КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/2593/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4149/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Гребнєва Є.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П., по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 50004870 від 19 червня 2012 року перед ТОВ «Порше Мобіліті» в розмірі 478 032 грн. 00 коп. (яка складається із заборгованості по виставленим рахункам за період з лютого 2015 року по травень 2015 року (до вимоги) з платежів у повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 21 498 грн. 50 коп.; 3% річних за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі 3 125 грн. 14 коп.; втрат від інфляції за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі 13 365 грн. 13 коп.; заборгованості за тілом кредиту (невиплачена сума кредиту) у розмірі 247 287 грн. 69 коп.; 3% річних за час прострочення повернення тіла кредиту (сума кредиту згідно вимоги від 19 травня 2015 року), в розмірі 34 285 грн. 97 коп.; втрат від інфляції за час прострочення повернення тіла кредиту (сума кредиту згідно вимоги від 19 травня 2015), в розмірі 120 163 грн. 44 коп.; штрафу у розмірі 20% від суми кредиту, згідно п. 8.2. Загальних умов кредитування, в розмірі 34 082 грн. 70 коп.; штрафних санкцій відповідно до п. 8.3. загальних умов, в розмірі 4 223 грн. 43 коп.) - звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки Volkswagen, модель Golf, кузов № НОМЕР_1 , 2012 року виробництва, р.н. НОМЕР_2 , для подальшого його продажу з публічних торгів на умовах, визначених у договорі застави транспортного засобу № 50004870 від 21 червня 2012 року, шляхом його реалізації на торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження»; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір № 50004870. У відповідності до п. 1.1. загальних умов ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалося надати позичальнику кредит та додатковий кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі. У кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін. Відповідно до умов кредитного договору, які містяться в розділі «Основні умови кредиту», позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 170 413 грн. 49 коп., що є еквівалентом суми 21 096 доларів США. Цільове призначення кредиту: на придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Golf, кузов № НОМЕР_1 , 2012 року виробництва, р.н. НОМЕР_2 . Строк повернення кредиту 60 місяців. Додатковою угодою до кредитного договору № 50004870 від 19 червня 2012 року було змінено строк повернення кредиту на 84 місяці.

Зазначав, що у рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, згідно з п. 1.6. загальних умов між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу № 50004870 від 21 червня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1302. На підставі зазначеного договору застави до Реєстру обтяжень рухомого майна було внесено відповідний запис про обтяження вказаного автомобіля. Позивач звертався до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту, проте ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50004870 від 19 червня 2012 року, тому слід звернути стягнення на предмет застави з метою реалізації на торгах (а.с. 1-8).

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності за додатковим зобов`язанням - зверненням стягнення заборгованості за кредитним договором № 50004870 від 19 червня 2012 року на предмет застави за договором застави № 50004870 від 21 червня 2012 року. Зазначив, що строк позовної давності за кредитним договором № 50004870 від 19 червня 2012 року сплинув 29 червня 2018 року, тобто на 30-й день з моменту отримання відповідачем за не виконання ним вимоги позивача від 30 травня 2018 року про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості (а.с. 141-142).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 156, 159-164).

Не погодившись з рішенням районного суду, 20 січня 2021 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» - адвокат Здоренко В.Є. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, а також стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 166-174).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що з 2015 року по 2018 рік у розглядалися позови відповідача до ТОВ «Порше Мобіліті» про недійсність/нікчемність кредитного договору № 50004870 від 19 червня 2012 року. Суди всіх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Вказані обставини є поважними причинами пропуску строку позовної давності, а тому згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України у суду першої інстанції були підстави визнати поважними причини пропуску позовної давності, тому порушене право підлягало судовому захисту. Зазначив, що законодавством не передбачено такої підстави для припинення застави, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Припинення дії кредитного договору не є підставою для припинення зобов`язань, які виникли під час його дії і виконання яких було забезпечено заставним майном. Вважає, що перебіг строку на звернення стягнення на предмет застави бере свій початок від дати реєстрації запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. У даній справі позивач зареєстрував в реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження 11 лютого 2020 року.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Риженко Д.М. подав письмові пояснення в яких просив апеляційну скаргу відхилити, рішення районного суду залишити без змін (а.с. 203-207)

