Справа №: 398/4313/20
провадження №: 2/398/629/21
"12" травня 2021 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Транспортер» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану відпустку
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Фірма «Транспортер» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану відпустку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 05 жовтня 2018 року працював в ТОВ «Фірма «Транспортер» на посаді слюсаря із складання металевих конструкцій. 18 травня 2020 року він був звільнений з займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (розірвання трудового договору за угодою сторін). На даний час заборгованість по зарплаті складає 20 949,00 грн. Оскільки, заборгованість по заробітній платі не була виплачена у строки встановлені законом, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з відповідача нараховану, але невиплачену заробітну плату на день звільнення, в розмірі 20 949,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 травня 2020 року до 11 травня 2021 року та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2 198, 34 грн.
Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.
18 травня 2020 року позивача було звільнено з посади слюсаря із складання металевих конструкцій ТОВ «Фірма «Транспортер» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці позивача.
На підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачем подано довідку №10/09-1 від 10 вересня 2020 року, видану відповідачем, з якої вбачається, що станом на 01 вересня 2020 року заборгованість відповідача по заробітній платі складає 22 174,00 грн., а також відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2020 року по 2 квартал 2020 року та довідку з ПФУ.
Із зазначених доказів вбачається, що на момент звільнення заборгованість по заробітній платі складала 22 174,00 грн. В той же час, доказів наявності невикористаної відпустки позивачем не надано.
Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що при звільненні відповідачем не виконано вищезазначені вимоги чинного законодавства України, а тому з нього підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій у день звільнення заробітній платі в розмірі 22 174,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).
Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період, а після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом березня, квітня та травня 2020 року перебував на лікарняному. Тобто, повністю ним було відпрацьовані січень та лютий 2020 року.
Позивачу за січень та лютий 2020 року нарахована заробітна плата в розмірі 10 012,53 грн. (5 073,53 грн. + 4 939,00 грн. = 10 012,53 грн.).
Отже, середньоденний заробіток позивача становитиме: 244,21 грн. (10 012,53 грн./41 дня (січень 2020 року - 21 робочий день, лютий 2020 року - 20 робочих днів) = 244,21 грн.).
Відповідно до норм тривалості робочого часу на кожний рік з часу звільнення позивача, тобто починаючи з 19 травня 2020 року, по день розгляду справи, тобто по 11 травня 2021 року включно, кількість робочих днів становить 245 днів (травень 2020 року - 9 днів, червень 2020 року - 20 днів, липень 2020 року - 23 дні, серпень 2020 року - 20 днів, вересень 2020 року - 22 дні, жовтень 2020 року - 21 день, листопад 2020 року - 21 день, грудень 2020 року - 22 дні, січень 2021 року - 19 днів, лютий 2021 року - 20 днів, березень 2021 року - 22 дні, квітень 2021 року - 22 дні, травень 2021 року - 4 дні).
Враховуючи, що відповідач в день звільнення позивача та на момент розгляду справи не провів з останнім повний розрахунок, то позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 19 травня 2020 року по 11 травня 2021 року включно в розмірі 59 831,45 грн. (245 робочих дні х 244,21 грн. = 59 831,45 грн.).
Отже, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 22 174,00 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 травня 2020 року по 11 травня 2021 року включно в розмірі 59 831,45 грн.
В частині стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку в розмірі 2 198,34 грн. позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю позивачем наявності невикористаної відпустки на час звільнення.
Згідно з п. п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Визначаючи розмір стягнення заробітної плати за один місяць суд враховує, що розмір нарахованої заробітної плати за повний відпрацьований позивачем місяць, тобто за лютий 2020 року, становить 4 939,00 грн.
За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
З відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення виплат, належних позивачу при звільненні, від сплати якого звільнено позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в розмірі 840,80 грн.
Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 82, 137, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 430 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Транспортер» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану відпустку задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 4 939 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 17 травня 2021 року.
Суддя О.В.Авраменко