РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/356/21

Провадження № 2/293/514/2021

13 травня 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.

за участю секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Черняхів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17.07.2009 року. Після розлучення у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з народження постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. 17.03.2020 Богунським районним судом м. Житомира винесений судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 . На даний час на виконанні у Черняхівському районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів за вищевказаним судовим наказом. Проте, відповідач аліменти в повному обсязі не сплачує; іншої допомоги на виховання та утримання дочки також не надає; особистим життям дитини не цікавиться та не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, фізичному, духовному та моральному розвитку. Після досягнення дитиною трьох років відповідач з нею разом не проживав. Зважаючи на таку поведінку відповідача та на його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, вважає, що є всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідача.

Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року справа прийнята до розгляду та призначене підготовче засідання (а.с.33-34).

22 березня 2021 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с.61-62).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Грішин Є.О., що діє на підставі ордера серії ЖТ № 090035 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач також додала, що вона на даний час перебуває у шлюбі з іншим чоловіком ОСОБА_6 , від якого у неї народилась друга дитина та її донька ОСОБА_4 на даний час зростає у здоровій родині, її чоловіка називає татом, який має намір удочерити ОСОБА_4 та піклується про її духовне, фізичне та моральне виховання.

Представник позивача в судовому засіданні також наполягав на тому, що поведінка відповідача не вказує, що останній бажає стати на шлях виправлення щодо виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Звернув увагу суду на те, що відповідач двічі викликався на засідання комісії виконавчого комітету Житомирської міської ради, де вирішувалось питання про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення його батьківських прав, однак, він бажання відстояти свої права не виявив. На його думку, позбавлення відповідача батьківських прав сприятиме психологічному здоров`ю дитини, яка страждає після розмов з батьком.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, зазначивши, що від обов`язку утримувати дитину не відмовляється, аліменти сплачує по мірі своїх фінансових можливостей. Вказав, що на час розгляду справи погасив усю наявну заборгованість по аліментам (взяв кредит для погашення). З донькою спілкується інколи по телефону, бачиться не часто, оскільки йому не дозволяє позивач. Востаннє бачив дитину десь у грудні 2020 року, коли приїхав в м. Житомир привітати її з днем народження. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки він є батьком, любить свою доньку та думає про неї кожен день.

Представник третьої особи - служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради Колосюк О.Ю., який дії по довіреності №66/52 від 06.01.2021, в судове засідання не з`явився, просив слухати справу без його участі у зв`язку зі службовою необхідністю. При винесенні рішення покладається на розсуд суду, просить врахувати якнайкращі інтереси дитини. Долучив копію висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки і піклування, щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 (а.с.74-78).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала, що є рідною сестрою позивача, колишній чоловік якої - ОСОБА_3 неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно своєї доньки ОСОБА_4 . На даний час позивач перебуває у шлюбі з іншим чоловіком ОСОБА_6 , якого ОСОБА_4 називає татом. Вказала, що відповідач останній раз вітав доньку з днем народження, більше не проявляє батьківської опіки та не приймає участі у її вихованні.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні надала пояснення, що є близькою подругою та кумою ОСОБА_1 , з якою знайомі близько 16 років, а тому їй відомо, що сімейні відносини з колишнім чоловіком ОСОБА_3 не склались, вони часто сварились, участь у вихованні дитини ОСОБА_4 він не приймав, так як часто був відсутній вдома, перебував на заробітках. Вказала, що їй відомо про те, що відповідач востаннє бачився з донькою у грудні 2020 року, привітавши її з днем народження.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити,виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17.07.2009, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.9). Позивач змінила своє прізвище на ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом про шлюб, укладеним з ОСОБА_6 22.12.2020 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_1 є її матір`ю (а.с. 10).

Встановлено, що малолітня ОСОБА_4 проживає у АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 (а.с.12).

Відповідно до судового наказу №295/631/20 від 17.03.2020, виданого Богунським районним судом м. Житомира, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17.01.2020 і до досягнення не повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 01.10.2020 сума заборгованості по сплаті аліментів становить 4058,61 грн. (а.с.15).

Разом з тим, в судовому засіданні сторонами не заперечувалось відсутність заборгованості по сплаті аліментів станом на час розгляду справи в суді.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.09.2020 за заявою ОСОБА_1 : батько ОСОБА_4 - ОСОБА_3 перебуває в розлученні з ОСОБА_1 з 2009, з дитиною не бачиться понад рік, аліменти сплачує нерегулярно, зараз перебуває в реабілітаційному центрі, проходить реабілітацію від наркотичної залежності (а.с.14).

В матеріалах справи містяться постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130, ч.1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.16-18), а також відповідь Комунального некомерційного підприємства «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради, надана на запит суду про те, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в наркологічному відділенні КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» ЖОР з 21.09.2019 по 01.10.2019 з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок комбінованого вживання опіоїдів, канабіноїдів та стимуляторів, синдром залежності (а.с. 57).

З висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки і піклування, щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , затвердженого рішенням міськвиконкому № 400 від 21.04.2021 вбачається, що доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.78).

Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54).

Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58).

У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

У ч. 6 ст. 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки і піклування, щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав зроблений без належного з`ясування всіх обставин, які мають значення при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав, є недостатньо обґрунтованим та не містить достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки.

Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, у ньому не наведено беззаперечних підстав та аргументів, які б вказували на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав; не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування з відповідачем щодо врегулювання даного конфлікту; не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Також, він не містить висновку про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дитини та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини.

Тобто, зазначений висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Крім того, вищевказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Посилання позивача на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем дошкільного навчального закладу дитини повною мірою не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків та не є тією виключною підставою, яка може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Таким чином, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

При цьому суд бере до уваги те, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, та погасив заборгованість по сплаті аліментів, взявши кредит для цієї потреби, та цей факт свідчить про його інтерес до дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивачем та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При цьому позивачем та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач та її представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також, що неналежне виконання ОСОБА_3 його батьківських обов`язків створює загрожу життю та здоров`ю дитини, про що суду не надано жодного доказу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю, однак, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, його слід попередити, що у разі продовження такої поведінки він буде позбавлений батьківських прав.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями ст.ст. 150, 164, 165 СК України, статтями 4,13, 136, 141,247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав, - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Повний текст судового рішення складений 17.05.2021.

Головуюча суддя Л.Й. Проценко