Справа № 944/3095/20 Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А.
Провадження № 22-ц/811/14/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01 вересня 2019 року він вступив на перший курс денного навчання за кошти державного бюджету для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр», інституту економіки і менеджменту Національного університету «Львівська політехніка». Його батьки розлучені, у 2002 році мати звернулась до Яворівського районного суду з позовом про стягнення з батька аліментів на його утримання до досягнення ним повноліття. У 2004 році відповідно до рішення Яворівського районного суду ОСОБА_1 позбавили батьківських прав відносно позивача. Відповідно до висновку районної опікунської ради при Яворівській РДА від 01.02.2005 та розпорядження Голови Яворівської РДА від 07.02.2005, за заявою матері було змінено його прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 . Щодня він доїжджає з місця навчання (м.Львів) до місця проживання (м.Новояворівськ), а отже необхідно оплачувати витрати на дорогу, мобільний зв`язок, щоденно потрібні кошти на харчування, проїзд містом громадськими видами транспорту, а також, у разі необхідності, придбання навчальної літератури, канцелярських товарів, паперу та друку для належного оформлення власних робіт за завданнями, які отримує в процесі навчання, не враховуючи витрат на одяг, побутову хімію та гігієнічні засоби, ліки у разі такої необхідності, тощо. Розмір таких витрат в місяць складає приблизно 3 800 грн, зокрема проїзд додому- 60 грн в день, а за місяць 1 500 грн, телефон, інтернет, друк рефератів - 280 грн, харчування - 1000 грн, одяг, побутова хімія, предмети гігієни - 1000 грн. Батько офіційно не працює, однак має стабільну достатню заробітну плату, обов`язок та можливість надавати допомогу на його утримання на період навчання, інші особи на його утриманні не знаходяться. На підставі наведеного, вважає, що відповідач зможе щомісячно сплачувати на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу).

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.07.2020 року і до завершення ОСОБА_2 навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 40 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що судом не взято до уваги те, що позивач є студентом денної форми навчання за кошти державного бюджету та отримує стипендію. Зазначає, що усвідомлює свій обов`язок сплачувати аліменти але у меншому розмірі, оскільки на його утриманні є малолітня дочка та на даний час він являється безробітним. Також вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі ј частини всіх видів свого заробітку. Крім цього стягнення з нього 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку чинним законодавством не передбачено, оскільки ця норма могла б мати місце у разі стягнення аліментів на дитину, яка не досягла 18 років. Просить рішення суду першої інстанції змінити та зменшити розмір стягнутих з нього аліментів з ј до 1/6 усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.07.2020 і до завершення ОСОБА_2 навчання, але не довше ніж досягнення ним 23 років.

Згідно ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.60-77).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано, що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 03.10.2002, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 227 (а.с.6). Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Разом з тим, рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24.12.2004 ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав на сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

З довідки Національного університету «Львівська політехніка» № 59 від 30.04.2020 позивач ОСОБА_2 є студентом першого курсу денної форми навчання (за кошти державного бюджету) рівня вищої освіти «бакалавр» Інституту економіки і менеджменту. Строк закінчення навчання липень 2023 року (а.с.4).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейний Кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Таким чином, однією з обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Як убачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 20.05.2006, актовий запис №5 (32).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 20.12.2013 ОСОБА_1 та ОСОБА_10 є батьками малолітньої доньки ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.33).

В копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 останнім записом значиться звільнений з посади за згодою сторін згідно п.1 ст.46 КЗпП України 13.03.2018 (а.с.34-35).

Проте колегія суддів дійшла висновку, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини справи та вимоги ст.ст.200,201 СК України.

Позивачем не доведено, а судом не встановлено факту наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу у розмірі саме 1/4 частини від всіх видів доходів щомісячно до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років, з огляду на те, що в нього на утриманні є малолітня донька.

Беручи до уваги майновий стан відповідача, який як батько, зобов`язаний утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, також той факт, що на утриманні у відповідача є малолітня донька, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 1/5 частини від всіх видів доходів відповідача.

Ураховуючи те, що суд першої інстанції, правильно встановивши характер спірних відносин, що виникли між сторонами, неправильно визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 , постановлене ним рішення підлягає зміні, а розмір аліментів - зменшенню з 1/4 частини від всіх видів доходів відповідача до 1/5 частини від всіх видів доходів відповідача на період навчання, але не довше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

Категорія «мінімальний гарантований розмір аліментів», передбачена главою 15 СК і відноситься до аліментів на утримання дитини. У свою чергу, після досягнення повноліття відсутній безумовний обов`язок батьків утримувати сина, дочку. Поширення категорії «мінімальний гарантований розмір аліментів» на стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина і дочки (глава 16) є безпідставним.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч.1 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Прожитковий мінімум на повнолітніх дочку та сина законом не передбачено.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення аліментів не менше, як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2020 року змінити, викласти резолютивну частину рішення в частині вирішення позовних вимог в такій редакції:

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на час навчання сина у розмірі 1/5 частини від всіх видів доходів ОСОБА_1 ,щомісячно, починаючи з 09 липня 2020 року та до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 травня 2021 року.

Головуючий

Судді