Провадження № 2/761/4590/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва:

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

відповідача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності за кредитом, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом.

Ухвалою суду від 21.12.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено у спрощене позовне провадження із викликом сторін.

В судовому засіданні відповідач підтримала подане клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що жодного договору про отримання кредиту вона не підписувала та грошових коштів кредиту не отримувала в банку. Вона також не ознайомлювалась із умовами і правилами надання банківських послуг, а анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не є належним чином оформленим договором кредитування. Недодержання письмової форми є підставою для визнання кредитного договору нікчемним, а електронна гривня в Україні відсутня. При цьому, пластикова карта приватбанку - це є карта лояльності для нарахування бонусів, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Розгляд справи проведено за відсутністю позивача та його представника.

Заслухавши думку присутньої відповідачки, дослідивши зміст позовних вимог і вимог заяви про закриття, суд прийшов до наступних висновків.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо:

1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) відсутній предмет спору;

3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом;

5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом;

6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу;

7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Між тим, жодних з вище перелічених підстав відповідачкою наведено не було, її суб`єктивна думка щодо визнання нікчемної кредитної угоди не підтверджена належними доказами.

По цій же справі позивачем є ПАТ «КБ «Приватбанк», який просить стягнути заборгованність по кредиту з відповідачки. Предмет спору наявний, зважаючи на невизнання позову відповідачкою, але визнання нею факту отримання та розпорядження коштами по крежиту, а тому справа не може бути закрита на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки спір виник між іншими сторонами, ніж у вищевказаних справах.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції). Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції). У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

З метою уникнення надмірного формалізму та неправомірного обмеження доступу до суду, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі з наведених підстав.

Керуючись ст. ст. 13, 255, 256, 261, 353-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі №761/40640/20.

У відповідності до вимог ст..353 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення на неї може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: А.А.Осаулов