Справа № 346/2499/19
Провадження № 2-п/346/14/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді Калинюка О.П.,

з участю: секретаря Нефьодової Т.В.

представника відповідача адвоката Созоника В.В.

представника позивача Крайник О.В.

розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 , подану 06.04.2021 року, про скасування заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.12.2019 року, ухваленого в цивільній справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, -

В С Т А Н О В И В :

вказаним заочним рішенням задоволено позов Укртрансбезпеки та вирішено стягнути з відповідача заборгованість з плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/ або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у розмірі 69 595, 37 грн., що було еквівалентно 2438,37 Євро відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку згідно з актом № 16/368/0009 від 26.04.2016 року.

06.04.2021 року представник відповідача подав до суду вказану заяву, в якій зазначає, що відповідно до ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі. Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгодженні сторонами.

Представник відповідача вказує, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку. Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного суду від 06.06.2018 року у справі № 820/1203/17, за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків(шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди один із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статті 16 ЦК України.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Для вирішення питання про наявність підстав для відшкодування збитків необхідно встановлювати наявність у діях винної особи чотирьох елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. З

Також представник відповідача вказує, що 26.04.2016 року працівниками управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 081047. З даного акту вбачається, що водієм, який здійснював керування вантажним автомобілем марки «Freightliner Columbia», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », та напівпричепом-контейнеровозом, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », був ОСОБА_2 , який надав працівникам Укртрансбезпеки своє посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Однак, не було представлено дорожнього листа та ліцензійної картки.

Згідно з абз. 2 п.2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, ОСОБА_2 на законній підставі використовувався вказаний вантажний автомобіль та напівпричіп-контейнеровоз, а отже дані особи повинні нести відповідальність за завданні збитки державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

В матеріалах судової справи відсутні будь-які докази (товарно-транспортна накладна, договір на перевезення або інший визначений законодавством документ на вантаж тощо), що вказаним автомобілем та напівпричепом перевозився вантаж (харчові добавки) від «Smrexnectargeneral» (порт Одеса) до ТОВ «ЛК Інтерплит» (м. Надвірна Івано-Франківської області), та щодо протяжності маршруту 821 км.

В судовому засіданні представник відповідача вказану заяву підтримав із зазначених підстав, а також зазначив, що фактично відповідач особисто не отримувала ні судових викликів, ні копії заочного рішення, а ці документи замість неї отримували її родичі.

17.05.2021 року представник позивача ОСОБА_3 подала да суду відзив на заяву про скасування заочного рішення, в якій зазначила, що вказану заяву відповідачем подано з пропуском встановленого законом строку, оскільки копію оспорюваного заочного рішення відповідач отримала ще 04.01.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, і це повідомлення є достовірним доказом отримання стороною копії рішення. Жодними доказами не обґрунтовано поважність причин пропуску строку на подання такої заяви.

Сторона відповідач вказує, що саме водій ОСОБА_2 повинен нести відповідальність за завдані збитки державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування, оскільки за законній підставі використовував вказаний вантажний автомобіль з причіпом. Проте, відповідно до ст. 48 Закону «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

-для автомобільного перевізника- документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

-для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеним законодавством становить менше п`яти відсотків. Однак, ОСОБА_1 не надала жодних доказів щодо передачі в законне використання вказаного транспортного засобу з причепом іншим особам. На момент перевірки вказані тягач та причіп не вибували з володіння та користування відповідача, отже, вони використовувалися саме ОСОБА_1 , перевезення вантажу здійснювалось відповідачем (як перевізником).

ОСОБА_1 в заяві не обґрунтувала належними та допустимими доказами поважність причин пропуску строку звернення із заявою про перегляд заочного рішення по справі, поважність причин не з`явлення в судове засідання, поважність причин не подання відзиву на позовну заяву, та не надала докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Отже, така заява є безпідставною.

Тому представник позивача просить заяву ОСОБА_1 про скасування рішення по справі № 346/2499/19 залишити без задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 зазначила, що документи, які складені за наслідками перевірки 26.04.2016 року, містять відомості, перенесені з товаро-транспортної накладної та маршрутного листа. Тому відсутність копій цих двох документів в матеріалах справи не спростовують позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до вимог ч. 3ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення, суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення, скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного провадження.

Положенням ч. 1 ст.288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 10.12.2019 року Коломийським міськрайонним судом ухвалено вищевказане заочне рішення (а.с. 73-79).

Суд дійшов висновку про можливість ухвалення вказаного рішення, враховуючи згоду представника позивача на таке вирішення справи, а також неодноразхове належне повідомлення відповідача про судові засідання, про що свідчать поштові повідомлення про вручення особисто відповідачу судових викликів (а.с. 40, 47, 48, 55, 60, 68).

Копію оспорюваного заочного рішення відповідач особисто отримала 04.01.2020 року (а.с.81).

Судом поверталися відповідачу аналогічні за змістом заяви ухвалами від 08.02. та 09.03.2021 року з підстав пропуску строку їх подання. Тому слід поновити встановлений законом строк та розглянути заяву по суті, оскільки повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з такими ж заявами.

Згідно з положеннями ч.1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Однак, відповідачем не доведено суду наявність зазначених в ч.1 ст.288 ЦПК України обставин. Зокрема, не надано жодного доказу про підтвердження поважності причин систематичних неявок відповідача в судові засідання за умов щоразу належних повідомлень про засідання. Крім того, стороною відповідача не надано суду доказів існування обставин, які перешкоджали подати відзив на позовну заяву, і не вказано про докази, які можуть мати істотне значення для вирішення даної справи.

Тому суд вважає, що відсутні підстави, передбачені ч.1 ст.288 ЦПК України, для скасування заочного рішення.

Керуючись ст. ст.127,288 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

поновити ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.12.2019 року.

Заяву ОСОБА_1 , подану 06.04.2021 року, про скасування заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.12.2019 року, ухваленого в цивільній справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення цієї ухвали.

Суддя Калинюк О. П.