСОБА_3 самостійно, без допомоги батька, дитина звикла до щоденного піклування саме матері, а вчинки ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 порушують її права, як матері та суперечать інтересам дитини. Тому, ОСОБА_1 просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання їхньої дитини, обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у нього та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 , в січні 2019 року сторони припинили спільне проживання через постійні подружні зради зі сторони ОСОБА_1 та, не зважаючи на неможливість продовження спільного проживання, відповідач постійно спілкувався з дитиною, допомагав грошовими коштами, речами, проводив час з дитиною. 15.08.2020 року ОСОБА_1 , бажаючи провести час без дітей і відпочити, привезла відповідачу сина ОСОБА_3 на вихідні та виявилося, що син хворий, в нього були збільшені лімфатичні вузли. ОСОБА_2 зателефонував ОСОБА_1 , пропонував провести медичний огляд та зв`язатись з сімейним лікарем, на що ОСОБА_1 грубо пояснила, що не має часу вирішувати це питання та припинила телефонну розмову. 17.08.2020 року ОСОБА_2 звернувся з дитиною до педіатричного відділення, дитину було госпіталізовано. Після виписки дитина потребувала лікування вдома та медичного нагляду, але мати, відмовилась давати дитині ліки та заявила, що в неї не має часу займатися дитиною і вважає, що лікарі помиляються, бо ОСОБА_3 не хворий. Тому дитина стала проживати разом з батьком, мати проти цього не заперечувала. ОСОБА_1 жила своїм життям, не брала участь в утриманні дитини, не виявляла жодної цікавості щодо життя дитини. Лише через два тижні мати приїхала побачити дитину, останній час вона взагалі не відвідує сина, від знайомих стало відомо, що вона поїхала на відпочинок до ОАЕ. Позивач вважає, що у відповідача відсутнє бажання приймати участь у вихованні дитини та спілкуватися із сином. ОСОБА_1 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, не забезпечує, необхідне харчування, медичний догляд, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. ОСОБА_2 вказує, що на даний час, його син проживає разом з ним, перебуває на повному матеріальному забезпеченні свого батька, який опікується життям та здоров`ям сина, дитині створено всі умови для комфортного проживання і розвитку, а тому, ОСОБА_2 просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком за його місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 , судові витрати по справі.

Процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою суду від 24.09.2020 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.10.2020р. (а.с.29).

02.12.2020 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов (а.с. 52-56).

03.12.2020 року відповідач подав суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини ( а.с.81-86).

В судовому засіданні, 04.12.2020 року представник 3-ї особи - Служби у справах дітей БМР, Онищенко Н.В., надала суду висновок органу опіки та піклування щодо вирішення даного судового спору, в подальшому подали заяву про розгляд даного спору без участі їхнього представника (а.с.104).

Ухвалою суду від 04.12.2020 року було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом позовні вимоги ОСОБА_2 , як зустрічні, до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей БМР, про визначення місця проживання малолітньої дитини та даний зустрічний позов було об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей БМР, про визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с.108-109).

23.12.2020 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Процвів Я.Я., подав клопотання про виклик свідків (а.с.112) та відзив на зустрічну повну заяву (а.с.115-118).

29.01.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 04.02.2021р. (136-141).

Ухвалою суду від 29.01.2021 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Процвів Я.Я. про витребування доказів (а.с.142).

01.04.2021 року відповідач ОСОБА_2 подав суду заяву про відвід судді (а.с.191-192).

Ухвалою суду від 01.04.2021 року було визнано подану заяву про відвід судді необгрунтованою (а.с.196,197).

Ухвалою судді Цукурова В.П. 05.04.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Ярмоли О.Я. було відмовлено (а.с. 198).

07.04.2021 року представник відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_6 подала заяву про відвід судді. (а.с.205-208) та заяву про повторний виклик свідків (а.с.210, 211).

Ухвалою суду ОСОБА_7 від 07.04.2021 року було визнано подану заяву представника ОСОБА_2 , адвоката Хатнюк О.О. про відвід судді Ярмолі О.Я. необгрунтованою та відмовлено в її задоволені. (а.с.212-213).

В судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом, адвокат Процвів Я.Я., первісний позов підтримали, а зустрічний позов не визнали.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник, адвокат Хатнюк О.О., первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали.

Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, згідно довіреності в справі, в судовому засіданні підтримала первісний позов.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Фактичні обставини справи.

Встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Встановлено, що дитина з серпня 2020 року і на час розгляду даної справи проживає разом з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю трьох дітей - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9,10).

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді соціального педагога в НВК «Міцва-613» та за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.12).

Встановлено, що ОСОБА_1 має у власності трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с.13).

Встановлено, що місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстроване з 02.10.2018 року за адресою : АДРЕСА_3 . Разом з дитиною зареєстроване місце проживання його матері ОСОБА_1 і його брата ОСОБА_9 (а.с.15).

Встановлено, що ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджено характеристикою від 01.12.2020р. за підписом двох осіб, мешканців вулиці Радужна в м.Біла Церква (а.с.87).

Встановлено, що ОСОБА_2 звертався 08.09.2020р. до педіатричного відділення КНП «Дитяча клінічна лікарня №7 Печерського району м. Києва» з дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.88).

Встановлено, що ОСОБА_2 не має у власності житла та його зареєстроване місце проживання, з 04.01.1997р. по 16.10.2001р., значилося по АДРЕСА_4 (а.с.91).

Встановлено, що з 28.09.2020р. по 01.10.2020р. міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було складено Висновок оцінки потреб сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яким підтверджено, що існує спір між батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_1 щодо визначення порядку участі матері у вихованні малолітнього сина. Станом на 28.09.2020р. ОСОБА_2 проживає разом з сином ОСОБА_3 у приватному трьохповерховому будинку АДРЕСА_1 . Для дитини створені належні умови для її повноцінного розвитку і життєдіяльності. Хлопчик має придатне місце для сну та відпочинку, окрему кімнату, книги та іграшки - відповідно віку (а.с.93-97).

Встановлено, що ОСОБА_2 за договором на послуги усного перекладу від 07.09.2020р. періодично надає послуги ТОВ «Молочна компанія «Благодар». Наведене підтверджено Договором на послуги та показами директора даного товариства, допитаного судом як свідка, ОСОБА_12 (а.с.98-100).

ГУ ДПС у Київській області на виконання ухвали суду від 29.01.2021р. зазначила, що відповідно до даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Податковий блок» сплата податку з доходу фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору за період з 01.08.2020р. по січень 2021р. ОСОБА_2 - відсутня (а.с.159).

Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 24.11.2020р. за № 714 «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини», орган опіки та піклування вважає доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.104).

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

В ст.150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

В даному випадку, вік дитини (два з половиною роки) не дає можливості з`ясувати думку дитини щодо місця її проживання.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_13 суду показав, що перебував в шлюбі з позивачем ОСОБА_1 та мають двох спільних синів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які проживали постійно з ОСОБА_1 . Свідок не мав і не має жодних зауважень до матері дітей щодо їх виховання, утримання, догляду. Свідок підтримує дружні відносини з ОСОБА_1 , на вихідні дні приїздить до неї, знає про її стосунки з ОСОБА_2 . Свідок повідомив, що ОСОБА_2 неодноразово скаржився на ОСОБА_1 , жалкував, що з нею зв`язався. ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_13 кошти та не повернув. Свідок востаннє бачив малолітнього ОСОБА_3 влітку 2020року, позивач повідомила, що ОСОБА_2 забрав в неї дитину.

Свідок ОСОБА_16 , яка працювала нянею малолітнього ОСОБА_3 з шестимісячного його віку, суду показала, що ОСОБА_2 не знайомився з нянею, не цікавився дитиною. Позивач ОСОБА_1 вихована, досвідчена, охайна, відповідальна мати. Між її трьома синами існує зв`язок. Позивач гарно виховує своїх дітей. Свідку відомо, що ОСОБА_2 брав ОСОБА_3 на вихідні дні. З березня 2020 року свідок не глядить ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_17 , яка приходиться подругою ОСОБА_1 суду показала, що ОСОБА_2 дуже добре відносився до ОСОБА_1 , у них були гарні відносини, а потім ОСОБА_2 почав обманювати, часто позичав кошти у знайомих, брав кредити. Після народження ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не брав участі у його вихованні. ОСОБА_1 гарна мати для своїх дітей. Свідок разом з ОСОБА_1 двічі їздила до будинку де мешкає ОСОБА_2 на зустрічі з дитиною. ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 спілкуватися і зустрічатися з сином. Свідок з ОСОБА_1 на зачиненому подвір`ї погралися з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 повідомив, що не віддасть дитину та мати не має прав на сина. Відповідач ОСОБА_2 ображає ОСОБА_1 в присутності дитини.

Свідок ОСОБА_18 , який близько 5 років перебуває в дружніх відносинах з ОСОБА_2 суду показав, що ОСОБА_2 дуже гарний та турботливий батько для свого сина ОСОБА_3 . Після народження дитини, ОСОБА_2 купував своєму сину найкращі речі, брав дитину на вихідні дні в своє помешкання. Свідок разом з ОСОБА_2 та малолітнім ОСОБА_3 їздили відпочивати на море, а коли повернулися, то ОСОБА_1 була в нетверезому стані з іншим чоловіком, який погрожував ОСОБА_2 . Лише наступного дня ОСОБА_2 зміг повернути їй дитину. ОСОБА_1 не перешкоджала ОСОБА_2 бачитися з дитиною. Малолітній ОСОБА_3 минулого року захворів і ОСОБА_2 возив сина в Київ до лікарні. З кінця серпня 2020 року малолітній ОСОБА_3 живе разом з батьком. Свідок був присутній коли в помешкання ОСОБА_2 приїздила ОСОБА_1 провідати сина. ОСОБА_1 була байдужа до сина, не пригорнула його, постійно балакала по телефону.

Свідок ОСОБА_19 , яка на прохання ОСОБА_2 доглядала за малолітнім ОСОБА_3 , суду показала, що має педагогічну освіту, часто проводила час з дитиною, займалася його вихованням, проводила заняття по віку дитини, дотримувалася режиму дня. У ОСОБА_3 часто буває алергія, та був випадок, що мати дала дитині шоколад, що спричинило загострення алергії. ОСОБА_1 не піклувалася про здоров`я свого сина. Свідок за місцем проживання ОСОБА_2 чотири місяці була нянею у ОСОБА_3 і за цей період вона бачила ОСОБА_1 . 4 -5 разів. ОСОБА_1 провідувала свого сина, спілкувалася з ним близько години, не знала чим зайняти дитину, привозила сину іграшки, банани, сухофрукти, горіхи. Ніхто не чинив матері перешкод в спілкуванні з сином.

Свідок ОСОБА_20 , яка проживає по сусідству з ОСОБА_2 суду показала, що ОСОБА_2 і його мати дуже гарно опікуються малолітнім ОСОБА_3 , купують йому найкращі речі, влаштували гарне свято на його день народження, а матері дитини не було на святі. ОСОБА_2 турботливий батько, дуже любить свого сина, опікується ним. Лише один раз свідок зустрічала ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що ОСОБА_2 співпрацює з ТОВ «Молочна компанія «Благодар», надає допомогу по перекладу. ОСОБА_2 дуже кохав ОСОБА_1 , але з самого початку було видно, що то «сліпа» любов, без взаємності. Свідку відомо, що ОСОБА_2 неодноразово передавав ОСОБА_1 гроші, купував найкращі речі дитині. Свідок був присутнім коли ОСОБА_2 після відпочинку на морі хотів повернути матері дитину, але вона не могла взяла сина. Всі вихідні дні дитина перебувала разом з батьком. В минулому році день народження для дитини організовував батько, а матері на святкуванні не було. ОСОБА_2 дуже турботливий батько, любить свого сина, забезпечує всім необхідним. Свідку не відомі факти, що мати відмовлялася від дитини, ухиляється від виховання свого сина, чи не бажає зі своїм сином проживати.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, в першу чергу, суд керується інтересами малолітнього ОСОБА_3 , а також, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, наявність житла, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення.

Наявність матері та батька, спільне проживання з ними - найкраще середовище для розвитку дитини.

