Справа № 2н-2572/2008
Провадження № 4-с/211/13/21
У Х В А Л А

іменем України

14 травня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Чернушкіній Г.В.,

за участю

за відсутності сторін по справі, розглянувши в місті Кривому Розі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) Красильникової Вікторії Сергіївни, зацікавлені особи: Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції( м. Дніпро), Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» про арешт майна, -

встановив:

17.02.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) Красильникової В.С. щодо не зняття арешту з її майна, який був накладений 21 квітня 2017року постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 25257690 та зобов`язати державного виконавця зняти арешт з майна. В обґрунтування скарги зазначила, що на виконанні у Довгинцівському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) перебувало виконавче провадження № 52557690, в межах якого 21 квітня 2017 року державним виконавцем Красильниковою В.С. було накладено арешт на її майно ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ( після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 . 28.04.2017 року постановою державного виконавця Довгинцівського відділу ДВС у м. Кривому Розі Красильниковою В.С. судовий наказ повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, в провадженні Довгинцівського відділу ДВС у м. Кривому Розі перебували виконавчі провадження № 19134130, № 3884155, № 52557690, № 60248778, які були відкриті на підставі судового наказу від 30.05.2008 року № 2н-2575, виданого Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Вона неодноразово зверталась до Довгинцівського ВДВС з проханням розстрочити погашення боргу. По виконавчому провадженню № .03.2020 року постановою державного виконавця Довгинцівського відділу ДВС у м. Кривому Розі Казаковою М.Ю. судовий наказ повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Однак, після повернення виконавчого листа стягувачеві державним виконавцем протиправне не знято арешт з майна боржника. На її звернення від 19.01.2021 року про зняття арешту Довгинцівським відділом ДВС у м. Кривому Розі 28.01.2021 року за вих.. № 5369 надано відмову та роз`яснено, що арешт з майна боржника може бути знятий лише за умови оплати боргу за судовим наказом, виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, щов загальній сумі становить 5768,79 грн. Вважає, що бездіяльність посадових осіб Довгинцівського відділу ДВС щодо не зняття арешту з майна боржника після повернення державним виконавцем виконавчого листа стягувачеві є неправомірною, у зв`язку з чим просила суд задовольнити її скаргу.

Ухвалою суду від 19.02.2021 року поновлено строк звернення до суду зі скаргою, прийнято скаргу до розгляду та залучено в якості зацікавленої особи Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа».

27.04.2021 року представник Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) до суду надав відзив на скаргу. Просили у задоволенні скарги відмовити, оскільки державний виконавець діяв у межах та у спосіб, визначений законодавством. Виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 були завершені, а виконавчі документи повернуті стягувану. Борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не сплачені. Підстави для винесення постанови про зняття арешту відсутні. Скаргу просили розглядати без участі представника ДВС.

У судове засідання сторони не з`явилися, представник заявника адвокат Верхуша Я.О. до суду надав заяву про розгляд скарги у його відсутність, на скарзі наполягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши сторони, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні в Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) перебували виконавчі провадження № 38841533 від 15.07.2013 року з виконання виконавчого документу № 2н-2572/2008 виданого Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 30.05.2008 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» боргу у розмірі 3902,54 грн. Постановою державного виконавця від 15.07.2013 року відкрито виконавче провадження ( а.с. 9), № 52557690 від 04.10.2016 року з виконання виконавчого документу № 2н-2572/2008 виданого Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 30.05.2008 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» боргу у розмірі 2430,00 грн. Постановою державного виконавця від 04.10.2016 року відкрито виконавче провадження ( а.с. 10).

Постановою державного виконавця від 28.04.2017 року ВП 52557690 повернуто виконавчий документ № 2н-2572/2008 виданий 30.05.2008 року без виконання відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» ( а.с. 12).

Постановою державного виконавця від 23.03.2020 року ВП 60248778 повернуто виконавчий документ № 2н-2572/2008 виданий 30.05.2008 року без виконання відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» ( а.с. 11).

Постановою державного виконавця від 21.04.2017 року по виконавчому провадженню № 52557690 накладено арешт на все майно боржника ( а.с. 13).

ОСОБА_2 23.02.2010 року після розврання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 ( а.с. 22 копія свідоцтва про розірвання шлюбу).

На звернення ОСОБА_1 від 19.01.2021 року про зняття арешту Довгинцівським відділом ДВС у м. Кривому Розі 28.01.2021 року за вих.. № 5369 надано відмову та роз`яснено, що арешт з майна боржника може бути знятий лише за умови оплати боргу за судовим наказом, виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, що в загальній сумі становить 5768,79 грн. ( а.с. 20).

Відповідно достатті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013від 26червня 2013року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення вимог статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 1999 року, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частинами 1 та 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 1999 року передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 2016 року виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавчепровадження» в редакції 2016 року не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону.

Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають. Такий механізм запроваджено законодавцем з метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 2016 року повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Матеріали справи свідчать про те, що виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення, для задоволення вимог стягувача.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що під час повернення виконавчого документу стягувачу згідно пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не передбачено зняття арешту з майна боржника, у державного виконавця не було підстав для зняття арешту.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 (провадження № 61-1589св19).

Обов`язковими підставами визнання рішень, дій чи бездіяльності виконавця є не лише сам по собі факт недотримання ним вимог Закону України «Про виконавче провадження», а порушення прав сторони виконавчого провадження.

За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, а тому з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність у діях державного виконавця порушення вимог чинного на час вчинення виконавчих дії законодавства.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Враховуючи, що ОСОБА_1 пропустила строк для оскарження дій державного виконавця з поважних причин, то вказаний строк підлягає поновленню.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 7, 19, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із скаргою.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) Красильникової Вікторії Сергіївни, зацікавлені особи: Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції( м. Дніпро), Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 14 травня 2021 року.

Суддя: В. А. Папарига