Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/217/21
Провадження по справі № 2/514/265/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Тончевої Н.М.,

при секретарі - Чолак Я.П.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з Обмеженою Відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів » про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір №3633132 від 17 грудня 2020 року укладений між нею та відповідачем.

В обґрунтування свого позову посилається на те, 17 грудня 2020 року між нею та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було укладено договір № 3633132, відповідно до якого позивачем було отримано кредит на суму 5000,00 гривень.

Позивачка вважає вказаний договір недійсним, оскільки їй було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи та нею не було підписано даний договір; їй не було надано інформацію про яка стосується суті наданих послуг; не повідомлено про умови та строки обробки персональних даних. Крім того, вважає, що фактично, відповідно до умов договору за одне правопорушення вона повинна сплачувати пеню двічі. Вважає зазначений договір укладеним з порушенням норм законодавства. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» - Остапенко В.І., в якому він просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки сторонами виконані всі істотні умови договору, які не суперечать діючому законодавству.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, на розгляд суду від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач у судове засідання не з`явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява, в якій він зазначив, що з позовними вимогами позивача не згоден з підстав, зазначених у відзиві. Також просив розглянути справу без його участі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17 грудня 2020 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_2 було укладено Договір позики № 3633132, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язалося передати ОСОБА_2 у власність грошові кошти у розмірі 5000.00 гривень на визначений строк, а ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики.

Договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого Договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру.

Договір було укладено згідно з ч.2. ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

З копії договору № 3633132 від 17 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 було використано для підписання такого електронний підпис одноразовим ідентифікатором.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію» правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму, а допустимість електронного документа, як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

17 грудня 2020 року ОСОБА_2 було підписано (акцептовано) оферту (паспорт споживчого кредиту), чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти Договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису Договору.

В Договорі зазначено про умови надання позики, в тому числі: сума позики - 5 000, 00 грн.; строк, на який надається позика - 64 дня; дата повернення позики (останній день) - 18 лютого 2021 року: базова процентна ставка у день - 1.6 %; процентна ставка за кожний день прострочення в день - 2.7 %; вартість позики за весь строк, на який видано позику, у грн. - 7056 гривень 48 копійок.

Пунктом 4.4 Договору позики №3633132 від 17 грудня 2020 року передбачено, що позичальник надає дозвіл позикодавцю на збір, обробку, зберігання та поширення його персональних даних з метою оцінки кредитоспроможності, забезпечення виконання зобов`язань за договором.

Згідно положень Правил надання грошових коштів у позику, затверджених ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» зобов`язаннями Позичальника є грошові кошти (сума Позики та нарахованих Процентів), що підлягають поверненню та сплаті Позичальником Позикодавцю на умовах, встановлених Договором позики та Правилами. Позичальник зобов`язаний повернути повністю суму отриманої Позики та сплатити нараховані Проценти в строк, визначений Договором позики, або достроково, будь-яким доступним йому способом, зазначеним у Договорі позики та/чи на сайті Товариства. Розмір процентів на позику і процентів на прострочену позику узгоджений Сторонами до підписання Договору позики та зазначений в Договорі позики.

У копії паспорту позики, яка надається споживачу відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» зазначено його права безкоштовно отримати копію проекту договору позики у письмовій чи електронній формі; право відмовитися від договору позики протягом 14 календарних днів у порядку та умовах, визначених умовами договору та Закону України «Про споживче кредитування»; право дострокового повернення позики без додаткової плати за дострокове повернення позики.

З урахуванням наведеного, відповідачем як позикодавцем виконано усі вимоги що визначенні для надання споживчого кредиту у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» задекларовано, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Згідно ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договором позики, укладеним між Позичальником та Товариством, не передбачено стягнення неустойки (штрафу, пені) за невиконання Позичальником взятих на себе зобов`язань. Таким чином, Позичальнику нараховуються виключно проценти за користування позикою, які за своєю правовою природою не є компенсацією.

Аналізуючи умови оспорюваного договору та встановлені обставини, суд приходить до висновку про відсутність в ньому несправедливих умов, а твердження ОСОБА_1 з даного приводу розцінюється судом як небажання виконувати взяті на себе договірні зобов`язання та спосіб захисту власних інтересів.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Однак пункт 2 Договору позики №3633132 від 17 грудня 2020 року передбачає, що за порушення Позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми позики за цим договором, він зобов`язується сплатити на користь Товариства нараховані проценти на прострочену позику 2,7 % від суми позики за кожен день прострочення повернення, що не становить понад 50 % суми позики, адже даний пункт Договору передбачає відповідальність за порушення позичальником умов договору. Отже, при належному виконанні договірних зобов`язань підвищення процентної ставки не застосовуються.

Відповідне твердження підтверджується Постановою ВерховногоCудy України від 12 січня 2021 р. у справі №524/5556/19, у якій Суд вказав - «Суди дійшли вірного висновку про безпідставність доводів позивачки про порушення положень статті 18 Закону України «Про захист прав спож ивачів» пунктом 4.3 договору про надання фінансового кредиту, так як максимальний розмір пені, нарахований кредитодавцем не перевищує 50 відсотків від суми кредиту, що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов 'язань. Кредит надавався позивачці на строк до п`ятнадцяти днів та відсоткова ставка за користування кредитними коштами була їй відома у момент укладення договору».

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1. ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч.1 ст. 1049 ЦК, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до вимог ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Дослідивши умови кредитного договору, суд приходить обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір не містить несправедливих умов, визначених частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та не містить підстав, передбачених ст.215 ЦК України для визнання його недійсним.

Крім того, ОСОБА_2 з умовами договору про надання позики, графіком розрахунку до договору позики та сукупною вартістю позики була ознайомлена, підтвердила свою згоду з такими, підписавши спірний договір та отримавши кошти внаслідок його укладення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладенні оспорюваного договору позики сторонами було додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів".

Суд не бере до уваги твердження позивача ОСОБА_1 , що їй не було надано розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які повязанні з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, тому нараховані їй відсотки за користування кредитними коштами стали значно більшими, оскільки ОСОБА_2 була ознайомлена із умовами договору, у тому числі із наслідками порушення його умов, до його підписання.

Також, суд не бере до уваги твердження позивача ОСОБА_1 , що при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін і їй запропоновано укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах та відповідачем введено її в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема відсоткової ставки за користування кредитом, оскільки підписавши договір № 3633132 від 17 грудня 2020 року, позичальник ОСОБА_2 підтвердила, що вивчила умови договору та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, а їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору їй зрозумілі.

Суд звертає увагу, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів, що під час укладення спірного договору вона не була ознайомлена з усіма його умовами, передбаченими законом, або діяла на умовах зазначених як вкрай невигідних для себе.

Слід зазначити, що зміст договору є зрозумілим до прочитання і не може розцінюватися як надання інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб, - що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 01.04.2020 року у справі № 583/3343/19.

Відтак, суд вважає, що укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 було вчинено чітку сукупність дій, спрямовану на отримання позики за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи.

Суд не вбачає підстав для визнання спірного договору позики недійсним, оскільки останній вчинено з підстав повного виконання сторонами умов договору з дотриманням основних засад вчинення правочинів та у відповідності до вимог діючого законодавства України. Обставини обґрунтування наявного між сторонами спору щодо укладення, умов та наслідків виконання договору позики, що складають зміст позову, не знайшли свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами; позивачем ОСОБА_1 не доведено факт застосування відповідачем нечесної підприємницької практики під час укладення спірного договору позики, та позивачем ОСОБА_1 не доведено факту неправильного сприйняття нею фактичних обставин щодо умов укладення спірного договору, тому визнання договору недійсним, умови якого виконано відповідачем відповідно до змісту умов договору є безпідставним.

За вказаних обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» про захист прав споживачів.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що згідно наданого Договору позики №3633132 від 17 грудня 2020 року, його укладено між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 , а з позовом звернулась ОСОБА_1 . Тобто, позивачка ОСОБА_1 немає жодних правових підстав для звернення до суду з позовом про захист прав споживачів за Договором позики №3633132 від 17 грудня 2020 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з Обмеженою Відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів » про захист прав споживачів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тарутинський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Тончева