Однак, в даній справі встановлено, що сторони не проживають разом, не спроможні домовитися між собою з приводу визначення місця проживання їх спільної дитини, існує спір. ОСОБА_2 самостійно визначив місце проживання дитини з собою і своєю матір`ю.

Встановлено, що саме ОСОБА_2 проявляє дискримінацію щодо прав матері дитини, самочинно змінив місце проживання їхньої дитини, порушивши стабільність повсякденного життя малолітнього ОСОБА_3 .

Встановленим є те, що обоє батьків люблять свою дитину, не байдужі до його долі, опікуються життям та здоров`ям сина. Фактів жорстокого поводження з дитиною, чи створення небезпечних умов проживання не виявлено. Однак, батько дитини наділяє себе пріоритетним правом визначати місце та умови проживання дитини. ОСОБА_2 одноособово визначає, що краще для дитини та не враховує думку й право матері дитини. При цьому, слід зазначити, що відсутні факти неправомірної загрозливої поведінки матері по відношенню до дитини.

ОСОБА_2 неодноразово в судовому засіданні звинувачував ОСОБА_1 щодо неналежного виховання та байдужого ставлення матері до здоров`я дитини, що слугувало підставою для неповернення матері дитини.

Суд відхиляє, як необґрунтовані обвинувачення ОСОБА_2 в недбалості матері щодо дитини.

Викладена ОСОБА_2 в судовому засіданні ситуація і обґрунтування своїх дій вказують, на існування перешкод у матері дитини щодо вільного спілкування з дитиною, можливість матері безперешкодно і безумовно бачитися з сином, взяти дитину на певний період за місцем свого проживання, перешкоди в спілкуванні дитини з рідними братами.

Отже, встановленим є те, що мати дитини позбавлена можливості забрати з будинку батька свою дитину та має обмежуватися побаченнями і періодичними зустрічами з сином.

Крім того, судом встановлено, що батько дитини самочинно, визначивши місце проживання дитини, продовжує одноособово визначати місце й порядок відпочинку та лікування дитини. Встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово водив дитину на обстеження і лікування в медичні заклади, при цьому, не ставив до відома і не враховував думку матері дитини. Батько дитини не погоджує свої дії щодо лікування, виховання сина з матір`ю дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд врахував, що саме ОСОБА_2 самочинно змінив постійне місце проживання дитини, цим самим порушив право матері щодо виховання дитини та право дитини. ОСОБА_2 підтвердив, що до серпня 2020року дитина постійно проживала з матір`ю, була на грудному вигодовуванню? батько брав дитину безперешкодно. ОСОБА_2 не довів, що в серпні 2020 року ОСОБА_1 надала згоду на визначення постійного місця проживання дитини разом з батьком. Відсутні докази, що станом на серпень 2020року сторони обговорювали, чи в будь-який спосіб вирішували питання про зміну місця проживання їх сина. Відсутні докази, що матір самочинно змінювала місце проживання дитини, чинила перешкоди чи обмежувала батька, бабу, інших родичів у спілкування з малолітнім ОСОБА_3 .

Надані суду докази, дійсно, свідчать про те, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, ОСОБА_2 вчиняє протиправні дії по відношенню до матері свого сина, порушує її права, як матері, проявляє дискримінацію у відносинах, тим самим порушує рівність прав батьків щодо дитини. ОСОБА_1 забезпечена житлом, працює і має дохід. Мати не втрачала контакт з сином. Мати хоче активно включитися в процес виховання свого сина, не чинить перешкод батькові та іншим родичам в спілкуванні з сином. В даному випадку, під час розгляду справи не було встановлено жодних виняткових обставин, які були б підставою для розлучення дитини з матір`ю.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою саме забезпечення інтересів дитини, враховуючи вік ОСОБА_3 , його фізичний та психологічний стан, необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю, а тому зустрічні позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Також, суд вважає за потрібне в рішенні попередити обох батьків дитини про обов`язковість виконання ними своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього ОСОБА_3 , лише, в його інтересах.

Згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 840,80 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), ст.ст. 7,141,150,157,159, 160,161СК України, . 4, 12, 76 - 82, 141,158, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі 840,80 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 18.05.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола