Справа № 130/2754/20
Провадження № 22-ц/801/987/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сенько Л. Ю.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 рокуСправа № 130/2754/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області, Вінницької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Сенько Л. Ю., в приміщенні суду в м. Жмеринка, -

в с т а н о в и в :

26 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області, Вінницької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що постановою Вінницького апеляційного суду від 17 листопада 2020 року скасовано ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2020 року про відмову відкрити провадження у зв`язку з поданням позивачем безпідставних та штучних позовів. Посилається, що відповідачі протягом років навмисне не виконують вимоги КПК України та не надають оцінку своїм підлеглим. Вважає, що оцінку таким діям вимушений давати суд. В обґрунтування розміру шкоди зазначає свій похилий вік, а також порушенням права позивача на швидке, неупереджене слідство.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України 50000 грн. моральної шкоди на його користь.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки підставою для стягнення моральної шкоди позивач визначив бездіяльність усіх відповідачів щодо виконання вимог КПК про неупереджене та швидке слідство у кримінальних провадженнях, однак позивач не зазначає чи розглядалося в порядку КПК оскарження дій, бездіяльності та рішень відповідачів у рамках кримінального провадження та не надаються докази на підтвердження їх незаконної бездіяльності. Будь якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідачів, позивачем суду не надано.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено та не заперечується сторонами, що супровідними листами Жмеринської місцевої прокуратури: № 74-72-16 від 13.10.19, №74-72-16 від 06.05.19, №74-72-16 від 13.05.19, №04/2/2-55-19 від 13.09.2019 адресованими ОСОБА_1 повідомлялось:

-у кримінальному провадженні № 0000022 на даний час проводиться досудове розслідування, про результати якого ОСОБА_1 буде повідомлено слідчим у вказаному кримінальному провадженні в порядку встановленому КПК України. Роз`яснено, що порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора до суду передбачено статтями 303-310 КПК України. /а. с. 3/;

-у провадженні слідчого відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області перебувають кримінальні провадження : № 0000023 від 10.05.2018 за ч. 1 ст. 384 КК України; № 0000022 від 10.05.2018 за ч. 1 ст. 382 КК України; № 0000041 від 12.06.2017 за ч. 1 ст. 358 КК України; № 0000047 від 29.06.2017 за ч. 1 ст. 296 КК України; № 0000045 від 16.06.2017 за ч. 1 ст. 367 КК України; № 0000059 від 19.11.2018 за ч. 1 ст. 384 КК України; № 0000060 від 19.11.2018 за ч. 1 ст. 356 КК України; № 0000053 від 12.06.2017 за ч. 1 ст. 358 КК України. Кримінальні провадження № 0000058 від 16.11.2018 за ч. 1 ст. 384 КК України та № 0000020 від 12.08.2016 за ч. 1 ст. 165 КК України, закриті слідчими на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України 14.03.2019 та 29.04.2019 відповідно. У провадженні слідчого відділення Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області перебуває кримінальне провадження № 0000020 від 21.03.2017 за ч. 1 ст. 384 КК України. Під час вивчення стану досудового розслідування у вищевказаних кримінальних провадженнях вставнолено, що слідчими слідчих відділень Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Барського ВП ГУНП у Вінницькій області допущено тяганину під час досудового розслідування. З метою забезпечення дотримання розумних строків слідства заступником керівника Жмеринської місцевої прокуратури надано процесуальним керівникам у вищевказаних кримінальних провадженнях вказівки щодо процесуальних дій, необхідних для прийняття остаточних рішень, із зазначенням відповідних строків їх проведення /а. с. 4/;

-слідчими відділеннями Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами ОСОБА_1 та ухвалами Жмеринського міськрайонного суду за наступними номерами № 0000023 від 10.05.2018 за ч. 1 ст. 384 КК України; № 0000022 від 10.05.2018 за ч. 1 ст. 382 КК України; № 0000041 від 12.06.2017 за ч. 1 ст. 358 КК України; № 0000047 від 29.06.2017 за ч. 1 ст. 296 КК України; № 0000020 від 12.08.2016 за ч. 1 ст. 165 КК України,№ 0000045 від 16.06.2017 за ч. 1 ст. 367 КК України; № 0000059 від 19.11.2018 за ч. 1 ст. 384 КК України; № 0000060 від 19.11.2018 за ч. 1 ст. 356 КК України; № 0000053 від 27.03.2017 за ч. 1 ст. 366 КК України; № 0000020 від 21.03.2017 за ч. 1 ст. 384 КК України. Вивченням стану досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень установлено, що слідчими слідчих відділень Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області допущено тяганину при розслідуванні вищевказаних кримінальних проваджень, досудове розслідування здійснюється в порушення вимог статей 2, 9, 28 КПК України, в результаті чого Жмеринською місцевою прокуратурою підготовлено вказівку на адресу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про вжиття заходів спрямованих на усунення виявлених порушень та вирішення питання про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності /а. с. 5-6/;

-про направлення звернення ОСОБА_1 від 12.09.2019 щодо можливого неналежного розслідування кримінального провадження та з інших питань на адресу керівника Жмеринської місцевої прокуратури /а. с. 7/.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з держави моральної шкоди, заподіяної невиконанням державними органами вимог КПК України, а саме, як значиться в позовній заяві, визнати відсутність контролю відповідача за кримінальними справами та стягнути у зв`язку з цим з відповідача моральну шкоду.

Завдання моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частини перша статті 23 ЦК України).

Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями статті 1176 ЦК України, якою врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Оскільки у справі, що розглядається йдеться про шкоду, спричинену фізичній особі внаслідок бездіяльності посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, то відповідно до положень частини шостої статті 1176 ЦК України така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов висновку про недоведеність, необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем недоведено незаконності дій/бездіяльності відповідачів, факту нанесення йому шкоди саме посадовими особами відповідачів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками, зробленими судом першої інстанції, з таких підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК), суд наділений можливістю у виключних випадках збирати докази за власною ініціативою (ч. 7 ст. 81 ЦПК).

Загальне правило щодо розподілу функцій сторін та суду у доказовій діяльності випливає із системного тлумачення положень ЦПК. Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Також частиною першою статті 81 ЦПК України на кожну сторону покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина друга статті 78 та частина перша статті 89 ЦПК України).

Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що бездіяльність посадових осіб відповідачів доведена не була. Докази оскарження позивачем бездіяльності відповідачів у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством, в матеріалах справи відсутні.

Листи прокуратури, долучені до позову позивачем, не є доказами неправомірності дій органів прокуратури (відповідачів у справі) та не можуть бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів стосовно предмету позову матеріали справи не місять, з наданих позивачем доказів неможливо встановити які саме вимоги КПК України не виконуються державними органами та який причинно-наслідковий зв`язок між незаконними діями/бездіяльністю відповідачів та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов (моральна шкода в розмірі 50 000 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження бездіяльності відповідачів та як наслідок, спричинення моральної шкоди позивачеві.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведене в апеляційній скарзі не спростовує вірних висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 березня 2021 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський