Справа №173/425/21
Провадження №2/173/438/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді - Петрюк Т.М.

при секретареві Рудовій Л.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні , за правилами прощеного провадження, в м. Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Гаман Олександр Миколайович, до товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» і про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за аа затримання розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

09.03.2021 року до суду звернулась позивач ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Гаман О.М., з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за аа затримання розрахунку до відповідача ТОВ «СОЛОМА»

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.03.2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 06.05.2021 року.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась відповідно до положень ст. 247 ЦПК України

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 98 767 грн 11 коп., я кА складається яз наступного:

-40 594.48 грн., заборгованість по заробітній платі на день звільнення включаючи компенсацію за невикористану відпустку;

-29 645.28 грн., вихідна допомога

-28 636.35 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12.10.2020 року по 25.02.2021 року

Стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення суду в сумі 299.33 грн.

Та стягнути з відповідача понесені судові витрати 908.00 грн..за сплачений судовий збір та 10 000 грн.. за надання правової допомоги. .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. 29.11.2019 року вона була прийнятта на роботу на посад бухгалтера в ТОВ «Солома», про що що здійснений запис № 11 у трудовій книжці НОМЕР_1

12.10.2020 року вона була звільнена з роботи за п. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв`язку з невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю та умов трудового договору, а саме тривалою невиплатою заробітної плати.

На день звільнення роботодавцем була нарахована відповідача але не виплачена заробітна плата , вихідна допомога та компенсація за невикористану вдпустку в сумі 70 239. 76 грн., в тому числі:

-32 279.32 грн., заробітна плата;

- 8 315.16 грн.. компенсація за невикористану відпустку

-29 645.28 грн.. вихідна допомога згідно ст.. 44 КЗпП України.

На день звільнення відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми належні при звільнені та не здійснив виплату належних коштів, а лише надав розрахунковий листок за жовтень 2020 року, що й стало підставою подання ним даної позовної заяви.

Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносин

Як встановлено в судовому засіданні 29 листопада 2019 року позивач була прийнята на роботу в ТОВ «Солома» на посаду бухгалтера. 12 жовтня 2020 року позивача було звільнено з займаної посади за п.3 ст. 38 КЗпП України, за угодою сторін, що підтверджується даними трудової книжки.

За час роботи у ТОВ «Солома» перед позивачем виникла заборгованість із виплати заробітної плати, яка згідно розрахункового листка за жовтень місяць 2020 року складає 57 834 грн. 74 коп., , до якої включено і компенсацію за невикористану відпустку в сумі 8 315.16 грн і вихідну допомогу в сумі - 29 645.28 грн..

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненним працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 3, 6 ст, 43 Конституції України - Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Судом встановлено, що за період роботи позивача в ТОВ «Солома» виникла заборгованість із заробітної плати, яка на час звільнення позивача, станом на 12.10.2020 року останньому не виплачена. Загальна сума заборгованості із заробітної плати на час звільнення склала 57 834 грн. 74 коп .

Доказів того, що на час розгляду справи дана заборгованість із заробітної плати перед позивачем погашена, відповідачем суду не надано. З чого суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в межах суми заборгованості.зазначеної у розрахунковому листі за жовтень 2020 року в сумі 57 834 грн. 74 коп., до якої включено і і компенсацію за невикористану відпустку в сумі 8 315.16 грн і вихідну допомогу в сумі - 29 645.28 грн.

Доказів про наявність заборгованості відповідача перед позивачем виключно по заробітній платі в сумі - 32 279.32 грн., суду не надано.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходить з наступного:

Відповідно до положень ч.1 ст. 117 КЗпП України - В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» -

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями).

Згідно з п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Обов`язок власника або уповноваженого ним органом, передбачений ст.117 Кодексу законів про працю України, щодо виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку є саме випадком збереження середньої заробітної плати.

Згідно п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так як на час розгляду спору позивачеві не виплачена заробітна плата, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку з моменту звільнення по час ухвалення рішення суду.

Судом виносилась ухвала про зобов`язання відповідача надати довідку про розмір заборгованості із заробітної плати та середній заробіток позивача але даного доказу суду не надано.

Відповідно про індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, надану позивачем, встановлено, що в серпні і вересні 2020 року місяці (два повних місяці роботи перед звільненням) позивачеві нарахована заробітна плата в сумі 3470.67 грн. +9101.30 грн. = 12 571 грн. 97 коп.

В серпні і вересні місяці 2020 року було 42 робочих днів, з урахуванням дати звільнення позивача. Таким чином середній заробіток позивача складатиме: 12 571 грн. 97 коп. : 42 днів = 299 грн. 33 коп. Х 142 днів (кількість днів з моменту звільнення до ухвалення рішення суду) = 42 504 грн. 86 коп.

Таким чином за період з 13.10.2020 року по 06.05.2021 року середній заробіток позивача складає: 42 504 грн. 86 коп. Дана сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 233 КЗпП України - Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до глави ХІХ Прикінцеві положення КЗпП України - Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.2020 року № 1256 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» - Установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2

Таким чином позивачем не пропущений строк, передбачений ст.. 233 КЗпП України щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі чого суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості із заробітної плати за один місяць.

Виходячи з того, що позовні вимоги позивача задоволені та відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908.00 грн. Також з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір 95.39 грн., відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про в відшкодування судових витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч1,2. 3 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу;

Відповідно до ч.1,2. 3, 4 , 5 ст. 137 ЦПК України - Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд вважає, що стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10 000.00 грн., задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано доказів розрахунку та сплати даної суми .

Керуючись ст.ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» (, юридична адреса: вул. Нова, 50-А м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, 51660 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі в сумі 57 834 (п`ятдесят сім тисяч вісімсот тридцять чотири ) грн. 74 коп. і середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13.10.2020 року по 06.05.2021 року в сумі 42 504 (сорок дві тисячі п`ятсот чотири) грн. 86 коп., з наступним утримання податків і зборів.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» (, юридична адреса: вул. Нова, 50а м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, 51660 ) судовий збір на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , - 908.00 (дев`ятсот вісім) грн. на відшкодування понесених судових витрат по платі судового збору

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Солома» (, юридична адреса: вул. Нова, 50а м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, 51660 ) на користь держави судовий збір в сумі 95.39 грн.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10 000.00 грн, відмовити.

Рішення в межах виплати заборгованості із заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського Апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 06.05.2021 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 14.05.2021 року

Дата набрання законної сили: 08.06.2021 року