Постанова

Іменем України

13 травня 2021 року

м. Київ

справа № 607/28482/19

провадження № 61-785св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області на постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, прийняту у складі колегії суддів: Бершадської Г. В., Ходоровського М. В., Шевчук Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області про стягнення з Державного бюджету на його користь 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду у кримінальному провадженні № 0000106, а також 70 000 грн витрат на правову допомогу, надану позивачу під час розгляду кримінальної справи.

Позов мотивований тим, що 09 липня 2018 року у справі № 609/23/16-к у кримінальному провадженні № 0000106 Шумським районним судом Тернопільської області прийнято вирок, у відповідності до якого його виправдано у зв`язку із недоведеністю в його діях складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України. Вказаний вирок залишений без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2018 року та постановою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року.

Позивач зазначав, що з моменту оголошення йому підозри (30 вересня 2015 року) до прийняття Верховним Судом постанови (19 вересня 2019 року) минуло 48 місяців, протягом яких до нього було застосовано ряд процесуальних дій, які обмежували його права. При цьому був змінений звичайний для нього спосіб життя. З огляду на це ОСОБА_1 просив про відшкодування 500 000 грн моральної шкоди та 70 000 грн витрат на правову допомогу, надану йому під час розгляду кримінальної справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 07 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 179 017 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в результаті незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури та суду у період з 30 вересня 2015 року (з моменту оголошення позивачу підозри) по 28 листопада 2018 року (набрання вироком суду законної сили) ОСОБА_1 зазнав моральних страждань, які підлягають відшкодуванню у розмірі 179 017 грн. Разом із цим позовні вимоги про відшкодування 70 000 грн витрат на правову допомогу є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 07 липня

2020 року в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 70 000 грн за надання правової допомоги. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявленої позивачем вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки останнім надано належне документальне підтвердження понесення таких витрат під час розгляду кримінальної справи відносно нього.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, у якій заявник просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають значення, на підставі недопустимих доказів, застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункти 1, 4 частини другої статті 389, пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Судові рішення не оскаржуються в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

30 березня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що 09 липня 2018 року у справі № 609/23/16-к у кримінальному провадженні № 0000106 Шумським районним судом Тернопільської області прийнято вирок, у відповідності до якого ОСОБА_1 виправдано у зв`язку із недоведеністю в його діях складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України (а. с. 3-10).

Вищезазначений вирок залишений без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2018 року та постановою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року (а. с. 25-31, 33-43).

Встановлено, що протягом 37 місяців 28 днів, а саме з 30 вересня 2015 року (з моменту оголошення позивачу підозри) по 28 листопада 2018 року (набрання вироком суду законної сили) ОСОБА_1 зазнавав моральних страждань в результаті незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури та суду.

Встановивши такі обставини у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про стягнення на користь позивача 179 017 грн на відшкодування моральної шкоди.

Розмір, визначений судами, на відшкодування моральної шкоди не є предметом касаційного оскарження.

Натомість понесені ОСОБА_1 витрати на правову допомогу під час розгляду його кримінальної справи, стягнуті постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, є предметом касаційного оскарження.

Переглядаючи постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року в оскаржуваній частині, колегія суддів погоджується з її висновками виходячи із такого.

Внаслідок ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування сум, сплачених ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки в законі, а саме в статті 1176 ЦК України та Законі України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Так,відповідно допункту 4 статті 3 Закону № 266/94-ВР у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

З метою визначення порядку застосування Закону № 266/94-ВР, затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», зареєстроване в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року № 106/1131 (далі - Положення).

Пунктом 10 цього Положення передбачено, що відповідно до пункту 4 статті 3 Закону № 266/94-ВР громадянинові підлягають також

поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної

допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському

об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання

касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок

оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до

касаційної та наглядної інстанції.

При цьому слід враховувати, що статтею 1 Закону № 266/94-ВР встановлено, що завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Таким чином, зазначене законодавство передбачає відшкодування шкоди (витрат), понесених громадянином у зв`язку із поданням йому юридичної допомоги, у повному обсязі.

Визначаючи розмір відшкодування витрат, понесених ОСОБА_1 у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що кримінальне провадження відносно нього перебувало на розгляді в Шумському районному суді Тернопільської області з 15 січня 2016 року по 22 грудня 2016 року та закінчено розгляд ухваленням виправдувального вироку. За наслідками апеляційного розгляду, який тривав з 20 лютого 2017 року по 12 квітня 2017 року, виправдувальний вирок суду скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження. Новий розгляд справи тривав в Шумському районному суді Тернопільської області з 05 травня 2017 року по 09 липня 2018 року і Шумським районним судом Тернопільської області знову ухвалено виправдувальний вирок, який ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2018 року та постановою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції встановив, що протягом всього цього часу, а саме з 15 січня 2016 року по 28 листопада 2018 року адвокат позивача - Авдєєнко В. В. брав участь у судових засіданнях, представляючи інтереси останнього в рамках кримінального провадження, надавав відповідні пояснення щодо поданих доказів та здійснював інші послуги з юридичної допомоги.

Вартість наданої юридичної допомоги підтверджується договорами про надання правової допомоги та квитанціями до прибуткового касового ордеру (а. с. 12, 197 - 200), яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача 70 тис. грн за надання юридичної допомоги, оскільки такий розмір є обґрунтованим і доведеним.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року в частині стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 70 000 грн за надання правової допомоги залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: О. С. Ткачук

А. А. Калараш

Є. В. Петров