Справа №: 653/1609/20
Провадження № 2/653/127/21
У Х В А Л А

іменем України

08 квітня 2021 року

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ заяву позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акту недійсним та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 11 квітня 2000 р. реєстр № 653 та державний акт на право приватної власності на землю від 22 грудня 2002 р. IV-XC 040687, видані на ім`я ОСОБА_4 ; - визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 7,63 га кадастровий номер :01:122:0016 та 5,2553 га, кадастровий номер :01:056:0016, які знаходяться на території Новогригорівської сільської ради, що залишилася після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивує свої вимоги, тим, що фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 . Про те, що у батька ще було право на земельний пай на території Новогригорівської сільської ради, дізнався після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . А саме те що, вона 11 квітня 2000 року отримала свідоцтво про право на спадщину реєстр № 673 на земельну частку (пай) на території Новогригорівської сільської ради розміром 10,50 умовних кадастрових гектарів. Потім на підставі цього свідоцтва отримала державний акт на право приватної власності на землю від 22 грудня 2002 року серія IV-XC № 040687. Спадкоємцем 5 черги після смерті ОСОБА_4 є її племінник ОСОБА_3 . На сьогодні приватним нотаріусом Штогріною Н.Л. відкрита спадкова справа. Вважає, що свідоцтво про право на спадщину від 11 квітня 2000 року № 673 та державний акт на право приватної власності на землю від 22 грудня 2002 року IV-XC № 040687 підлягають визнанню їх недійсними, оскільки вони отримані у супереч положень ст. 549 ЦК України (в редакції 1964 р.) та порушують його право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька.

Під час судового засідання позивач та відповідач подали до суду заяву про укладання між ними мирової угоди, згідно якої:

-свідоцтво про право на спадщину від 11 квітня 2000 р. реєстр № 653 та державний акт на право приватної власності на землю від 22 грудня 2002 р. IV-XC 040687, видані на ім`я ОСОБА_4 визнаються недійсними;

-за ОСОБА_1 визнається право власності на земельну ділянку загальною площею 7,63 га кадастровий номер :01:122:0016 та 5,2553 га, кадастровий номер :01:056:0016, які знаходяться на території Новогригорівської сільської ради, що залишилася після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи наведене, просили суд постановити ухвалу про визнання мирової угоди та закрити провадження у справі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у визнанні мирової угоди слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Згідно ч. 3 ст. 207 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, померла ОСОБА_4 було дружиною померлого ОСОБА_5 , та ні є рідною матір`ю позивача, яка в свою чергу прийняла спадщину після померлого чоловіка у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 10,50 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчене сертифікатом серія ХС № 014204, виданого Генічеською райдержадміністрацією 18 серпня 1996 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 355 від 27 лютого 1997 року.

Потім, померла ОСОБА_4 оформила право власності на земельну ділянку шляхом отримання державного акту на право приватної власності на землю від 22 грудня 2002 року серія IV-XC № 040687.

Отже, до спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_5 входило право на земельну частку (пай), а не право власності на цю земельну ділянку, яке померла ОСОБА_4 реалізувала.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1964 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 562 ЦК України (в редакції 1964 року) поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом.

В даному випадку позивач стверджує, що між ним та померлою ОСОБА_4 була домовленість про поділ спадкового майна після смерті батька. А саме, вона успадковує житловий будинок АДРЕСА_1 , а до нього переходить право власності на вищезазначену земельну частку (пай).

Але, дане ствердження викликає сумнів та ставиться судом під сумнів, оскільки у померлого не було права власності на земельну частку (пай), а лише було тільки право.

Крім того, як пояснює відповідач в позові, йому було відомо про існування спадщини у вигляді права на земельну ділянку, але пояснити суду чому протягом 25 років він не звернувся із відповідною заявою до нотаріуса та не оформив ці спадкові права, не зміг.

Тобто, позивач не був позбавлений можливості вирішити це питання звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори, з проходженням встановленої законодавством процедури оформлення спадкових прав.

І лише тільки після смерті гр. ОСОБА_4 , яка вже реалізувала право на земельну частку (пай), шляхом оформлення права власності на себе, він звернувся до суду, оскільки вважає що його майнові права порушені.

При чому, позивач просить не тільки визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину та державний акт на право власності на земельну ділянку, належні померлій ОСОБА_4 , не наводячи взагалі ніяких правових підстав для визнання недійсності, а і визнати за ним право власності на дану земельну ділянку, якого у померлого не було та відповідно не входило до спадкової маси.

Таким чином, позивач намагається судом замінити не тільки нотаріальні органи, а також і органи місцевої влади, оскільки після отримання свідоцтва на спадщину, ОСОБА_4 було вчинено ряд дій по оформленню спадкових прав, чого не було зроблено позивачем.

Згоду відповідача на цю мирову угоду, суд розцінює, як намагання сторін уникнути іншої процедури відчуження відповідного успадкованого майна, а також відсутность спору між сторонами.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що умови мирової угоди укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суперечать закону з вище перелічених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.13, ст. 49, ст. 207 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у затвердженні мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акту недійсним та визнання права власності на спадкове майно та продовжити судовий розгляд справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова