Номер провадження: 22-ц/813/6672/21
Номер справи місцевого суду: 520/9588/16-ц
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

11.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.

Комлевої О.С.,

за участю секретаря: Хухрова С.В.,

апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданнізаяву ОСОБА_1 про відвід суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С., Гірняк Л.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, Державної казначейської служби України, Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про відшкодування за рахунок коштів Державного Бюджету України матеріальної та моральної шкоди у розмірі 4 013 553,8 гривень, завданих необґрунтованим порушенням кримінальних справ, незаконним поміщенням до психіатричної лікарні, незаконним відстороненням від роботи і відмовою надати належним чином оформлену трудову книжку, а також порушення права на пенсію і соціальне забезпечення, гарантовані ст. 46 Конституції України, включення у трудовий стаж час, протягом якого ОСОБА_1 не працював у зв`язку з незаконним поміщенням до психіатричної лікарні і у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 січня 2021 року,

встановив:

11 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої протизаконними діями Іллічівської транспортної прокуратури, Іллічівського міського і Київського районного суду Одеської області, Апеляційного суду Одеської області, Вищого спеціалізованого та Верховного Суду України.

В позовних вимогах ОСОБА_1 ставив перед судом наступні питання:

1) призначити досудове слідство по ознакам злочинів передбачених ст.ст. 172, 175, 357, 358, 366, 375, 382 КК України;

2) закрити кримінальні провадження, незаконно відкриті Прокуратурою м. Ленінграда та Іллічівською транспортною прокуратурою;

3) відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету України матеріальну і моральну шкоду у розмірі 2959200 грн., спричинену необґрунтованим порушенням кримінальних справ, незаконним поміщенням в психіатричну лікарню, незаконним відстороненням від роботи та відмовою видати належно оформлену трудову книжку, а також порушенням права на пенсію та соціальне забезпечення;

4) включити в його трудовий стаж час, на протязі якого позивач не працював у зв`язку з незаконним поміщенням в психіатричну лікарню та у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи;

5) зобов`язати Пенсійний фонд України нарахувати позивачу пенсію за віком, яку він не отримує на протязі 6-ти років.

6) Зобов`язати Київський районний суд м. Одеси:

I прийняти до провадження та зареєструвати під вх. №1755 від 23.01.09 р. заяву про відновлення по справі № 2-2298/06 за позовом до Іллічівського морського торговельного порту (далі - ІМТП) від 02.03.89 р. про належне оформлення трудової книжки, стягнення заробітної оплати вимушеного прогулу;

II прийняти до провадження та зареєструвати під вх. №34157 від 15.09.12 р. заяви про відновлення провадження по справі № 2-4804/06 (2-390/07) по позовам від 21.05.88 р. та від 14.12.06р.;

III на виконання вимог ухвали Апеляційного суду від 18.01.06 р. постановити рішення по справі № 2-2298/06, відкритому 22.02.06 р. за позовом ІМТП від 02.03.89 р.;

IV прийняти до провадження та зареєструвати заяву «Про відновлення права на працю та судовий захист», зареєстроване під вх. № 29149 від 30.07.12 р.;

V вирішити питання про підсудність позовної заяви позивача до Держави Україна від 05.05.15 р. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої протизаконними діями суду та прокуратури (справа № 520/12455/15-ц), розглянути заяву про виділення в окреме провадження та прийняти до розгляду позов до Держави Україна від 22.04.16 р. про визнання вступившим в законну силу рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.03.07 р.

7) Зобов`язати Апеляційний суд Одеської області:

I зареєструвати та прийняти до розгляду апеляційну скаргу на неприйняті до провадження вимоги позовної заяви до ІМТП від 27.01.14 р.;

II зареєструвати та прийняти до розгляду апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду від 17.03.16 р. та два доповнення до неї, зареєстрованої відповідно під вх. № 12332 від 04.04.16 р., №10561 від 26.04.16р. та № 16125 від 09.07.16 р.

8) зобов`язати Вищий спеціалізований суд:

I прийняти до провадження касаційні скарги на нерозглянуті апеляційні скарги на неприйняття Київським районним судом м. Одеси до провадження вимог позовної заяви до ІМТП від 27.01.14 р.;

II прийняти до провадження касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2016 р. та на ухвали Київського районного суду та Апеляційного суду про повернення без розгляду апеляційної скарги та доповнення до неї на вказане рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.03.16 р.;

III прийняти до розгляду касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду про закриття провадження по справі № 521/18287/15-ц про встановлення права на судовий захист.

9) Зобов`язати Верховний Суд України прийняти до провадження касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду від 05.05.07 р. про відмову в перегляді рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.03.07 р., яке набрало законну силу, та доповнення до неї про фальсифікацію і знищення судових документів.

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово уточнював свої позовні вимоги, у тому числі в позовній заяві від 03.05.2019 року, яка надійшла на адресу Приморського районного суду м. Одеси 06.05.2019 року (т.3, а.с.201-216), та в якій Одеський апеляційний суд не є відповідачем у справі.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна, Державної казначейської служби України, Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України матеріальної та моральної шкоди у розмірі 4 013 553,8 грн., завданих необґрунтованим порушенням кримінальних справ, незаконним поміщенням до психіатричної лікарні, незаконним відстороненням від роботи і відмовою надати належним чином оформлену трудову книжку, а також порушення права на пенсію і соціальне забезпечення, гарантовані ст. 46 Конституції України, включення у трудовий стаж час, протягом якого ОСОБА_1 не працював у зв`язку з незаконним поміщенням до психіатричної лікарні і у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи - відмовлено в повному обсязі (т. 6 а.с.205-220).

18.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на вище вказане судове рішення (т.7, а.с.2-13).

Супровідним листом від 22 лютого 2021 року матеріали вищевказаної цивільної справи були витребувані з Приморського районного суду м.Одеси і надійшли вони на адресу Одеського апеляційного суду 11 березня 2021 року.

Ухвалою колегії суддів Одеського апеляційного суду від 16.03.2021 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення задоволено та поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 січня 2021 року.

Крім того, з метою перевірки доводів заявника апеляційної скарги та з метою його доступу до суду апеляційної інстанції, ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вищевказане рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 січня 2021 року та зупинено дію оскаржуваного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 06 січня 2021 року до закінчення апеляційного провадження (т.7, а.с.57-58).

Разом з тим, 19.03.2021 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про відвід суддів Сегеди С.М., Гірняк Л.А., Комлевої О.С.

Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що предметом позову є вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної суддями Одеського апеляційного суду, шляхом скоєння злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 1. ст. 366, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 382 КК України.

На думку ОСОБА_1 , судді вищевказаного суду особисто заінтересовані в результатах розгляду справи, та не можуть приймати участь у її розгляді і підлягають відводу. Крім того заявник ОСОБА_1 вказав, що суддя Гірняк Л.А. здійснила злочин, передбачений ст. ч.2 ст. 375 КК України.

Заявник також посилався на те, що суддя Сегеда С.М. приймав участь при розгляді справи №520/842/14, та заявляв собі самовідвід, який був задоволений колегією суддів апеляційного суду Одеської області.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.03.2021 року вищевказаний відвід суддям колегії суддів у складі суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.АВ., Комлевої О.С. був визнаний необґрунтованим, справу передано до канцелярії Одеського апеляційного суду для виконання вимог, передбачених ч.3 ст. 40 ЦПК України (т.7, а.с.61-65).

Ухвалою судді Одеського апеляційного суду Громіка Р.Д. заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С., Гірняк Л.А. було залишено без задоволення (т.7, а.с.67-68).

11.05.2021 року до Одеського апеляційного суду надійшла повторна заява про відвід колегії суддів у складі суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А., Комлевої О.С. (т.7, а.с.82-84, 92-94).

У судовому засіданні заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 підтримав свою повторну заяву про відвід суддів Одеського апеляційного суду, яка між тим має деякі відмінності від першої його заяви про відвід (т.7, а.с.59).

Заслухавши заявника апеляційної скарги і повторного відводу ОСОБА_1 , суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Законодавство, наділяючи учасника справи достатньо широким спектром процесуальних повноважень, зокрема і правом на відвід судді (суддів), разом з тим зауважує на недопустимості зловживання наданими процесуальними правами, оскільки необґрунтований відвід може сприяти безпідставному усуненню та ухиленню судді (суддів) від розгляду справи (апеляційної чи касаційної скарги), що суперечить завданню цивільного судочинства і зазіхає на саму сутність правосуддя, як такого.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Вирішуючи питання про можливість задоволення повторної заяви ОСОБА_1 про відвід, колегія суддів доходить до висновку, що викладені доводи ОСОБА_1 у повторній заяві про відвід суддів Одеського апеляційного суду Сегеди С.М., Гірняк Л.А., Комлевої О.С. про те, що вищевказані судді особисто заінтересовані в результатах розгляду справи, нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для відводу.