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представники ТОВ «Порше Мобіліті» - адвокат Здоренко В.Є., адвокат Юлдашева К.В. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити. Представник ОСОБА_1 - адвокат Риженко Д.М. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. ВідповідачОСОБА_1 був сповіщений врученням повідомлення його представнику - адвокату Риженко Д.М., цього останній в апеляційному суді не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 221-223).

Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з пропуском загальної позовної давності тривалістю у три роки, про що заявлено стороною відповідача, та є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погодилася з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір № 50004870 (а.с. 18-26).

Відповідно до п. 1.1. загальних умов кредитування, які визначені і підписані сторонами як Додаток до кредитного договору № 50004870, ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалося надати позичальнику кредит та додатковий кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі.

У кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін.

Відповідно до умов кредитного договору, які містяться в розділі «Основні умови кредиту», позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 170 413 грн. 49 коп., що є еквівалентом суми 21 096 доларів США. Цільове призначення кредиту: на придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Golf, кузов № НОМЕР_1 , 2012 року виробництва, р.н. НОМЕР_2 . Строк повернення кредиту 60 місяців. Додатковою угодою до кредитного договору № 50004870 від 19 червня 2012 року було змінено строк повернення кредиту на 84 місяці (а.с. 37).

Факт підписання вищевказаного Договору та отримання за ним грошей, представники сторін не заперечували і в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 218-219).

Пунктом 3.2. кредитного Договору передбачено, що компанія має право достроково вимагати повернення кредиту, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу або плати за користування кредитом на строк більше ніж 1 календарний місяць, зокрема у разі погіршення майнового стану позичальника або виникнення істотного ризику такого погіршення (п.п. 3.2.1, 3.2.6 загальних умов договору). Позичальник зобов`язується повернути компанії в повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення Позичальником розраховується Компанією і вказується у повідомленні компанії) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення (п. 3.3. загальних умов договору).

За пунктом 8.2 Загальних умов кредитування, у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту, визначеного у статті 3.3 за винятком умови порушення Позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до Графіку погашення кредиту, передбаченої в статті 3.2.1 Позичальник сплачує Компанії штраф у розмірі 20% від суми кредиту.

Відповідно до пункту 8.3 за кожен випадок порушення Позичальником умов статей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 Позичальник сплачує Компанії штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 15 євро чи 20 доларів США відповідно до еквіваленту суми кредиту у кредитному договорі за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією першої вимоги щодо сплати, та відповідно у розмірі у еквіваленту 20 євро чи 25 доларів США в українських гривнях за направлення другої вимоги щодо сплати за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією такої вимоги, та у розмірі еквіваленту 25 євро чи 30 доларів США в українських гривнях за направлення третьої вимоги щодо сплати за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією такої вимоги (якщо компанія вирішить надіслати таку третю вимогу).

11 червня 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 50004870 від 19 червня 2012 року про часткову зміну умов кредитного договору та згідно якої позивач надав відповідачу додатковий кредит у розмірі 49 528,62 гри., що є еквівалентом 6 075,64 доларів США на дату укладання договору, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до договору страхування 245002/4098/0000582 від 21 червня 2012 року, укладеного між відповідачем та ПрАТ Страхова компанія «Уніка», а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання додаткового кредиту та інші платежі відповідно до умов договору (копія додаткової угоди додається) (а.с. 28-31).

02 липня 2013 року було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 50004870 від 19 червня 2012 року про часткову зміну умов кредитного договору (а.с. 35-36).

Позичальник згідно з п. 1.2. загальних умов зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

У рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, згідно з п. 1.6. загальних умов між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу № 50004870 від 21 червня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1302. На підставі зазначеного договору застави до Реєстру обтяжень рухомого майна було внесено відповідний запис про обтяження автомобіля марки Volkswagen, модель Golf, кузов № НОМЕР_1 , 2012 року виробництва, р.н. НОМЕР_2 (а.с. 39-42).

Як вбачається з матеріалів справи, 27 травня 2015 року ОСОБА_1 було направлено вимогу (повідомлення) № 50004870 від 19 травня 2015 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, що станом на поточну дату становило 284 468,11 грн., що складається з суми кредиту - 247 287,69 грн., несплачені чергові платежі - 32 956,99 грн., штрафні санкції - 4 223,43 грн. (а.с. 46-48).

Вказану вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту відповідач ОСОБА_1 отримав поштою 30 травня 2015 року про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення (а.с. 49).

У матеріалах справи містяться облікова виписка з рахунку ОСОБА_1 та розрахунки заборгованості за кредитним договором, 3 % річних та інфляційних втрат (а.с. 71-78).

З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що 11 лютого 2020 року зареєстровано звернення стягнення за договором застави на автомобіль марки Volkswagen, модель Golf, кузов № НОМЕР_1 , 2012 року виробництва, р.н. НОМЕР_2 (а.с. 95).

Поряд з цим, представник відповідача - адвокат Риженко Д.М. зазначив, що на час розгляду справи судом автомобіль зареєстрований за відповідачем ОСОБА_1 про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 218-219).

Позивачем заявлено вимогу про погашення заборгованості 478 032 грн. 00 коп., яка складається із: заборгованості по виставленим рахункам за період з лютого 2015 року по травень 2015 року (до вимоги) з платежів у повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 21 498 грн. 50 коп., 3 125 грн. 14 коп. 3% річних і 13 365 грн. 13 коп. втрат від інфляції за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів; 247 287 грн. 69 коп. заборгованості за тілом кредиту (невиплачена сума кредиту), 34 285 грн. 97 коп. 3% річних і 120 163 грн. 44 коп. інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 30 червня 2015 року до 11 лютого 2020 року за час прострочення повернення тіла кредиту (сума кредиту згідно вимоги від 19 травня 2015 року); 34 082 грн. 70 коп. штрафу у розмірі 20% від суми кредиту, згідно п. 8.2. Загальних умов кредитування; 4 223 грн. 43 коп. штрафу відповідно до п. 8.3. загальних умов (а.с. 1-8, 71-78).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із п. 3 та 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно із ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно врахував, що пред`явивши вимогу до позичальника від 19 травня 2015 року про дострокове повернення кредиту, яка була отримана відповідачем 30 травня 2015 року (а.с. 49), товариство змінило строк виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та неустойку після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання відповідачем зазначеної вище вимоги про дострокове повернення кредиту.

За зведеною облікової випискою з рахунку клієнта ОСОБА_1 , його заборгованість за кредитним договором складала 11408.89 доларів США. При цьому кредитором ТОВ «Порше Мобіліті» враховані сплачені боржником суми платежів на виконання цього Договору, вказаних в цьому розрахунку платежів та розміру заборгованості сторони не заперечували і в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 66-69, 218-219).

Зі змісту вказаної вимоги про дострокове повернення кредиту вбачається, що розмір заборгованості на момент пред`явлення вимоги (19 травня 2015 року, у перерахунку в гривні відповідно до умов вищевказаного Договору) складав 284 468,11 грн., з яких: сума кредиту - 247 287,69 грн., несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 32 956,99 грн., штрафні санкції - 4 223,43 грн. (а.с. 46-47).

Доказів погашення відповідачем вказаної заборгованості матеріали справи не містять, не надано таких і на пропозицію колегії суддів.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до вимог ст.ст. 19, 24 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, а коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно з ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України).

Отже, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 19 червня 2012 року у розмірі 284 468,11 грн. наявні підстави звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки Volkswagen, модель Golf, кузов № НОМЕР_1 , 2012 року виробництва, р.н. НОМЕР_2 , шляхом його реалізації на прилюдних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, ОСОБА_1 подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності та зазначив, що отримавши 30 травня 2015 року заяву про повне дострокове виконання кредитних зобов`язань, строк позовної давності за кредитним договором № 50004870 від 19 червня 2012 року сплинув 29 червня 2018 року, тобто на 30-й день з моменту отримання відповідачем та не виконання ним вимоги позивача від 30 травня 2018 року про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості (а.с. 141-142).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

В укладених між сторонами договорах немає посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності. Відсутній і окремий договір про збільшення строку позовної давності.

Вимога про звернення стягнення на заставу «піддається» впливу позовної давності. До неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимоги про звернення стягнення на заставлене майно поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 183/183/16-ц (провадження № 61-21050св18).

Встановлено, що ТОВ «Порше Мобіліті» 27 травня 2015 року направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, яка не була виконана у встановлений 30-денний строк.

Таким чином, позовна давність щодо вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави має бути обрахована, починаючи з наступного дня після закінчення 30-денного строку, наданого для виконання відповідачем дострокової вимоги про погашення заборгованості з моменту отримання вимоги, тобто, починаючи з 30 червня 2015року та трирічний строк сплив 30 червня 2018 року.

Отже, станом на момент звернення до суду з позовом у справі, що переглядається (лютий 2020 року), сплинула позовна давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості по виставленим рахункам за період з лютого 2015 року по травень 2015 року (до вимоги) з платежів у повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 21 498 грн. 50 коп., а також 247 287 грн. 69 коп. заборгованості за тілом кредиту (невиплачена сума кредиту), 34 082 грн. 70 коп. штрафу у розмірі 20% від суми кредиту, згідно п. 8.2. Загальних умов кредитування; 4 223 грн. 43 коп. штрафу відповідно до п. 8.3. загальних умов.

З огляду на вищевказане, не підлягають задоволенню похідні вимоги про стягнення 3 125 грн. 14 коп. 3% річних і 13 365 грн. 13 коп. втрат від інфляції за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів нарахованих від суми заборгованості в розмірі 21 498 грн. 50 коп., та 34 285 грн. 97 коп. 3% річних і 120 163 грн. 44 коп. інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 30 червня 2015 року до 11 лютого 2020 року нарахованих позивачем від суми заборгованості 247 287 грн. 69 коп. за тілом кредиту (невиплачена сума кредиту) за час прострочення повернення тіла кредиту (сума кредиту згідно вимоги від 19 травня 2015 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України настав строк виконання зобов`язань за укладеним договором, а також у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, тому вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення процентів, нарахованих після 29 червня 2015 року, є необґрунтованими.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин, дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки з позовом про звернення стягнення на предмет застави ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду 21 лютого 2020 року, тобто з пропуском загальної позовної давності тривалістю у три роки, а тому наявні підстави для застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України, про що заявлено стороною відповідача.

Доводи апелянта, що з 2015 року по 2018 рік у судах розглядалися позови відповідача до ТОВ «Порше Мобіліті» про недійсність/нікчемність кредитного договору № 50004870 від 19 червня 2012 року, що є поважною причиною пропуску позовної давності, колегія суддів відхилила з огляду на те, що розгляд зазначеного спору не перешкоджав позивачу звернутися до суду з даним позовом у межах трирічного строку з дня отримання відповідачем досудової вимоги про сплату заборгованості.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-1763цс16 зроблено висновок, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому апеляційним судом відхилені.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення районного суду не підлягає скасуванню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у випадку відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати за розгляд справи апеляційним судом мають бути віднесені на рахунок апелянта і не підлягають розподілу.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 14 травня 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова