Справа № 463/8131/20
Провадження № 2-п/463/23/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02.02.2021 року, у цивільній справі за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень.

Заяву обґрунтовує тим, що заочним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 02.02.2021 року, задоволено позов Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради. Розірвано договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Л-10025-16 від 25.03.2016 року, з врахуванням змін № Л-10025-16 (Д-16) від 23.11.2016 року на нежитлові приміщення, загальною площею 25,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_1 ; зобов`язано ОСОБА_1 повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень з індексами 48-1, 48-2, 48-3, загальною площею 25,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованість з орендної плати у розмірі 43759,80 гривень та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради судовий збір у розмірі 6306,0 гривень.

Зазначає, що в судове засідання 02.02.2021 року він не з`явився з поважних причин. Договір про надання правової допомоги між ним та його представником ОСОБА_3 було розірвано 27.01.2021 року, а тому він не зміг вчасно знайти нового представника для представництва його інтересів в суді на судовому засіданні призначеному 02.02.2021 року та оформлення відзиву у вищезазначеній справі. Крім цього, у нього 01.02.2021 року спостерігались ознаки респіраторного захворювання, а оскільки точний діагноз встановлено не було, для того, щоб мінімізувати будь-які ризики для оточуючих, він вирішив не приймати участь у судовому засідання 02.02.2021 року. Крім цього, зазначає, що 20.07.2017 року Львівською міською радою прийнята ухвала «Про внесення змін до ухвали Львівської міської ради від 12.07.2012 року № 1661 «Про затвердження програми приватизації майна комунальної власності м.Львова на 2012-2014». До переліку об`єктів, що підлягають приватизації способом викупу включено об`єкт нерухомого майна приміщення напівпідвалу, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 25,5 кв.м. та надано право на його приватизацію відповідачу, однак, після прийняття вищезазначеної ухвали позивач вчиняв дії, які полягали у тому, щоб зробити неможливим приватизацію. 24.09.2017 року на адресу позивача надійшов звіт суб`єкта оціночної діяльності про вартість приміщення, що підлягає приватизації, проте договір купівлі-продажу не було укладено з вини позивача. В подальшому, 08.11.2017 року листом № 2302-вих-6456 відповідача було повідомлено про те, що ухвалою сесії Львівської міської ради від 05.10.2017 року № 2461, прийнято рішення про вилучення з переліку об`єктів, що підлягають приватизації способом викупу. На звернення відповідача позивач відмовив в укладенні договору купівлі-продажу нежитлового приміщення - напівпідвалу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 25,5 кв.м., з підстав вилучення такого з переліку об`єктів, що підлягають приватизації способом викупу. Рішенням Господарського суду Львівської області, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій у межах справи № 914/11/18, ухвала від 05.10.2017 року № 2461 визнана протиправною та скасована. Ухвалою Львівської міської ради прийнято повторне рішення про вилучення з переліку об`єктів, що підлягають приватизації способом викупу п.19 додатку до ухвали № 2284 від 20.07.2017 року. Рішенням Господарського суду Львівської області залишеним без змін судом апеляційної та касаційної інстанцій у межах справи № 914/411/19 вказану ухвалу визнано протиправною, однак Личаківським районним судом м.Львова при розгляді справи не були враховані вищевикладені обставини, таким чином заочне рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім цього, просить поновити строк на звернення із заявою до суду, оскільки такий пропущений у зв`язку із тим, що у день проголошення рішення таке не було йому вручено, а отримав його лише 09.04.2021 року. Вважає, що дана обставина є поважною для поновлення строку про перегляд заочного рішення у справі № 463/8131/20.

Заява поступила до суду 19 квітня 2021 року.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заяву підтримали з підстав викладених у такій, просили заяву задовольнити, скасувати заочне рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02.02.2021 року та призначити справу до судового розгляду в загальному порядку.

Представник позивача Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, не повідомив суд про причини своєї неявки.

Враховуючи те, що у відповідності до вимог ч.1 ст.287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, суд постановив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, який належним чином був повідомлений про судовий розгляд заяви про перегляд заочного рішення у справі.

Як вбачається, із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи та на проголошенні рішення суду від 02 лютого 2021 року. Про існування даного рішення йому стало відомо після отримання ним такого 09.04.2021 року поштовим відправленням. А тому, для забезпечення можливості доступу заявника до правосуддя, з врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що відповідачу слід поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 02.02.2021 року.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали заяви про перегляд заочного рішення по справі, а також матеріали справи за № 463/8131/20, суд приходить до наступного висновку.

Заочним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 02.02.2021 року, задоволено позов Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради. Розірвано договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Л-10025-16 від 25.03.2016 року, з врахуванням змін № Л-10025-16 (Д-16) від 23.11.2016 року на нежитлові приміщення, загальною площею 25,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_1 ; зобов`язано ОСОБА_1 повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень з індексами 48-1, 48-2, 48-3, загальною площею 25,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованість з орендної плати у розмірі 43759,80 гривень та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради судовий збір у розмірі 6306,0 гривень.

Відповідно до вимог ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Рішення суду від 02.02.2021 року постановлено у заочному порядку, за відсутності відповідача, оскільки представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач ОСОБА_1 заперечення на позов не подав, а також у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували відсутність відповідача з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи № 463/8131/20, відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд справи належним чином, останньому направлялись судові повістки за місцем його проживання, та до суду повертались рекомендовані поштові повідомлення про вручення поштового відправлення, які підписані особисто ОСОБА_1 (а.с.24, 36).

Копію рішення суду відповідачу ОСОБА_1 було направлено для відома 15.02.2021 року, рекомендованим поштовим повідомлення, яке повернулось до суду з підписом ОСОБА_1 про отримання кореспонденції (а.с.43, 45).

Згідно зі ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно з положеннями ст.285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема, обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої статті 288 ЦПК України сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення.

Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, про що в матеріалах справи свідчать поштові рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень адресованих відповідачу із відміткою про отримання кореспонденції.

Судом виклики здійснювались за адресою, яку позивач вказав у позові.

Твердження відповідача про те, що він не з`явився у судове засідання 02.02.2021 року у зв`язку із тим, що у нього 01.02.2021 року спостерігались ознаки респіраторного захворювання, а також те, що між ним та його представником ОСОБА_3 27.01.2021 року було розірвано договір про надання правової допомоги суд відкидає, оскільки належних та допустимих доказів наведеним поясненням суду не надано.

Суд вважає, що у відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України, відповідач був повідомлений належним чином про судові засіданні по цивільній справі.

У відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

У даній справі суд виходить з того, що відповідачем не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать наявні у матеріалах справи судові повістки та поштові повідомлення, однак без поважних причин в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог на підставі аналізу доказів, які знаходились в матеріалах справи.

Зазначені відповідачем обставини не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені у частині першій ст.288 Цивільного процесуального кодексу України.

З врахуванням того, що у справі містяться докази про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, суд приходить до висновку, що відповідач на час розгляду справи належним чином був повідомлений про розгляд справи і суд на законних підставах постановив заочне рішення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, а тому заява про перегляд заочного рішення та його скасування є необґрунтованою і безпідставною, у зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Частиною 4 ст.287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст.258-260, 287-289 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_1 строк на звернення із заявою про перегляд заочного рішення суду.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень - відмовити.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, місцезнаходження: 79008, м.Львів, пл.Галицька,15, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено - 14 травня 2021 року.

Суддя Грицко Р.Р.