Справа №278/1327/21
У Х В А Л А

14 травня 2021 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Безпалько В. В., розглянувши подання державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про звернення стягнення на майно боржника право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, -

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2021 року державний виконавець Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на майно боржника право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Необхідність задоволення подання обґрунтовується доводами про те, що на виконанні державного виконавця перебуває виконавче провадження № 39950129 з примусового виконання судового наказу № 2н-1945/09 від 24.06.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сбербанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 791084,37 грн., а також судовий збір у сумі 850,00 грн та 43,75 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього на загальну суму 791978,12 грн.

Просить суд вирішити питання щодо звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме об`єкт незавершеного будівництва загальною площею 165,9 кв м, що розташований на земельній ділянці загальною площею 1500,00 кв м, кадастровий номер :04:001:0188, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Від начальника Житомирського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про розгляд подання без участі представника відділу (а.с. 25-26).

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

На примусовому виконанні у Житомирському районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебувають виконавчі провадження з примусового виконання судового наказу за № 2н-1945/09 від 24.06.2009 року (а.с. 5).

25.09.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 39950129 з примусового виконання судового наказу за № 2н-1945/09 від 24.06.2009 року (а.с. 4).

Постановою про опис та арешт майна боржника від 10.03.2021 року (а.с. 10-13) було описано та арештовано майно, а саме об`єкт незавершеного будівництва загальною площею 165,9 кв м, що розташований на земельній ділянці загальною площею 1500,00 кв м, кадастровий номер :04:001:0188, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-12).

З наданої Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.04.2021 року за № 254927422 вбачається, що в розділі "Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно" відомості про власника майна, на яке накладено арешт - незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні (а.с. 14-17)

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

Частинами 3 та 4 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Щодо моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно встановлені особливості, передбачені ч. 2 ст. 331 ЦК України, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення ч. 2 ст. 331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положенням ст. 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі об`єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону №1952-ІV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація.

Зважаючи на вищенаведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, може бути задоволено судом та виконавцем може бути звернуто стягнення на таке майно за наявності у їх сукупності наступних умов:

- на момент звернення державного виконавця до суду із вказаним поданням майно повинне мати статус нерухомого майна (нерухомості), яке прийняте в експлуатацію в установленому законом порядку;

- на момент звернення державного виконавця до суду із вказаним поданням таке нерухоме майно повинне належати на праві власності боржнику за виконавчим провадженням, тобто у боржника на цей момент має виникнути право власності на таке нерухоме майно;

- належність боржнику на праві власності такого об`єкта нерухомого майна має бути документально підтверджена;

- право власності боржника на таке майно не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до статей 12, 13, 76, 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності вищенаведених обставин, які є підставою для задоволення подання державного виконавця, покладається на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Разом з тим державним виконавцем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наведених вище умов.

Суд вважає, що сам по собі факт розміщення об`єкту незавершеного будівництва на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні боржника, не є беззаперечним підтвердженням факту виникнення та наявності права власності боржника на такий об`єкт, зважаючи на вищенаведені та наступні положення чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ч. 2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Частинами 3 та 4 статті 375 ЦК України встановлено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

При цьому, суд може визнати за особою право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на земельній ділянці, якщо це не порушує права інших осіб та лише на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, що передбачено ч. 5 ст. 376 ЦК України.

У відповідності до зазначених у договорі іпотеки від 18.06.2008 року відомостей вказані (спірні) об`єкт незавершеного будівництва, відсоток готовності - 75%, та земельна ділянка з кадастровим №:04:001:0188 належать іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу укладеному 18.06.2008 року з ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Демецькою С. Л., зареєстрований за №4409 (а.с. 6-10). Однак такий документ в якості доказу суду надано не було.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем не доведено обґрунтованості подання та наявності передбачених законом підстав для звернення стягнення на вказаний в поданні об`єкт незавершеного будівництва загальною площею 165,9 кв м, що розташований на земельній ділянці загальною площею 1500,00 кв м, кадастровий номер :04:001:0188, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке не зареєстроване за ним у встановленому законом порядку.

Частиною 10 ст. 440 ЦПК України передбачено, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 11 ст. 440 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Окрім того подання про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, не може бути задоволено судом за правилами ч. 10 ст. 440 ЦПК України, оскільки приватний виконавець не довів відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення.

Документів щодо відсутності у ОСОБА_1 , боржника у виконавочому провадженні, будь-якого іншого майна, на яке можна звернути стягнення, матеріали справи не містять, оскільки не надано підтвердження того, що, з`ясовуючи питання наявності у боржника іншого майна та коштів, на які можна першочергово звернути стягнення, державний виконавець направляв запити до органів ДФСУ та ПФУ щодо вказаної фізичної особи.

Вказане свідчить про недотримання приватним виконавцем при зверненні до суду з відповідним поданням вимог ст.ст. 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не було зареєстровано у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст. 440 ЦПК України, ст.ст. 18, 50, 51, 63 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про звернення стягнення на майно боржника право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Дубовік