Головуючий суду 1 інстанції - Посохов І.С.
Доповідач -Коновалова В.А.
Провадження № 22-ц/810/284/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
13 травня 2021 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Луганської В.М., Карташова Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання: Вовчанської С.В.,
учасники справи:
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»,
третя особа - Голова правління Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Бугайов Леонід Сергійович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Посохова І.С. в м. Сєвєродонецьк Луганської області,
за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, визнання неправомірним та скасування наказу в частині скорочення штатної одиниці, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, третя особа Голова правління Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Бугайов Леонід Сергійович,
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, визнання неправомірним та скасування наказу в частині скорочення штатної одиниці, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якої зазначила, що з 24 березня 1978 року по 15 серпня 2019 року перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Наказом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 0127-КП(зв) від 12 серпня 2019 року позивачку звільнено з роботи з посади провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» 15 серпня 2019 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.
В наказі № 0127-КП(зв) від 12 серпня 2019 року підставою звільнення позивачки зазначений наказ № 350 від 10 травня 2019 року, затверджений головою правління. Підставою для наказу № 350 від 10 травня 2019 року є рішення Наглядової ради від 19 березня 2019 року, яким внесено зміни до внутрішньої (організаційної) структури підприємства.
Вказаний наказ позивачка вважає незаконним, оскільки в порушення рішення Наглядової ради від 19 березня 2019 року, голова правління підставами скорочення чисельності працівників підприємства визначив не зміни внутрішньої (організаційної) структури підприємства, а оптимізації розходів на утримання працівників, яка необхідна у разі відсутності у підприємства коштів на оплату праці скороченої чисельності працівників.
Вважає звільнення незаконним, оскільки відповідачем не дотримано вимоги чинного законодавства про працю.
При звільненні відповідачем не в повній мірі дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого ст. 49-2 КЗпП України, не запропоновано позивачці всі вакантні посади, які з`явилися на підприємстві з дня надання інформації про вивільнення до дня розірвання трудового договору.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2021 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, визнання неправомірним та скасування наказу в частині скорочення штатної одиниці, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що наказ голови правління Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» «Про скорочення чисельності працівників підприємства» від 10 травня 2019 року № 350 винесений з дотриманням порядку, встановленого Статутом підприємства, оскільки Наглядова рада підприємства, до виключної компетенції якої належать повноваження щодо затвердження організаційної структури та чисельності працівників Товариства та внесення до них змін, прийняла відповідне рішення, а голова правління Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на виконання рішення Наглядової ради видав відповідний наказ.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач із дотриманням вимог чинного законодавства України звільнив позивачку з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Відповідач попередив позивачку про майбутнє звільнення за два місяці, запропонував їй іншу роботу та не порушив переважне право позивачки на зайняття посади.

Оскільки звільнення позивачки за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визнано судом законним, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено, оскільки дані позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про поновлення на роботі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, скасувати наказ № 0127 КП (зв) від 12 серпня 2019 року, поновити її на посаді провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 40498,78 грн, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивачка вказує на те, що при звільненні Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України запропоновано лише ті вакансії, які позивачка не могла виконувати в силу відсутності відповідної кваліфікації. При цьому, список вакантних посад, з яким її було ознайомлено 03 червня 2019 року, 02 липня 2019 року та 02 серпня 2019 року не був вичерпний, оскільки їй не були запропоновані вакантні посади провідного спеціаліста департаменту режиму та безпеки, провідного інженера з контролю виробництва води і пара Лабораторії аналітичного та технічного контролю, яка була вакантна з 21 травня 2019 року та майстра зміни Лабораторії аналітичного та технічного контролю, яка була вакантна з 27 травня 2019 року, та які позивачка могла виконувати з урахуванням своєї освіти, стажу роботи та кваліфікаційних вимог до цих посад.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 березня 2021 року Приватному акціонерному товариству «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі та голові правління Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Бугайову Леоніду Сергійовичу роз`яснювалося право подання до апеляційного суду пояснень у письмовій формі, проте відзиву на апеляційну скаргу та пояснень не надходило.

Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» та голова правління Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Бугайов Леонід Сергійович отримали копію ухвали про відкриття провадження у справі та апеляційну скаргу 18 березня 2021 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 234, 235).

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилася, про час і місце повідомлена належним чином і в установленому законом порядку, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із тексту апеляційної скарги та пояснень позивачки в судовому засіданні вбачається, що сторонами по справі рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання наказу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 350 від 10 травня 2019 року «Про скорочення чисельності працівників», в частині скорочення штатної одиниці провідного інженера лабораторії неорганічних виробництв Центральної лабораторії підприємства, неправомірним та скасуванняне оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року.

Предметом апеляційного розгляду є рішення суду в частині відмови у визнанні неправомірним та скасування наказу № 0127-КП (зв) від 12 серпня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності працівників та поновлення на посаді провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії; стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині суд першої інстанції виходив з того, що відповідач із дотриманням вимог чинного законодавства України звільнив позивачку з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Відповідач попередив позивачку про майбутнє звільнення за два місяці, запропонував їй іншу роботу та не порушив переважне право позивачки на зайняття посади.

Оскільки звільнення позивачки за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визнано судом законним, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так як дані позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про поновлення на роботі.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга в оскаржуваній частині позовних вимог підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 та 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року зазначено що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 24 березня 1978 року займала посаду лаборанта хімічного аналізу ЦЛО 2 розряду ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (з подальшим переведенням на посаду провідного інженера лабораторії неорганічних виробництв Центральної лабораторії ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»), що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_2 (а.с.18-21).

19 березня 2019 року за результатами заочного голосування Наглядова рада ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» прийняла рішення про внесення змін до організаційної структури ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», зокрема, ліквідовано та виведено з організаційної структури підприємства ряд структурних підрозділів з усіма одиницями; скорочено з 15 серпня 2019 року численність працівників на 160 штатних одиниць; зобов`язано голову Правління Бугайова Л.С. здійснити всі необхідні зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності працівників, що підтверджується копією виписки № 11 від 19 березня 2019 року з протоколу 19/03/19.

Згідно зі Статутом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» до повноважень Наглядової ради належить вирішення питань про створення та/або ліквідацію структурних підрозділів товариства, затвердження організаційної структури та чисельності працівників Товариства (п. 12.8.34, 12.8.38 Статуту); Голова Правління забезпечує виконання рішень Наглядової ради та видає накази, затверджує штатний розпис та посадові оклади працівників товариства (п. 13.17.8, 13.17.10 Статуту).

Отже до компетенції наглядової ради згідно положень статуту ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» відноситься створення та/або ліквідація структурних підрозділів товариства та затвердження чисельності працівників товариства.

Визначення посад, які підлягають скороченню, здійснення процедури звільнення працівників, затвердження штатного розпису та посадових окладів працівників, посадових інструкцій працівників відноситься до компетенції Голови правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» згідно положень Статуту (п. п.13.17.8, 13.17.12, 13.17.13, 13.17.25).

На підставі зазначеного рішення Наглядової ради ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» була ліквідована та виведена зі структури ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Центральна лабораторія (п. 1.1.2 протоколу від 19 березня 2019 року).

Наказом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» «Про скорочення чисельності працівників підприємства» № 350 від 10 травня 2019 року, який видано на виконання рішення Наглядової ради від 19 березня 2019 року, в строк до 15 серпня 2019 року провести скорочення чисельності працівників згідно з додатком №1.

Додатком № 1 до наказу ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» «Про скорочення чисельності працівників підприємства» № 350 від 10 травня 2019 року визначено список штатних одиниць, які підлягають скороченню, в тому числі 7 штатних одиниць у Центральній Лабораторії, зокрема, провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії, яку обіймала ОСОБА_1 .

Зазначені обставини свідчать про те, що в ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» мали місце зміни в організації виробництва і праці, які пов`язані зі зміною структури та штатного розпису.

20 травня 2019 року ОСОБА_1 попереджено про майбутнє звільнення за ч.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням чисельності працівників, про що свідчить її особистий підпис на відповідному попередженні (а.с.67).

Як вбачається із матеріалів справи 20 травня 2019 року, 03 червня 2019 року, 02 липня 2019 року, 02 серпня 2019 року позивачка була ознайомлена з переліком вакантних посад ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», про що свідчить її підпис на зворотній сторінці переліку вакантних посад (а.с. 68-71).

Наказом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» «Про припинення трудового договору з працівниками (звільнення)» № 0127-КП (зв) від 12 серпня 2019 року, 15 серпня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади провідного інженера лабораторії неорганічних виробництв Центральної лабораторії у зв`язку зі скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України.

Суд першої інстанції, враховуючи висновок Верховного Суду у справі № 755/3495/16-ц, вважав, що наказ ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» «Про скорочення чисельності працівників підприємства» № 350 від 10 травня 2019 року винесений головою правління з дотриманням порядку, встановленого Статутом підприємства, оскільки в судовому засіданні було з`ясовано, що Наглядова рада підприємства, до виключної компетенції якої належать повноваження щодо затвердження організаційної структури та чисельності працівників Товариства та внесення до них змін, прийняла відповідне рішення, а голова Правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на виконання рішення Наглядової ради видав відповідний наказ.

Ураховуючи те, що товариство вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» дійсно відбулось скорочення чисельності працівників, що стало підставою для звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Посилання позивачки на те, що відповідачем всупереч положень частини третьої ст. 49 КЗпП України, під час попередження ОСОБА_1 про наступне можливе вивільнення, не було запропоновано посаду провідного спеціаліста департаменту режиму та безпеки, яку як вважає позивачка могла виконувати з урахуванням своєї освіти, стажу роботи та кваліфікаційних вимог до цієї посади, є безпідставним з огляду на таке.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Аналогічний правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15.

Як вбачається із матеріалів справи 20 травня 2019 року, 03 червня 2019 року, 02 липня 2019 року, 02 серпня 2019 року позивачці надавався перелік вакантних посад ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», з яким остання була ознайомлена, про що свідчить її підпис на зворотній сторінці переліку вакантних посад (а.с. 68-71).

Ознайомившись з переліком вакантних посад, 04 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до голови правління Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» із заявою про переведення на вакантну посаду провідного спеціаліста департаменту режиму та безпеки.

Листом № 01/ПП-170 від 11 липня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» повідомило ОСОБА_1 про неможливість переведення у зв`язку з відсутністю у неї відповідного напрямку підготовки та стажу роботи по спеціальності.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Тому, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи і дослідити штатний розпис керівників, спеціалістів та службовців Департаменту по режиму та безпекиПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з 01 грудня 2018 року, для з`ясування фактичних обставин справи, що стосується предмету спору, і не заперечувалося позивачкою.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалося відповідачем, що під час попередження ОСОБА_1 про наступне можливе вивільнення вПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» посада провідного спеціаліста департаменту режиму та безпеки була вакантною.

Як пояснив представник відповідача під час апеляційного розгляду справи, основним завданням та обов`язком провідного спеціаліста департаменту режиму та безпеки є проведення перевірок та службового розслідування по фактам нанесення матеріальних та економічних збитків підприємству, здійснення збору та аналізу інформації, що стосується внутрішній та зовнішній економічної діяльності підприємства, тощо. ОСОБА_1 за освітою є інженером хіміком-технологом і стажу роботи, який пред`являється до посади провідного спеціаліста департаменту режиму та безпеки, тобто за професією спеціаліста економічної безпеки згідно розділу VІ посадової інструкції № ДИ-ДРБ-СЄБ-3, не мала, тобто не відповідала кваліфікаційним вимогам, тому їй не була запропонована для працевлаштування зазначена посада.

Згідно розділу VІ «Кваліфікаційні вимоги» посадової інструкції провідного спеціаліста сектору економічної безпеки департаменту по режиму та безпекиПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», за кваліфікаційними вимогами, на зазначену посаду призначається працівник, який має повну вищу освіту відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст), стаж роботи по професії спеціаліста І категорії не менше двох років.

В штатному розписі керівників, спеціалістів та службовців Департаменту по режиму та безпеки ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з 01 грудня 2018 року зазначена посада «спеціаліст І категорії».

Професія це вид зайнятості, діяльності, який потребує відповідних знань, навичок, кваліфікації.

Спеціалізація - це деталізація фаху, набуття особою здатностей виконувати окремі завдання та обов`язки, які мають особливості, в межах спеціальності тощо. Це додаткові спеціальні знання та навички у будь-якій сфері.

Зазначені обставини свідчать про те, що посадовою інструкцією провідного спеціаліста сектору економічної безпеки департаменту по режиму та безпеціПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» передбачені вимоги до стажу роботи саме за професією спеціаліста І категорії, а не спеціалізацією.

Як вбачається із записів у трудовій книжці, виданої на ім`я ОСОБА_1 , остання не працювала по професії спеціаліста І категорії.

В судовому засіданні позивачка зазначила, що стажу роботи по професії спеціаліста 1 категорії вона не мала.

Отже позивачка не мала стажу роботи за професією спеціаліста І категорії, як це передбачено розділом VІ «Кваліфікаційні вимоги» посадової інструкції провідного спеціаліста сектору економічної безпеки департаменту по режиму та безпеціПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

При цьому, обов`язок відповідача полягає у необхідності запропонувати працівнику, який підлягає скороченню вакантну посаду або роботу за відповідною професією чи спеціальністю, іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

За таких обставин, доводи позивачки про те, що на момент її попередження у ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» існувала вакантна посада провідного спеціаліста сектору економічної безпеки департаменту по режиму та безпеці, яку, як вона вважає, відповідно до своєї кваліфікації могла виконувати, проте їй вона не була запропонована не можуть бути прийняті до уваги, оскільки кваліфікація позивачки не відповідає зазначеній посаді і остання не має досвіду роботи за професією спеціаліста І категорії.

Разом з тим, заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем всупереч положень частини третьої ст. 49 КЗпП України, з часу попередження про наступне можливе вивільнення і до моменту звільнення позивачки, не було запропоновано іншу роботу на підприємстві за фахом, зокрема, вакантну посаду провідного інженера з контролю виробництва води і пара Лабораторії аналітичного технічного контролю, яка була вакантна з 21 травня 2019 року та посаду майстра зміни Лабораторії аналітичного та технічного контролю, яка була вакантна з 27 травня 2019 року.

Як вбачається із матеріалів справи, 20 травня 2019 року провідний інженер з контролю виробництва води і пара Лабораторії аналітичного технічного контролю ОСОБА_3 звільнена з посади за власним бажанням на підставі заяви від 20 травня 2019 року. Дані обставини не заперечувалися сторонами.

Наказом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 0058-КП(пер) від 27 травня 2019 року ОСОБА_4 майстра зміни Лабораторії аналітичного та технічного контролюпереведено на посаду провідного інженера.

Отже, посада провідного інженера з контролю виробництва води і пара Лабораторії аналітичного технічного контролюв період з 21 травня по 26 травня 2019 року була вакантною.

Як пояснив представник відповідача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на посаду провідного інженера була переведена 27 травня 2019 року майстер зміни Лабораторії аналітичного та технічного контролюОСОБА_4 . Підставою для такого переводу була заява ОСОБА_4 , із якою остання звернулась до керівництва підприємства 20 травня 2019 року. Робота майстра зміни, яку займала ОСОБА_4 , була пов`язана з водой і паром, як і робота за посадою провідного інженера. Робота ОСОБА_1 була пов`язана з метрологією, тому позивачці зазначена посада не пропонувалась.

Проте, відповідно до розділу VI «Кваліфікаційні вимоги» посадової інструкції провідного інженера з контролю виробництва води і пара Лабораторії аналітичного технічного контролю (№ ДИ-ЛАТК-26), на посаду провідного інженера призначається працівник, який має повну вищу освіту відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст), стаж роботи по професії інженера І категорії не менше двох років.

Отже посадовою інструкцією провідного інженера з контролю виробництва води і пара Лабораторії аналітичного технічного контролюпередбачено, що на посаду провідного інженера призначається працівник, який має: 1) повну вищу освіту відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст); 2) стаж роботи по професії інженера І категорії не менше двох років.

В судовому засіданні встановлено і не заперечувалось відповідачем, що ОСОБА_4 , стажу роботи по професії інженера І категорії не менше двох років не мала, а ОСОБА_1 відповідала кваліфікаційним вимогам посади провідного інженера з контролю виробництва води і пара Лабораторії аналітичного технічного контролюПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», які передбачені посадовою інструкцією № ДИ-ЛАТК-26, тобто позивачка могла виконувати роботу провідного інженера з урахуванням кваліфікаційних вимог до цієї посади.

Крім того, у зв`язку з переведенням 27 травня 2019 року майстра зміни ОСОБА_4 на посаду провідного інженера, посада майстра зміни з 27 травня 2019 року була вакантна.

В розділі VІ «Кваліфікаційні вимоги» посадової інструкції майстра зміни (№ ДИ-ЛАТК-04)зазначено, що на вказану посаду призначається працівник, який має повну або базову вищу освіту відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст) і стаж роботи по спеціальності не менше двох років.

В судовому засіданні встановлено і не заперечувалось відповідачем, що ОСОБА_1 відповідає кваліфікаційним вимогам посади майстра зміни, які передбачені посадовою інструкцією № ДИ-ЛАТК-04.

При цьому, обов`язок відповідача полягає у необхідності запропонувати працівнику, який підлягає скороченню вакантну посаду або роботу за відповідною професією чи спеціальністю, іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Проте, відповідачем після попередження позивачки про майбутнє звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України не було запропоновано ні посаду провідного інженера з контролю виробництва води і пара Лабораторії аналітичного технічного контролю, яка була вакантна з 21 травня 2019 року, ні посаду майстра зміни Лабораторії аналітичного та технічного контролю, яка була вакантна з 27 травня 2019 року, які остання могла виконувати з урахуванням кваліфікаційних вимог до цих посад, що дає підстави для висновку про не виконання відповідачем вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування позивачки.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що звільнення позивачки з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, проведено всупереч вимогам чинного трудового законодавства, оскільки відповідачем не виконано вимоги ч.3 ст.49-2 КЗпП Українищодо працевлаштування позивачки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач виконав вимоги ч.3 ст.49-2 КЗпП України.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Таким чином, оскільки позивачка звільнена 15 серпня 2019 року, то період вимушеного прогулу становить з 16 серпня 2019 року по 13 травня 2021 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про середню заробітну плату ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 04 лютого 2020 року № 39259 середньогодинна заробітна плата позивачки складає 36,10 грн, а середньомісячна заробітна плата становить 5999,82 грн.

Враховуючи, що позивачка підлягає поновленню на роботі, то колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення статті 235 КЗпП України щодо стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 16 серпня 2019 року по 13 травня 2021 року (день поновлення позивачки на роботі), який становить 125392 грн, виходячи із наступного розрахунку: 5999,82 грн (середньомісячна заробітна плата) х 20 місяців + 285,70 грн (середньоденна заробітна плата) х 19 днів, при цьому питання вирішення сплати з цієї суми обов`язкових платежів у вигляді податку, зборів та інших обов`язкових платежів є обов`язком сторін при виплаті вказаної суми.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України у разі, коли порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власник або уповноважений ним орган повинні відшкодувати працівникові також моральну шкоду.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи, що законне право позивачки на працю та отримання заробітної плати було порушене відповідачем, нею втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тобто відновлення того положення, що було до звільнення, а також виходячи із характеру моральних страждань позивачки, істотності вимушених змін у її житті, тривалості негативних наслідків, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд вважає необхідним стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн, яка є достатньою грошовою компенсацією завданої позивачці моральної шкоди.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від від 01 лютого 2021 року в оскаржуваній частині слід скасувати відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. Визнати наказ Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 0127-КП(зв) від 12 серпня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП у зв`язку зі скороченням чисельності працівників неправомірним та скасувати. Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 серпня 2019 року по 13 травня 2021 року в сумі 125392 (сто двадцять п`ять тисяч триста дев`яносто два) грн 81 коп., визначений без утримання податків, зборів інших обов`язкових платежів, в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі ч.1 ст. 430 ЦПК України постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до квитанції від 09 березня 2021 року позивачкою сплачено судовий збір за подану позовну заяву в сумі 768 грн 40 коп., а за подання апеляційної скарги сплачено 1152,60 грн, що підтверджується квитанцією від 09 березня 2021 року (а.с. 210,211).

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, то з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору, сплаченого як за подання позовної заяви, так і апеляційної скарги, за вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди в сумі 1343 грн 53 коп.

У зв`язку з тим, що позивачка у відповідності до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимогою про поновлення на роботі, скасування наказу і позов в цій частині задоволено, то з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» підлягають стягненню в дохід держави судові витрати в сумі 1305 (одна тисяча триста п`ять) грн 76 коп.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 лютого 2021 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати наказ Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 0127-КП(зв) від 12 серпня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 40 КЗпП у зв`язку з скороченням чисельності працівників неправомірним та скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 серпня 2019 року по 13 травня 2021 року в сумі 125392 (сто двадцять п`ять тисяч триста дев`яносто два) грн 81 коп., визначений без утримання податків, зборів інших обов`язкових платежів, в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн, судовий збір в сумі 1343 грн 53 коп.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5) на користь держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 1305 (одна тисяча триста п`ять) грн 76 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 травня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

В.М. Луганська