Дата документу 12.05.2021 Справа № 335/9328/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/9328/20 Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.О.
Провадження № 22-ц/807/1475/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» травня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він зареєстрований та проживає у будинку АДРЕСА_1 .

У грудні 2002 року ним з АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» укладено договір № 46422 про надання послуг з газопостачання в його будинок.

В грудні 2012 року посадовими особами АТ «Запоріжгаз» внутрішньобудинковий газопровід прийнято в експлуатацію, про що складено відповідний акт.

13.04.2017 року майстер АТ «Запоріжгаз» ОСОБА_2 обстежила його будинок щодо наявності та роботи газових приладів, за результатами було складено акт про порушення № , згідно з яким порушення полягало у несанкціонованому підключенні газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і приборів перевищує діапазон обчислення вузла обліку).

16.11.2017 року майстром АТ «Запоріжгаз» ОСОБА_2 та головним спеціалістом відділу житлово-комунального господарства районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району Коваленко К.В., у його присутності, складено акт про порушення № , яким зафіксовано виявлене порушення Кодексу газорозподільних систем, а саме, несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і приборів перевищує діапазон обчислення вузла обліку).

20.11.2017 року майстром АТ «Запоріжгаз» ОСОБА_2 складено акт, згідно з яким КС «Beretta» був відключений від мережі газопостачання з встановленням заглушки та опломбуванням. Будь-яких письмових попереджень про відключення будинку від мережі газопостачання він до 20.11.2017 року не отримував.

04.12.2018 року отримав від відповідача рахунок на оплату вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу згідно акту про порушення від 13.04.2017 № з приводу виявленого порушення «несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку». Згідно рахунку, розрахована вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу становить 278 880 грн. 31 коп., яку слід сплатити протягом десяти днів з дати його отримання.

Відключення будинку проведено під час дії опалювального сезону, напередодні зими 2018-2019 років. Інших альтернативних засобів опалення його будинку, крім газоопалення станом на 20.11.2018 року у будинку не існувало.

На час відключення його будинку від мережі газопостачання, у будинку АДРЕСА_1 , фактично мешкала і була зареєстрована неповнолітня дитина - онука, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Він категорично був не із встановленими (виявленими) посадовими особами відповідача порушеннями, а також не згоден із донарахуванням йому до сплати непомірної суми - 277 880 грн. 31 коп., проте взимку він та члени його сім`ї, у тому числі неповнолітня дитина, не могли жити без опалення (газопостачання), яке потрібно не тільки для забезпечення життєздатних умов проживання, а й для приготування їжі. На той час температура у його будинку була 8-10 градусів, у зв`язку з чим спати потрібно було одягненим.

05.12.2018 року, діючи вимушено, під психологічним тиском посадових осіб АТ «Запоріжгаз» та під впливом вкрай тяжких обставин, він уклав на вкрай невигідних умовах із АТ «Запоріжгаз» Договір реструктуризації заборгованості необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу № 46422, умови якого є нереальними для виконання, зокрема, загальна сума заборгованості у розмірі 277 880 грн. 31 коп. реструктуризована йому лише на 6 місяців платежами, найменший із яких становить лише у грудні 2018 у розмірі 25 000 грн., а у травні - 72 800 грн. 31 коп.

На підставі зазначеного просив визнати недійсним договір реструктуризації заборгованості необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу №46422 від 05.12.2018 року, укладений між ПАТ «Запоріжгаз» і ним, внаслідок укладення під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах для останнього.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на укладання договору внаслідок укладення під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах, доведеність укладання договору з метою попередження відключення будинку від газопостачання та проживання малолітньої дитини, неналежну оцінку умов договору та на те, що твердження суду про його звернення до суду після спливу маже двох років не ґрунтуються на положеннях ЦК України, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилалось на відсутність у позивача тяжких обставин під час укладання спірного правочину, відновлення розподілу природного газу 22.11.2017 року, окрім самовільно підключеного газового котла «Beretta», суперечливість поведінки позивача, неоскарження позивачем дій відповідача та розміру заборгованості.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходів з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та на підставі договору № 46422 про надання послуг газопостачання, який укладено між ним та ВАТ «Запоріжгаз», є споживачем природного газу за вказаною адресою.

13 квітня 2017 року за результатами перевірки режиму газопостачання в житловому будинку АДРЕСА_1 ПАТ «Запоріжгаз» встановлено несанкціонована заміна плити газової на КС «Веrеttа» (газовий котел), про що складено акт від 13.04.2017 року, який підписано споживачем без застережень та зауважень.

Згідно з актом про порушення № від 13.04.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку). У вказаному акті також зазначено, що комісія Оператора ГРМ з розгляду цього акту буде проводити засідання 16.03.2018 року.

13.04.2017 року у зв`язку із витоком газу житловий будинок по АДРЕСА_1 відключено від газопостачання, про що ПАТ «Запоріжгаз» складено акт про припинення та відключення газопостачання №.

Згідно з протоколом № 651 засідання комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Запоріжгаз», яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення, від 16.03.2018 року акт про порушення № від 13.04.2017 року задоволено.

16.11.2017 року відповідачем здійснено обстеження домоволодіння споживача ОСОБА_1 , в ході якого виявлено газові прилади: ПГ-4 «Bosch», котел 2-х контурний «Viessmann» 28 квт, котел «Веrеttа» 79 квт, та встановлено несанкціоновану заміну ПГ на КС. Акт підписано позивачем без зауважень.

20.11.2017року за заявою ОСОБА_1 відновлено розподіл природного газу у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у такі газові прилади: ПГ-4 «Bosch», котел 2-х контурний «Viessmann». Газовий котел «Веrеttа» було відключено із встановленням заглушки із пломбою №033146657, про що складено акт від 20.11.2017 року, в якому зафіксовані контрольні показники лічильника газу.

Згідно акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості, з приводу виявлених порушень у виді несанкціонованого підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку, вартість необлікованого об`єму природного газу становить 277 880,31 грн. Вказаний розрахунок ОСОБА_1 04.12.2018 року.

Зазначений розрахунок та дії працівників щодо складання відповідних актів ОСОБА_1 не оскаржено.

Згідно повідомлення від 27.11.2018 року ПАТ «Запоріжгаз», яким на адресу позивача направлявся акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості, позивачу необхідно було вжити заходи щодо погашення вартості необлікованого об`єму природного газу у сумі 277 880 грн. 31 коп. протягом 10 днів з дати отримання повідомлення.

05.12.2018 року між ПАТ «Запоріжгаз» та ОСОБА_1 укладено договір реструктуризації заборгованості необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу № 46422, за умовами якого ПАТ «Запоріжгаз» надає ОСОБА_1 право на погашення заборгованості необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу, що утворилась станом на 05.12.2018 у розмірі 278 880 грн. 31 коп. шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості. Зокрема, у грудні 2018 року ОСОБА_1 мав сплатити платіж у сумі 25 000 грн.; у січні, лютому, березні та квітні 2019 року по 45 000 грн.; у травні 2019 року - 72 880 грн. 31 коп.

Згідно акту про припинення (обмеження) розподілу природного газу № від 29.01.2019 року позивачу припинено газопостачання до його будинку у зв`язку із невиконанням умов договору реструктуризації заборгованості необлікованого об`єму газу.

14.01.2020 року було проведено оплату необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу у сумі 277 880 грн. 31 коп.

24.01.2020 року у зв`язку із проведеною оплатою заборгованості ПАТ «Запоріжгаз» відновлено газопостачання до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на газові прилади в/п «Bosch» та котел «Viessmann» 28.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказаний правовий висновок узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18).

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Підставами визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Тобто для визнання правочину недійсним, на підставі частини першої статті 233 ЦК України, необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника "і", за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів - відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України.

Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі зібраних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору реструктуризації заборгованості необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу №46422 від 05.12.2018 року на підставі статі 233 ЦК України, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір укладений під впливом тяжкої для нього обставини, але на вкрай невигідних для нього умовах. Позивач, який оспорює правочин, мав довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, на час укладення оспорюваного договору в житловому будинку була зареєстрована та проживала його малолітня онука, не підтверджені належними доказами.

Згідно з довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-19/4-611 від 25.05.2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 25.05.2017 року по теперішній час, тобто 25.05.2017 року.

Отже, вказана довідка не свідчить про проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вказаною адресою станом на дату укладення договору реструктуризації заборгованості необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу №46422 - 05.12.2018 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано позивачем, на час укладання спірного договору домоволодіння позивача було підключено до газорозподільної системи, газ поставлявся на всі газові прилади, окрім котла «Веrеttа».

Доводи апеляційної скарги про ненадання судом першої інстанції оцінки його можливості сплати на протязі 6 місяців суми в розмірі 277880,31 грн., не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано відповідних доказів, що є його обов`язком відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 травня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

Г.С. Подліянова