УХВАЛА

17 травня 2021 року

м. Київ

справа № 692/749/20

провадження № 61-7068ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 24 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про розірвання кредитного договору та закриття карткового рахунку,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просив зобов`язати відповідача:

- розірвати кредитний договір б/н від 14 вересня 2009 року, укладений з ним, та закрити картковий рахунок кредитної картки № НОМЕР_1 ;

- виключити інформацію з Українського бюро кредитних історій, що стосується його заборгованості по кредитному договору б/н від 14 вересня 2009 року та картковому рахунку кредитної картки № НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову зазначав, що 14 вересня 2009 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 8 тис. грн у вигляді ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за спірним кредитним договором станом на 27 травня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 17 083, 71 грн.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

Вказував, що звертався до відповідача з письмовими заявами про розірвання спірного кредитного договору, однак отримав відповідь про необхідність погашення всіх видів заборгованості перед банком.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір від 14 вересня 2009 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В мотивування свого висновку місцевий суд послався на статтю 1075 ЦК України, відповідно до якої договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час, оскільки таке право на розірвання договору в односторонньому порядку є безумовним.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 березня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в позові відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок місцевого суду є помилковим, оскільки положення статті 1075 ЦК України передбачають розірвання договору банківського рахунку, а не кредитного договору, який укладений між сторонами. Крім того, пропущення позовної давності не породжує право боржника припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України)

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 24 березня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимога про розірвання кредитного договору та закриття карткового рахунку, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 24 березня 2021 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 24 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору та закриття карткового рахунку відмовити.

Судді:В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко