ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1315/20 Провадження № 2/636/574/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд харківської області у складі:

головуючого судді - Карімова І.В.,

за участю секретаря - Селеверстової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «ВЕЛС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Торгівельна компанія «ВЕЛС» в особі свого представника адвоката Гур`єва В.М. звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченої передплати в розмірі 103800,00 грн. та судового збору в сумі 1038,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Торгівельна компанія «ВЕЛС» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 було укладено усний договір поставки, відповідно до якого відповідач зобов`язався поставити позивачу брус дубовий на загальну суму 103800 грн. На підтвердження цієї домовленості відповідачем було виставлено позивачу рахунок №7 від 08.04.2019 року.

Позивачем на рахунок відповідача 08.04.2019 року було перераховано 15000 грн. за платіжним дорученням №11.10.04.2019, та 88 800 грн. за платіжним дорученням №15, а всього перераховано коштів в сумі 103 800 грн. Товар, визначений в рахунку, до теперішнього часу поставлено не було. Також відповідач не надав відповідь на претензію №1 від 22.10.2019 року про повернення на розрахунковий рахунок позивача передплати, внесеної згідно рахунку. Позивач вказує, що на даний час відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинений, тому спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 09 червня 2020 року відкрито провадження у зазначеній справі, яка призначена до розгляду по суті у судовому засіданні ухвалою судді цього ж суду від 21 серпня 2020 року про закриття підготовчого засідання.

Представник позивача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав за заявленими підставами та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128-130 ЦПК України, відзив на позов не надав.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Частина 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» передбачає, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи предметом даного позову є стягнення з відповідача заборгованості по оплаті, яка виникла у зв`язку з невиконанням усного договору поставки від 08.04.2019 року, який відповідач уклав під час та задля здійснення своєї господарської діяльності як фізична особа-підприємець, на що відповідно до ст. 173 ГК України й посилався представник позивача в позовній заяві.

Разом з тим, на час звернення позивача з даним позовом підприємницьку діяльність відповідача ФОП ОСОБА_1 припинено.

Відповідно до правових висновків, викладених у пунктах 71-73 постанови Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144 цс 18, фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічні за змістом висновки зроблені й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 640/16902/18, провадження № 14-358цс19.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначення правильної юрисдикційності того чи іншого спору має важливе значення. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. При цьому суд відповідно до ч.1 ст. 256 ЦПК України повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Враховуючи вищенаведене, та факт того, що стороною у даній справі є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, а цей спір пов`язаний, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася відповідачем, зареєстрованого підприємцем, суд вважає за необхідне провадження у справі за позовом ТОВ «Торгівельна компанія «ВЕЛС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрити.

Керуючись ст. ст. 19, 255, 259-261, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «ВЕЛС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Повідомити ТОВ «Торгівельна компанія «ВЕЛС», що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 15-денний строк з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: