РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.,

представника позивача адвоката Мірошнікової Т. А.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Лісодіда О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 08.11.2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, зазначаючи на обґрунтування своїх позовних вимог наступне.

21.11.2017 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира за життя належала його бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 1997 року разом з ОСОБА_3 стала проживати її неповнолітня онука відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована у вказаній квартирі. У 2008 році остання створила власну сім`ю та стала проживати окремо за адресою: АДРЕСА_2 , та більше ніколи не поверталася проживати у вищезазначену квартиру. На теперішній час позивач бажає оформити субсидію на отримання комунальних послуг, проте реєстрація відповідачки у належній йому квартирі заважає цьому. Він неодноразово просив відповідачку знятися з реєстрації, вона обіцяла зробити це найближчим часом, проте обіцянки не виконала, тому він змушений звернутися за судовим захистом.

Позивач просив визнати відповідачку ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивача адвокат Мірошнікова Т. А. підтримала позовні вимоги свого довірителі з підстав, зазначених у позовній заяві, наполягала на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Лісодід О. В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволені. При цьому відповідачка пояснила, що в 2009 році вона уклала шлюб та стала проживати разом з чоловіком в орендованій квартирі за іншою адресою. Проте в квартирі бабусі залишилися її особисті речі, одяг, дитяті фотографії. Коли бабуся була жива, вона відвідувала її, допомагала, мала ключі від її квартири. Коли бабуся померла, позивач змінив замки в квартирі, тому вона позбавлена можливості потрапити у квартиру. У 2017 році вона розлучилася з чоловіком. За домовленістю тимчасово до літа проживає в будинку свекра. Її неповнолітня дитина зареєстрована на місцем проживання матері чоловіка за адресою: АДРЕСА_3 . Зніматися з реєстрації у вказаній квартирі вона не бажає, оскільки не має власного житла і їй нема де зареєструватися.

Суд, вислухавши у судовому засіданні відповідачку, представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактівґ0, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 2 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалено на підставі повно і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Гончаровим М. Л., позивач ОСОБА_2 успадкував після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Запис про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 згідно витягу про реєстрацію в Спадкову реєстрі внесений до Спадкового реєстру (а.с. 9).

Відповідні відомості також внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10).

Згідно довідки про забезпеченість громадян житловою площею, виданої військово-цивільною адміністрацією м. Волноваха за № 2070 від 22.10.2019 року, встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що проживає у квартирі АДРЕСА_4 . По сусідству у квартирі № 6 проживає ОСОБА_2 , який спадкував квартиру після смерті бабусі ОСОБА_3 . Раніше у вказані квартирі разом з останньою проживала онука ОСОБА_1 . Біля 10-12 років остання у квартирі не проживає, оскільки одружилась та стала проживати з чоловіком окремо. Від ОСОБА_3 вона ніколи не чула, що ОСОБА_1 має намір повертатися проживати у квартиру. На скільки їй відомо, речей ОСОБА_1 в квартирі бабусі не було. Участі в оплаті комунальних послуг по квартирі ОСОБА_5 не приймала, ОСОБА_3 оплачувала все сама. Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_5 до квартири не приходила.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що знає ОСОБА_1 з дитинства. Раніше остання проживала у квартирі з бабусею ОСОБА_3 . Приблизно 10-12 років ОСОБА_1 в квартирі бабусі не проживає, оскільки вийшла заміж та стала з чоловіком проживати окремо. На скільки їй відомо, ОСОБА_1 і зараз проживає разом з чоловіком. Речей ОСОБА_1 в квартирі ОСОБА_3 вона не бачила. Останній раз бачила ОСОБА_1 в тій квартирі в листопаді 2020 року.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що є свекрухою ОСОБА_1 . Після одруження її син та ОСОБА_8 орендували квартиру по АДРЕСА_2 . Коли бабуся ОСОБА_1 - ОСОБА_3 була жива, ОСОБА_1 відвідувала її, допомагала, вбирала квартиру. Після смерті бабусі в її квартирі залишилися речі ОСОБА_1 , її зимовий одяг. Нові власники змінили замки, ОСОБА_1 не може потрапити до квартири та забрати свої речі. Приблизно 3 роки тому син з ОСОБА_1 розлучилися, проте зберегли нормальні стосунки. Їх спільна дитина зареєстрована в її будинку. На теперішній час ОСОБА_1 проживає з дитиною у них, але вони мають намір продати будинок, останній не буде де жити з дитиною.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що після одруження ОСОБА_1 стала проживати з чоловіком окремо по АДРЕСА_2 , більше до квартири бабусі не поверталась. Проте за життя вона допомагала бабусі, приділяла увагу, встановила вікна в її квартирі та двері. Після смерті бабусі нові власника змінили замки в квартирі. Це їй відомо зі слів ОСОБА_1 . Остання постійно сходилась та розходилась з чоловіком, у зв`язку з чим мала намір проживати у квартирі бабусі, проте нові власники їй в цьому перешкоджали, виставили на вулиці її речі. Вона допомагала ОСОБА_1 перенести речі до батьків чоловіка. На теперішній час ОСОБА_1 проживає з дитиною в будинку свекра, проте повинна звідти виїхати, оскільки розлучилася з чоловіком.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень цих норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Ураховуючи, що на теперішній час ОСОБА_1 не є членом родини ОСОБА_2 , то наявність реєстрації останньої у квартирі, яка надає їй право на проживання та користування нерухомим майно поза бажанням власника такого майна, створює для власника ОСОБА_2 певні перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Та обставина, що на теперішній час відповідачка ОСОБА_1 не має власного житла для проживання, на думку суду, не може бути самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки навіть сам факт реєстрації сторонньої особи у квартирі поза бажанням власника майна, створює та може створювати для нього певні незручності та перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768, 40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 76-82,141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768, 40 гривень.

Повний текст судового рішення складений 11 травня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складений 11.05.2021р.

Суддя Т.В. Безрук