Так, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 у заяві про відвід не наведеного жодного належного доказу, на підставі якого можна було б зробити висновок про нібито упередженість суддів Одеського апеляційного суду Сегеди С.М., Гірняк Л.А., Комлевої О.С. при розгляді його апеляційної скарги, оскільки за правилами п. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічна думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Доводи заявника відводу ОСОБА_1 стосовно того, що суддя Гірняк Л.А. здійснила злочин, передбачений ст. ч.2 ст. 375 КК України, не відповідає дійсності та не підтверджений жодним доказом, який мається в матеріалах справи.

Також безпідставними є доводи заявника відводу ОСОБА_1 про те, що суддя Сегеда С.М. вже заявляв собі самовідвід, оскільки по даній справі суддя Сегеда С.М. самовідводу не заявляв.

Крім того, безпідставними є доводи заявника відводу ОСОБА_1 з приводу того, що по даній справі знищено його первісну заяву про відвід, оскільки вона не розглянута, так як вказана його заява про відвід мається на а.с.59, том 7 і заява розглянута в установленому законом порядку, про що вказано вище.

Що стосується ухвали про відкриття провадження у справі, то вказана ухвала постановлена 16.03.2021 року, тобто до заявленого відводу, і вона мається в матеріалах справи (т.7, а.с.57-58) і її копія направлена всім учасникам справи, які отримали її 29.04.2021 року (т.7, а.с.76-80).

Крім того, на вимогу заявника апеляційної скарги і повторного відводу ОСОБА_1 , копія вказаної ухвали вручена йому в судовому засіданні 11.05.2021 року (т.7, а.с.95).

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги і відводу ОСОБА_1 про те, що Одеський апеляційний суд не вправі розглядати апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 січня 2021 року а повинен передати справу до Верховного Суду, то вони є безпідставними і не ґрунтуються на діючому цивільно-процесуальному законодавстві України, враховуючи також те, що ОСОБА_1 неодноразово уточнював свої позовні вимоги, у тому числі в позовній заяві від 03.05.2019 року, яка надійшла на адресу Приморського районного суду м. Одеси 06.05.2019 року (т.3, а.с.201-216), та в якій Одеський апеляційний суд не є відповідачем у справі.

З цих підстав та у відповідності до ст.24 ЦПК України саме Одеський апеляційний суд є судом апеляційної інстанції по перегляду в апеляційному порядку рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 січня 2021 року і підстав для передачі справи до Верховного Суду, як то передбачено ст. 26 ЦПК України, матеріали справи не містять

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що аналіз матеріалів даної цивільної справи показує, що заява про відвід колегії суддів не містить жодної об`єктивної підстави, яка б свідчила про необхідність відведення суддів та не відповідає меті цивільного судочинства, оскільки в основу її покладені припущення щодо упередженості та необ`єктивності суддів. Жодних конкретних обставин, які б могли свідчити про упередженість суддів та їх необ`єктивність, повторна заява також не містить.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

ЄСПЛ в рішенні по справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02) від 09 листопада 2006 року зазначено, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Згідно практики ЄСПЛ, несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (Castillo Algar 44). Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах; неприпустимими є гіпотези про можливий розвиток подій (Bulut).

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Згідно ч.3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Проте, якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дня до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Враховуючи, що повторна заява про відвід суддям надійшла до Одеського апеляційного суду 11.05.2021 року, тобто в день судового засідання, колегія суддів вирішила її розглянути без передачі справи іншому судді.

При цьому, колегія суддів вирішила, що повторний відвід заявлений не з усіх підстав, заявлених раніше, а тому підстав для застосування вимог ч. 5 ст. 39 ЦПК України, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 36, 37, 39, 40, 268, 368, 381, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Визнати відвід, заявлений ОСОБА_1 суддям Одеського апеляційного суду Сегеді С.М., Комлевій О.С., Гірняк Л.А. - необгрунтованим.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 12.05.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева