Справа № 698/167/20
Провадження № 2/698/127/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

за участю:

секретаря судових засідань Триліс Я.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у селищі Катеринопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільно нажитого майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом в обґрунтування якого зазначила, що з 26.01.1991 року по 28.01.2020 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 .. Під час вказаного шлюбу вони отримували дохід від ведення спільного господарства, а також отримували інші спільні доходи, за рахунок яких, під час перебування у шлюбі здійснили: будівництво прибудови до житлового будинку, а саме: коридору, площею 4,4 м.кв. - а2; веранди, площею 11,4 м.кв. - а2; кухні, загальною площею 8,9 м.кв.- А1; будівництво ганку, площею 1,7 м.кв. - а3; будівництво прибудови, площею 6,8 м.кв.- б2; будівництво теплиці, площею 10 м.кв. -В1; будівництво сараю, площею 12,5 м.кв. - Г1; будівництво сараю, площею 43,2 м.кв. - Д1; будівництво сараю, площею 8,4 м.кв. - Ж1; будівництво гаражу, площею 22,8 м.кв. -Л1; встановлення воріт з хвірткою -№ 1 та огорожі -№2, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . При цьому позивач зазначає, що вказані вище об`єкти нерухомості не були введені в експлуатацію, а отже є об`єктами незавершеного будівництва.

Також позивач зазначила, що будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності належало матері відповідача ОСОБА_5 , яка померла у 1992 році. Після смерті останньої відповідач фактично прийняв спадщину. В подальшому згідно рішення Лисичобалківської сільської ради від 03.11.1993 року № 13 у приватну власність відповідача була передана у земельна ділянка площею 0,5 га, на якій збудовані вказані вище об`єкти незавершеного будівництва.

На підставі викладеного, керуючись правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-47цс16, позивач просить суд визнати вказані вище об`єкти незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя та провести їх поділ між подружжям з виділенням кожному по Ѕ ідеальній частині.

Відповідач ОСОБА_3 правом надання відзиву не скористався, звернувшись до суду з заявою про залучення письмових доказів з метою наступного дослідження їх в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Зокрема, в обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що починаючи з 1976 року вона та позивач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Після народження спільної дитини у 1990 році вони вирішили та зареєстрували шлюб 26.01.1991 року. Майже відразу після реєстрації шлюбу вона з відповідачем переїхали до місця проживання матері останнього у с. Лисяча Балка, оскільки батько відповідача помер, а його мати хворіла та потребувала стороннього догляду. Пояснила, що до цього часу проживає у колишньому будинку матері відповідача разом з останнім, але з огляду на неочікуване для неї розірвання шлюбу за ініціативою відповідача, не має жодної впевненості, що її не буде виселено останнім з вказаного будинку, оскільки жодні правостановлюючи документи на збудовані ними об`єкти нерухомості відсутні і відповідно державна реєстрація права власності на вказані об`єкти не проводилася. Також пояснила, що дозволи на здійснення будівництва вони не отримували, а земельна ділянка на якій розташовані вказані об`єкти нерухомості приватизована відповідачем.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначили, що будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , за життя належало матері відповідача ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також відповідач зазначив, що спадщину, яка відкрилася після смерті матері він не прийняв. При цьому позивач підтвердив, що, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 вів спільне господарство разом з останньою. Підтвердив, пояснення позивача щодо відсутності будь-яких дозвільних документів на об`єкти незавершеного будівництва, здійсненні під час перебування у шлюбі з останньою. Також підтвердив, що вказані об`єкти незавершеного будівництва не приймалися в експлуатацію. Крім того, зазначив, що заяви про приватизацію земельної ділянки на якій знаходяться об`єкти незавершеного будівництва, до органу місцевого самоврядування він не подавав і тому, йому нічого не відомо про приватизацію вказаної земельної ділянки.

На підставі викладеного, відповідач та його представник вважають, що правовий статус спірного будинковолодіння є невизначеним і через це, у позивача відсутні будь-які майнові права щодо вказаного будинковолодіння.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 26.01.1991 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 26.01.1991 року про що складено актовий запис від 26.01.1991 року №2. Після реєстрації шлюбу дружина отримала шлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».(а.с.6)

З рішення Катеринопільського районного суду від 28.01.2020 року у справі № 698/950/19, яке набрало законної сили 28.02.2020 року вбачається, що шлюб, укладений 26.01.1991 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.(а.с.7)

З довідки від 05.02.2020 року № 46, виданої Лисичобалківською сільською радою вбачається, що, починаючи з 1991 року і по теперішній час, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . Також вбачається, що згідно рішення Лисичобалківської сільської ради від 08.02.2016 року № 3-10/VII вул. Петровського перейменовано у вулицю Шкільна.(а.с.8)

З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 12.02.2020 року, до складу якого, зокрема входять план будинку та характеристика будинку садибного типу з господарськими будівлями вбачається, що під час перебування подружжя у шлюбі: у 2005 році здійснено будівництво прибудови - б2; сараю - Г1; сараю - Д1; гаражу - Л1; а також воріт з хвірткою №1 та огорожі №2; у 2008 році здійснено будівництво прибудови до житлового будинку, а саме: коридору, площею 4,4 м.кв. - а2, веранди, площею 11,4 м.кв. - а2, кухні, загальною площею 8,9 м.кв.- А1; ганку - а3; теплиці - В1; сараю Ж1. (а.с.12-14)

З витягу зі Спадкового реєстру від 27.05.2020 року № 60333564 вбачається, що в останньому відсутні відомості щодо ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .(а.с.34)

З довідки, виданої Звенигородським відділком КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 12.02.2020 року за № 256 о вбачається, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 не зареєстроване.(а.с.36)

З технічного паспорту на будинок садибного типу, виготовленого станом на 22.01.2007 року, до складу якого, зокрема входять план будинку та характеристика будівель та споруд вбачається, що на час виготовлення паспорту житловий будинок не містив прибудови до житлового будинку, а саме: коридору, площею 4,4 м.кв. - а2, веранди, площею 11,4 м.кв. - а2, кухні, загальною площею 8,9 м.кв.- А1. Також на вказаний час у складі домоволодіння відсутні будівлі: ганку - а3; теплиці - В1; сараю Ж1. В той же час, містяться відомості щодо будівель і споруд збудованих у 2005 році.(а.с.38-44)

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно примітки 3 до Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 406 виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту та технічного переоснащення повинно здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та відповідно до розробленої та затвердженої в установленому законодавством порядку проектної документації.

Відповідно до ст. 376 ЦК України 1. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 2. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. 3. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. 4. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. 5. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. 6. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. 7. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно правового висновку, що міститься у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-47цс16 новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Вирішуючи справу суд враховує, право особи, яка здійснила самочинне будівництво на визнання за нею права власності на таке майно в судовому порядку, передбачене ч. 3 ст. 376 ЦК України.

Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, з урахуванням неможливості встановлення правового статусу земельної ділянки на якій розташоване спірне нерухоме майно через неподання сторонами належних та допустимих доказів, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та відповідно наявність законних підстав для їх часткового задоволення. При цьому з огляду на відсутність будь-яких, передбачених законом дозвільних документів на будівництво спірного нерухомого майна та щодо прийняття останнього в експлуатацію, суд визнає, що збудоване подружжям під час шлюбу нерухоме майно має ознаки самочинного будівництва і відповідно визнає, що поділ спірного нерухомого майна як об`єктів незавершеного будівництва є неможливим.

В той же час, суд визнає, що будівельні матеріали, які були використані для будівництва спірного нерухомого майна, були придбані за рахунок коштів, отриманих внаслідок ведення подружжям спільного господарства під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а отже, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи, з визначеного ч. 1 ст. 70 СК України принципу рівності часток подружжя у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка, з урахуванням неможливості реального виділу, суд визнає за кожним з подружжя по Ѕ частці у будівельних матеріалах використаних на: добудову до житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме: коридору, площею 4,4 м.кв. - а2; веранди, площею 11,4 м.кв. - а2; кухні, загальною площею 8,9 м.кв.- А1; на будівництво ганку, площею 1,7 м.кв. - а3; прибудови, площею 6,8 м.кв.- б2; теплиці, площею 10 м.кв. -В1; сараю, площею 12,5 м.кв. - Г1; сараю, площею 43,2 м.кв. - Д1; сараю, площею 8,4 м.кв. - Ж1; гаражу, площею 22,8 м.кв. -Л1; воріт з хвірткою -№ 1; огорожі -№2, які також знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 належить стягнути документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн..

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.4,12,263-265,352,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити - частково.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 будівельні матеріали, які були використані на: добудову до житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме: коридору, площею 4,4 м.кв. - а2; веранди, площею 11,4 м.кв. - а2; кухні, загальною площею 8,9 м.кв.- А1; на будівництво ганку, площею 1,7 м.кв. - а3; прибудови, площею 6,8 м.кв.- б2; теплиці, площею 10 м.кв. -В1; сараю, площею 12,5 м.кв. - Г1; сараю, площею 43,2 м.кв. - Д1; сараю, площею 8,4 м.кв. - Ж1; гаражу, площею 22,8 м.кв. -Л1; воріт з хвірткою -№ 1; огорожі -№2, які також знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку будівельних матеріалів, які були використані на: добудову до житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме: коридору, площею 4,4 м.кв. - а2; веранди, площею 11,4 м.кв. - а2; кухні, загальною площею 8,9 м.кв.- А1; на будівництво ганку, площею 1,7 м.кв. - а3; прибудови, площею 6,8 м.кв.- б2; теплиці, площею 10 м.кв. -В1; сараю, площею 12,5 м.кв. - Г1; сараю, площею 43,2 м.кв. - Д1; сараю, площею 8,4 м.кв. - Ж1; гаражу, площею 22,8 м.кв. -Л1; воріт з хвірткою -№ 1; огорожі -№2, які також знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , без виділу часток в натурі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку будівельних матеріалів, які були використані на: добудову до житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме: коридору, площею 4,4 м.кв. - а2; веранди, площею 11,4 м.кв. - а2; кухні, загальною площею 8,9 м.кв.- А1; на будівництво ганку, площею 1,7 м.кв. - а3; прибудови, площею 6,8 м.кв.- б2; теплиці, площею 10 м.кв. -В1; сараю, площею 12,5 м.кв. - Г1; сараю, площею 43,2 м.кв. - Д1; сараю, площею 8,4 м.кв. - Ж1; гаражу, площею 22,8 м.кв. -Л1; воріт з хвірткою -№ 1; огорожі -№2, які також знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , без виділу часток в натурі.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (Вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Баранов О.І.