Справа № 628/402/21
Провадження № 2/628/409/21
РІШЕННЯ
17 травня 2021 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області
в складі: головуючого - судді Коваленко О.А.
при секретарі Кравцовій В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Куп`янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Куп`янський машинобудівний завод» про стягнення нарахованої та не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
20 лютого 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Куп`янський машинобудівний завод» про стягнення нарахованої та не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказавши наступне.
Позивач та його представник адвокат Маслій Т.В. в судове засідання не з`явились, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.
Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що за наказом № 36 від 09.09.2016 року, виданим на підставі протоколу засідання наглядової ради від 07.09.2016 року та контракту від 09.09.2016 року, ОСОБА_1 , приступив до виконання обов`язків генерального директора ПАТ «КУП`ЯНСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД» із 09.09.2016 року (а.с.12).
За наказом № 79 від 13.12.2016 року ОСОБА_1 обрано генеральним директором Приватного акціонерного товариства «Куп`янський машинобудівний завод» з 13.12.2016 р.. (а.с.13).
12 квітня 2019 року між позивачем та ПРАТ «КУП`ЯНСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД» був укладений контракт генерального директора Приватного акціонерного товариства КУП`ЯНСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД» (далі - контракт). Відповідно до п. 1.2 контракту керівник зобов`язується одноособово здійснювати поточне управління (керівництво) Товариством з метою забезпечення його прибуткової діяльності, ефективного використання та зберігання майна, а Товариство зобов`язується створювати належні умови для роботи керівника. Відповідно до умов п. 3.1 контракту за рахунок грошових коштів товариства керівникові щомісяця виплачується заробітна плата. Відповідно до умов п. 3.2 контракту заробітна плата керівника складається з посадового окладу, розмір якої визначається штатним розкладом, додаткових виплат: премії та/або персональної надбавки, разових виплат за виконання завдань визначених Наглядовою радою. Відповідно до п. 3.3 контракту керівнику надається чергова щорічна основна відпустка тривалістю 32 календарних дні із збереженням середньомісячної заробітної плати. Відповідно до п. 6.1 контракту він набуває чинності з 12.04.2019 року та діє по 11.04.2020 року включно. 01.04. 2020 року укладено додаткову угоду до контракту, якою внесено зміни щодо строку дії контракту до 31.05.2020 року включно. 12.05.2020 року укладено додаткову угоду до контракту, якою внесено зміни щодо строку дії контракту до 30.06.2020 року включно. 30.06.2020 року укладено додаткову угоду до контракту, якою внесено зміни щодо строку дії контракту до 31.12.2020 року включно. (а.с.15-20).
Наказом № 70-к від 16.12.2020 р., виданим на підставі протоколу засідання наглядової ради від 16.12.2020 року, ОСОБА_1 звільнено з 17.12.2020 року за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, бухгалтерії доручено провести повний розрахунок, у тому числі виплатити компенсацію за 102 дня невикористаної основної відпустки. (а.с.14).
Факти призначення ОСОБА_1 на посаду генерального директора ПАТ «Куп`янський машзавод» та його звільнення з посади підтверджуються записами №31-№33 в трудовій книжці НОМЕР_1 , виданій на ім`я ОСОБА_2 05.08.1997 р.. (а.с.21-24).
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Статтею 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до частини першої ст.94 КЗпП України (далі КЗпП) заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною першою ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" (до 1 січня 1997 року). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100.
Відповідно до п.2 ч. ІІ вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Згідно п. 7 ч. ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.
Відповідно до наказу № 70-к від 16.12.2020 року бухгалтерії належало провести повний розрахунок з ОСОБА_1 , у тому числі виплатити компенсацію за 102 дні невикористаної основної відпустки.
Щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні, суд приходить до наступного.
За змістом статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні.
Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Пунктом 5 розділу IV Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Зважаючи на зазначене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.
Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів в період затримки.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Куп`янський машинобудівний завод» про стягнення нарахованої та не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Куп`янський машинобудівний завод» (код 00372307, місцезнаходження: Харківська область, м. Куп`янськ, вул.. Студентська, буд.38), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 908,00 грн..
Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 04 березня 2021 року про забезпечення позову, а саме: заборонити усім державним реєстраторам та суб`єктам державної реєстрації, в тому числі державним реєстраторам будь-яких відділів чи управлінь юстиції, що входять до структури Міністерства юстиції України, нотаріусам як спеціальним суб`єктам, на яких покладаються функції державних реєстраторів, проводити будь-які реєстраційні дії щодо ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КУП`ЯНСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД" (ПРАТ "КУП`ЯНСЬКИЙ МАШЗАВОД"), ідентифікаційний код юридичної особи: 00372307 - продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Куп`янський міськрайонний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складений 18 травня 2021 року.

Головуючий Коваленко О.А.