ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2176/21 Справа № 202/126/20 Головуючий у першій інстанції: Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - Хандюги Василя Васильовича на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 29.03.2019 року в м. Дніпро по пр. Слобожанському, 42, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mitsubishi L200, державний номерний знак НОМЕР_1 , виконуючи розворот де це заборонено, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з авто BMW державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в протилежному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ Страхова компанія «Галицька». З метою компенсації спричинених в результаті даної ДТП збитків, позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька», яке не здійснило йому виплату страхового відшкодування. Згідно звіту ринкова вартість автомобіля BMW 728і, державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент оцінки складає 204229,29 грн.; утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля (вартість автомобіля після ДТП) BMW 728і, державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент оцінки складає 83226,04 грн. Таким чином, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Галицька» мало виплатити 98000,00 грн. Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Галицька» ігнорує звернення позивача та в добровільному порядку не відшкодовує суму страхового відшкодування. ОСОБА_1 зобов`язаний компенсувати позивачу матеріальну шкоду, яка складається з різниці між розміром матеріального збитку та сумою страхового відшкодування у сумі 21003,25 грн. та франшизу у сумі 2000,00 грн., а всього 23003,25 грн. В обґрунтування позову позивач, зокрема, зазначає, що відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тому позивач просив стягнути на свою користь з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» страхове відшкодування в розмірі 98000,00 грн., пеню на суму заборгованості за період з 11.04.2019 року по 24.12.2019 року включно в сумі 23106,49 грн.; 3% річних на суму заборгованості за період з 11.04.2019 року по 24.12.2019 року включно в розмірі 2078,13 грн.; індекс інфляції на суму заборгованості за період з 11.04.2019 року по 24.12.2019 року включно в розмірі 3136 грн., а всього 126320,62 грн. та стягнути з ОСОБА_1 матеріальні збитки в сумі 23003,25 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2020 року позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 98000,00 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 23106, 49 грн., 3% річних за період в сумі 2078,13 грн., індекс інфляції в сумі 3136 грн., а всього 126320,62 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки в сумі 23003,25 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 1263,13 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 229,95 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення з нього матеріальних збитків в сумі 23003,25 грн. з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення шкоди.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 29.03.2019 року в м. Дніпро по пр. Слобожанському, 42, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mitsubishi L200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконуючи розворот де це заборонено, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з авто BMW 728I, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в протилежному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 9).

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2019 року у справі №202/2649/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП (а.с. 9).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 червня 2019 року апеляційну скаргу адвоката Хандога В.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року задоволено частково. Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року змінено шляхом пом`якшення покарання, застосувавши до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - 340 грн. В іншій частині постанову залишено без змін (а.с. 10-11).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АО/0197989 від 11.01.2019 року в приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «Галицька» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн. та розміром франшизи 2000,00 грн. (а.с. 119).

Власником транспортного засобу BMW 728I, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 2341 (а.с. 8).

Згідно звіту №YD04819 вартості утилізації КТЗ після ДТП, складеного оцінювачем ОСОБА_4 26.04.2019 року, ринкова вартість автомобіля BMW 728і, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент оцінки (на дату - 29.03.2019 року) складає 204229,29 грн.; утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля (вартість автомобіля після ДТП) BMW728i, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент оцінки складає 83226,04 грн. (а.с. 28-37).

З метою компенсації спричинених в результаті даної ДТП збитків, позивач звернувся 10.04.2019 року до приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» (а.с. 13).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-IV).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особою, відповідальною за завданні збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Крім того, у пункті 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, у їх сукупності; встановивши, що вказане вище ДТП29.03.2019 року сталося з вини відповідача; ринкова вартість автомобіля BMW 728і, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 204229,29 грн., а утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля (вартість автомобіля після ДТП) позивача складає 83226,04 грн.; приймаючи до уваги ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн. та розмір франшизи 2000,00 грн.; враховуючи, що розмір завданої позивачу шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріального збитку в сумі 21003,25 грн. (204229,29 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП) з відрахуванням 83226,04 грн. (утилізаційна вартість пошкодженого в ДТП автомобіля) та з відрахуванням 100000,00 грн. (ліміт страхового відшкодування)) та франшизи 2000,00 грн., яка також підлягає стягненню з винуватця ДТП, на загальну суму 23003,25 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем розміру завданої йому шкоди, - є безпідставними, спростовуються наведеними вище письмовими доказами, які відповідають вимогам ст.ст. 77 - 80 ЦПК України.

Нормами ЦПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (частина 3 статті 102 ЦПК України).

Згідно копії сертифікату №1020/18 від 28.12.2018 року, виданого ОСОБА_5 , він є спеціалістом (оцінювачем) з оцінки колісних транспортних засобів (а.с. 37).

Судом приймається до уваги вказаний вище звіт №YD04819 вартості утилізації КТЗ після ДТП, складений оцінювачем ОСОБА_4 26.04.2019 року (а.с. 28-37), який, відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (зі мінами).

Колегія звертає також увагу, що звітом №YD04819 вартості утилізації КТЗ після ДТП, складеним оцінювачем ОСОБА_4 26.04.2019 року, визначено саме ринкову вартість автомобіля до ДТП та утилізаційну вартість пошкодженого автомобіля після ДТП.

На сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (стаття 81 ЦПК України).

Судом роз`яснено в судовому засіданні право на проведення відповідної експертизи, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання від 16.03.2021 року.

Будь-яких інших доказів на спростування заявленого позивачем до стягнення розміру матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП, не представлено; клопотань про витребування відповідних доказів судом, призначення відповідної експертизи - не заявлено, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання від 16.03.2021 року.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд звертає увагу, що рішення місцевого суду оскаржене в частині задоволених позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 , а тому суд апеляційної інстанції справу в частині вирішення позовних вимог про стягнення грошових коштів з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» не переглядає, відповідно до вимог ч. 2 ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляну на викладене, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Хандюги Василя Васильовича - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2020 року - в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді