Справа №403/404/20 провадження № 2/403/35/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року смт.Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судового засідання Остапенко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг,-

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 22.04.2013 року в загальному розмірі 47144,70 грн. станом на 21.09.2020 року, яка складається із заборгованості за: тілом кредиту - 32635,94 грн., в тому числі, 0,00 грн. - за поточним тілом кредиту та 32635,94 грн. - за простроченим тілом кредиту; відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 6822,41 грн., та пенею в сумі 7686,35 грн..

Позов обгрунтовано тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву №б/н від 22.04.2013 року, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив факт його ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання ним вказаної анкети-заяви. Згідно договору, укладеного сторонами в порядку ст.634 ЦК України, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, надано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, розмір якого в подальшому був збільшений до 24000 грн.. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідач, будучи зобов`язаним здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором.

Після зменшення розміру позовних вимог відповідно до положень п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач прохав суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 22.04.2013 року в сумі 39458,35 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту складає 32635,94 грн., в тому числі, 0,00 грн. - за поточним тілом кредиту та 32635,94 грн. - за простроченим тілом кредиту; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, становить в сумі 6822,41 грн. (а.с.1 Том 2).

З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2102,00 грн..

Відповідач по справі ОСОБА_1 згідно поданого відзиву на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» заперечив проти задоволення позову в повному обсязі заявлених до нього вимог, зазначивши про: необізнаність щодо наявності виданих йому банком карток; неможливість використання ним встановленого 13.03.2019 року кредитного ліміту в сумі 24000,00 грн. з огляду на строк дії кредитної картки лише до 02/17; відсутність зняття готівкових коштів з кредитної картки після 30.04.2020 року та збільшення після цього банком тіла кредиту за рахунок пені, комісії та відсотків; недоведеність банком факту укладення кредитного договору, який згідно ч.2 ст.1055 ЦК України є нікчемним. Одночасно з цим, заперечуючи проти наявності підстав для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, з урахуванням дати підписання представником позивача позовної заяви 12.10.2020 року та визначеної в розрахунку суми заборгованості за кредитом станом на 01.03.2017 року в розмірі 10787,23 грн., прохав суд застосувати позовну давність до вимог банку в частині стягнення з нього зазначеної суми (а.с.163-167 Том1). У поданій до суду відповіді на відзив представник АТ КБ «ПриватБанк», заперечуючи проти доводів відповідача, зазначила про: здійснення банком перевипуску карти 30.09.2016 року та здійснення відповідачем після цього погашення заборгованості за наданим кредитом з використанням саме цієї картки; дотримання банком письмової форми кредитного договору, про що свідчить підписання особисто відповідачем анкети-заяви приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку; звернення банку 24.10.2020 року до суду з позовною заявою в межах визначеного законом строку позовної давності, виходячи зі строку дії перевипущеної кредитної картки до 05/20 (а.с.213-221 Том 1). Заперечення на відповідь на відзив АТ КБ «ПриватБанк» відповідачем по справі ОСОБА_1 до суду подано не було.

ІІ. Заяви та клопотання.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» згідно письмових клопотань, доданих до позовної заяви, не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та винесення судом заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України, а також прохав суд розглянути позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.61, 62 Том 1).

В порядку ст.85 ЦПК України представник позивача прохав суд здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», з метою підтвердження ідентичності витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, який додано до позову, оригіналу Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» та які діяли і були оприлюднені на момент укладення кредитного договору (а.с.59 Том 1).

У поданій до суду згідно положень п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України заяві про зменшення розміру позовних вимог, датованій 22.02.2021 року, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 39458,35 грн. (а.с.1 Том 2).

Відповідачем ОСОБА_1 до початку першого судового засідання 22.01.2021 року подане клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні та відкладення судового засідання з огляду на неотримання ним позовної заяви з доданими матеріалами (а.с.153 Том 1).

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 11.12.2020 року визначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с.132-135 Том 1).

Ухвалою суду від 27.01.2021 року клопотання відповідача ОСОБА_1 в частині відкладення розгляду справи задоволено з одночасним роз`ясненням йому права подати відзив на позовну заяву в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ним 22.01.2021 року копії ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Клопотання відповідача в частині розгляду справи в загальному позовному провадженні залишено без задоволення (а.с.156-158 Том 1).

Ухвалою суду від 17.02.2021 року від позивача АТ КБ «ПриватБанк» витребувані письмові докази на підтвердження виданих та отриманих відповідачем ОСОБА_1 в межах укладеного між сторонами кредитного договору про надання банківських послуг №б/н від 22.04.2013 року кредитних карток (а.с.171-173 Том 1).

Ухвалою суду від 30.03.2021 року прийнято до судового розгляду подану представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» заяву про зменшення розміру позовних вимог, а саме: про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг в загальному розмірі 39458,35 грн. (а.с.25-27 Том 2)

Ухвалою суду від 11.05.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.38-39 Том 2).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

22.04.2013 року відповідач ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку погодився з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодився з ними (а.с.16).

Факт підписання анкети-заяви відповідачем по справі ОСОБА_1 під час судового розгляду спростований не був.

Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 22.04.2013 року відсутні будь-які відомості про: розмір наданого відповідачу кредиту згідно укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, вид отриманої ним кредитної картки (з урахуванням наявності різних кредитних карток типу «Універсальна») та умови кредитування (зокрема, процентна ставка; дата, на яку мають бути погашені нараховані відсотки за користування кредитом; розмір щомісячного платежу за користування кредитними коштами, розміри та порядок нарахування штрафу та пені за порушення договірних зобов`язань).

Укладений між сторонами договір від 22.04.2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить також і строку повернення кредиту (користування ним).

До позовної заяви банком додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.95-120 Том 1) та Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», який передбачає чотири види Тарифів в залежності від виду кредитної картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с.94 Том 1), які відповідачем ОСОБА_1 не підписані.

Згідно інформації, зазначеної у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача по справі ОСОБА_1 , останньому 22.04.2013 року був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 із встановленням кредитного ліміту в сумі 500,00 грн., який в подальшому 09.07.2013 року був збільшений до 2000,00 грн., 25.10.2013 року - до 8000,00 грн., 30.09.2016 року - до 11000,00 грн., 23.05.2017 року - до 15000,00 грн.,03.07.2018 року - до 20000,00 грн., 13.03.2019 року - до 24000,00 грн., а станом на 01.09.2019 року - зменшений до 0,00 грн. (а.с.92 Том 1).

Згідно укладеного між сторонами кредитного договору, відповідачу ОСОБА_1 були надані кредитні картки за № НОМЕР_1 зі строком дії до 02/17 та № НОМЕР_2 зі строком дії до 05/20 (а.с.93 Том 1).

Факт встановлення на картковий рахунок відповідача 22.04.2013 року кредитного ліміту в розмірі 500,00 грн. та його подальше збільшення, зокрема, 13.03.2019 року до 24000,00 грн., а також використання відповідачем наданих кредитних коштів за карткою, в тому числі шляхом зняття готівки, придбання продуктів, поповнення мобільного телефону, підтверджується виписками по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 згідно укладеного між сторонами договору (а.с.121-128, 204-211 Том 1).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22.04.2013 року станом на 31.05.2015 року заборгованість відповідача за наданим кредитом в період з 22.04.2013 року по 31.05.2015 року, складає 7437,60 грн., з яких: 7236,60 грн. - заборгованість за тілом кредита, в тому числі 7236,60 грн. - за поточним тілом кредита, та 201,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на поточну заборгованість (а.с.84-85 Том 1, 2-3 Том 2).

Як вбачається із виписки по особовому рахунку відповідача, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, за період з 22.04.2013 року по 31.05.2015 року витрати відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів за отриманим кредитом складали 37026,58 грн., а погашення отриманого кредиту здійснювалось шляхом внесення ним відповідних сум в загальному розмірі 32809,37 грн.. До суми здійснених останнім витрат кредитних коштів за вказаний період банком був включений штраф (за прострочення за кредитом) у загальному розмірі 200,00 грн. (01.03.2014 року - 100,00 грн. та 01.04.2014 року - 100,00 грн.) (а.с.127-128 Том 1).

Також із виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що за період з 01.06.2015 року по 30.11.2019 року відповідачем ОСОБА_1 було витрачено коштів за отриманим кредитом на загальну суму 130724,00 грн., а на погашення заборгованості за наданим кредитом відповідачем банку були сплачені грошові кошти в загальному розмірі 125539,30 грн.. До суми здійснених відповідачем витрат кредитних коштів за вказаний період банком були включені: пеня в загальному розмірі 5334,88 грн. (в тому числі, за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн. - 550,00 грн. та пеня за прострочку за кредитом - 4784,88 грн.), сума страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» в загальному розмірі 1591,80 грн. та комісія за обслуговування (членський внесок) у загальному розмірі 700,00 грн. (а.с.121-127, 203-209 Том 2).

Згідно виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що за період з 01.12.2019 року по 21.09.2020 року до здійснених відповідачем ОСОБА_1 витрат кредитних коштів банком були включені: пеня в сумі 2604,00 грн. та відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 6822,41 грн.. Безпосередньо здійснені відповідачем витрати кредитних коштів (зокрема, шляхом зняття готівки, здійснення платежів) та внесені ним грошові суми на погашення кредиту за вказаний період відсутні (а.с.121, 203 зворот Том 1).

Під час судового розгляду відповідачем ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані банком докази отримання та користування ним кредитними коштами, а також здійснення платежів на погашення отриманого кредиту в зазначених вище розмірах.

Згідно доданого представником позивача до первісно поданої до суду позовної заяви розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22.04.2013 року, загальна сума заборгованості відповідача станом на 21.09.2020 року складала 47144,70 грн., з яких:

- заборгованість за тілом кредиту - 32635,94 грн., в тому числі,

0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту та

32635,94 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.;

- заборгованість за простроченими відсотками - 0,00 грн.;

- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, - 6822,41 грн.;

- заборгованість по пені - 7686,35 грн.;

- заборгованість по комісії - 0,00 грн.. Разом з тим, до поданої до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог представником позивача був доданий розрахунок заборгованості за договором №б/н від 22.04.2013 року (а.с.2-10 Том 2), згідно якого загальна сума заборгованості відповідача, які банк прохає суд стягнути на його користь, складає 39458,35 грн., з яких:

- заборгованість за тілом кредиту - 32635,94 грн., в тому числі,

0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту та

32635,94 - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.;

- заборгованість за простроченими відсотками - 0,00 грн.;

- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, - 6822,41 грн.;

- заборгованість по пені - 0,00 грн.;

- заборгованість по комісії - 0,00 грн.. З огляду на викладене, враховуючи положення ч.1 ст.13 ЦПК України, судовий розгляд поданого АТ КБ «ПриватБанк» позову здійснюється виключно в межах заявлених банком вимог, виходячи із розміру кредитної заборгованості відповідача 39458,35 грн..

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до положень ч.2 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк», предявляючи вимоги про повернення кредиту, прохав, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідача також і заборгованість за відсотками, нарахованими згідно ст.625 ЦК України.

На обгрунтування права вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 22.04.2013 року, надав, як невідємну складову кредитного договору, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (архів Умов розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/), посилаючись на те, що нарахування відсотків згідно ст.625 ЦК України передбачено домовленістю сторін відповідно до п.2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг, в редакції, яка почала діяти з 01.03.2019 року, а саме: в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна» та 84,0% - для картки «Універсальна голд» (а.с.4 Том 1).

Разом з тим, Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку в редакції, чинній на дату підписання відповідачем ОСОБА_1 анкети-заяви від 22.04.2013 року, витяг з яких був доданий представником позивача до позовної заяви, зазначеної умови щодо сплати відсотків у вказаному вище розмірі не містять, як і не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними в цілому; належних в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України доказів досягнення між сторонами домовленостей з цього приводу після 01.03.2019 року позивачем під час судового розгляду надано не було, а тому відсутні підстави вважати, що сторони погодили визначений банком розмір процентів за прострочення виконання відповідачем основного зобов`язання, внаслідок чого позивачем не доведено, що саме такий розмір процентів був встановлений кредитним договором.

З огляду на викладене, до спірних правовідносин сторін неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як до дати виникнення спірних правовідносин сторін (22.04.2013 року), так і до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (26.10.2020 року), а тому за відсутності в безпосередньо підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та строки здійснення ним платежів на погашення отриманого кредиту, враховуючи не подання позивачем належних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, додані до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не можуть свідчити про прийняття відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, запропонованих йому позивачем, як кредитором, умов та приєднання його, як другої сторони, до запропонованого договору в цілому, а, отже, не можуть оцінюватися судом як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (архів Умов розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/) та Витяг з Тарифів обслуговування чотирьох кредитних карт «Універсальна», які маються у матеріалах справи, не містять підпису відповідача ОСОБА_1 , а тому їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами по справі 22.04.2013 року шляхом підписання відповідачем анкети-заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків, що має бути сплачений відповідачем згідно ст.625 ЦК України.

Крім того, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом враховується, що надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, в яких визначені фінансові умови кредитування, не містять підпису відповідача ОСОБА_1 про його ознайомлення з ними, а в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 22.04.2013 року, не встановлений строк кредитування, не зазначена процентна ставка, що підлягає застосуванню згідно ст.625 ЦК України за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, як і не визначені інші фінансові умови кредитування, передбачені Тарифами та Умовами, зокрема, пільговий період користування грошовими коштами та дата, на яку відповідачем мало б бути здійснено погашення нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом.

За вказаних обставин позивач АТ КБ «ПриватБанк» у поданій до суду позовній заяві та доданому до неї розрахунку кредитної заборгованості відповідача жодним чином не мотивував нарахування ним відсотків згідно ст.625 ЦК України, зокрема, не зазначив підстав для визнання заборгованості за кредитом простроченою, в тому числі за якою саме її складовою - тілом кредиту та (або) відсотками за користування ним.

Також судом враховується, що позивач у своєму розрахунку кредитної заборгованості при визначенні суми відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України із застосуванням відсоткової ставки 84,0% річних, жодним чином не мотивував нарахування цих відсотків саме за період з 01.12.2019 року по 29.02.2020 року та саме в такому розмірі 6822,41 грн. (2253,30 грн. + 75,11 грн. + 2247,00 грн. + 74,90 грн. + 2097,20 грн. + 74,90 грн.), не послався на умови договору щодо збільшення встановленого законом (ст.625 ЦК України) розміру відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання - 3% річних, та, як наслідок, не довів існування підстав застосування до відповідача такої міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

На підставі викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України у розмірі 6822,41 грн. не підлягає до задоволення внаслідок її безпідставності.

Одночасно з цим, враховуючи: положення ч.2 ст.625 ЦК України, яка передбачає право банку, як кредитора, на отримання від боржника трьох процентів річних саме від простроченої суми; відсутність узгодження сторонами кредитного договору від 22.04.2013 року щомісячних чи будь-яких інших строків внесення відповідачем грошових коштів на погашення отриманого кредиту, а також визначений банком період нарахування відсотків згідно ст.625 ЦК України (з 01.12.2019 року по 29.02.2020 року), тобто до закінчення 05/20 строку дії картки, наданої відповідачу ОСОБА_1 , суд позбавлений можливості здійснити розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 згідно ч.2 ст.625 ЦК України, а саме: три проценти річних в межах визначеного банком періоду з огляду на недоведеність банком порушення відповідачем строків погашення наданого йому кредиту протягом вказаного періоду, так само як і позбавлений можливості здійснити такий розрахунок після закінчення строку дії картки 05/20, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачає розгляд судом справи в межах заявлених особою вимог.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 32635,94 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 32635,94 суд приходить до наступного висновку.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовної вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту зазначає про те, що прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі.

Судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 22.04.2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем ОСОБА_1 , не містить кінцевого строку повернення кредиту (користування ним), так само як і щомісячних чи будь-яких інших строків внесення відповідачем грошових коштів на погашення отриманого кредиту в цілому.

На підтвердження розміру заборгованості за договором №б/н від 22.03.2013 року позивачем надано три розрахунки, що охоплюють періоди: 1) з 22.04.2013 року по 31.05.2015 року, 2) з 01.06.2015 року по 30.11.2019 року та 3) з 01.12.2019 року по 21.09.2020 року.

Разом з тим, за змістом п.62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, а тому додані до позовної заяви розрахунки заборгованості відповідача ОСОБА_1 за наданим йому кредитом суд оцінює як такі, що мають виключно інформаційний характер та відображають проведений позивачем обрахунок пред`явлених ним до відповідача вимог майнового характеру.

З інформації, зазначеної в доданій до позовної заяви виписці по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 , вбачається: 1) встановлення банком кредитного ліміту станом на 22.04.2013 року в розмірі 500,00 грн., та збільшення його 13.03.2019 року до 24000,00 грн., що відповідає розміру, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування виданої відповідачу кредитної картки; 2) здійснення відповідачем в період часу з 22.04.2013 року по 31.05.2015 року, без урахування суми штрафу (200,00 грн.), витрат кредитних коштів (зокрема, шляхом зняття готівки) на загальну суму 36826,58 грн. (37026,58 грн. (загальний розмір витрат) - 200,00 грн. (сума штрафу)) та внесення ним на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 32809,37 грн.; 3) здійснення відповідачем в період часу з 01.06.2015 року по 30.11.2019 року, без урахування комісії за обслуговування (членський внесок) (700,00 грн.), страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» (1591,80 грн.) та пені (5334,88 грн.), витрат кредитних коштів (зокрема, шляхом зняття готівки, придбання продуктів та поповнення мобільного телефону) на загальну суму 123097,32 грн. (130724,00 грн. (загальний розмір витрат) - 7626,68 грн. (загальна сума комісії за обслуговування, страхових платежів та пені)) та внесення ним на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 125539,30 грн.; 3) відсутність безпосередньо здійснених відповідачем в період часу з 01.12.2019 року по 21.09.2020 року, без урахування пені (2604,00 грн.) та відсотків, нарахованих згідно ст.625 ЦК України (6822,41 грн.), витрат кредитних коштів та внесених ним на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів; 4) включення банком до здійснених відповідачем витрат за наданим кредитом штрафу у розмірі 200,00 грн. (01.03.2014 року - 100,00 грн. та 01.04.2014 року - 100,00 грн.); починаючи з 10.11.2016 року - комісії за обслуговування (членський внесок), загальний розмір якої станом на 30.11.2020 року становить 700,00 грн., страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» (починаючи з 05.08.2015 року) в загальному розмірі 1591,80 грн. станом на 30.11.2019 року, пені в загальному розмірі 7938,78 грн. та процентів, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України, в загальному розмірі 6822,41 грн..

Таким чином, зі змісту виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 судом встановлено, що за період з 01.06.2015 року по 30.11.2019 року банком до загальної суми заборгованості за кредитом, крім безпосередньо здійснених відповідачем витрат кредитних коштів, були включені також щомісячні платежі у виді комісії за обслуговування в загальному розмірі 700,00 грн. та щомісячні страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту» в загальному розмірі 1591,80 грн..

Разом з тим, підписана відповідачем ОСОБА_1 анкета-заява від 22.04.2013 року не містить жодних узгоджених сторонами договору умов щодо обов`язку сплати відповідачем щомісячних платежів у виді комісії за обслуговування (членського внеску) із визначенням її розміру та порядку нарахування.

Не містить підписана відповідачем анкета-заява від 22.04.2013 року також і будь-якої інформації про договір страхування кредитного ліміту (зокрема, дату його укладення, строк дії, розмір страхового платежу та порядок його сплати), внаслідок чого зазначений у виписці по рахунку відповідача договір страхування кредитного ліміту не може оцінюватись судом, як складова частина укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору про надання банківських послуг.

З огляду на викладене, враховуючи не надання позивачем АТ КБ «ПриватБанк» належних та допустимих доказів на підтвердження узгодження між ним та відповідачем ОСОБА_1 , як сторонами договору від 22.04.2013 року, умов щодо: 1) сплати відповідачем, починаючи з 10.11.2016 року, комісії за обслуговування (членського внеску) та 2) сплати відповідачем, починаючи з 05.08.2015 року, страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» із визначенням їх розмірів та порядку нарахування, суд приходить до висновку про безпідставність включення банком комісії в розмірі 700,00 грн. та страхових платежів в розмірі 1591,80 грн. до загальної суми здійснених відповідачем витрат кредитних коштів за період з 01.06.2015 року по 30.11.2019 року.

Крім того, зі змісту доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 22.04.2013 року вбачається, що внесені відповідачем в період часу з 01.06.2015 року по 30.11.2019 року грошові кошти, зараховувались банком, крім погашення заборгованості за тілом кредиту, також і на погашення заборгованості по пені (302,53 грн.).

Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява від 22.04.2013 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відповідачем штрафних санкцій за несвоєчасну сплату кредиту, що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку по сплаті пені, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення пені, як складової заборгованості за наданим кредитом, підлягали зарахуванню саме на погашення тіла кредиту.

Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 09.01.2020 року у справі №643/5521/19.

За вказаних обставин визначений банком у доданому до позовної заяви розрахунку розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за простроченим тілом кредиту в сумі 32635,94 грн. не можна вважати обгрунтованим.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сума фактично отриманих та використаних відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів за період з 22.04.2013 року по 31.05.2015 року становить 36826,58 грн., отриманих шляхом вирахування із визначеного банком загального розміру витрат відповідачем кредитних коштів за вказаний період включеної до нього суми штрафу (200,00 грн.), що відповідає наступному розрахунку: 37026,58 грн. - 200,00 грн. = 36826,58 грн..

Відповідно сума фактично отриманих та використаних відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів за період з 01.06.2015 року по 30.11.2019 року становить 123097,32 грн., отриманих шляхом вирахування із визначеного банком загального розміру витрат відповідачем кредитних коштів за вказаний період включених до нього сум комісії за обслуговування (700,00 грн.), страхових платежів за договором страхування кредитного ліміту (1591,80 грн.) та пені (5334,88 грн.), що відповідає наступному розрахунку: 130724,00 грн. - 700,00 грн. - 1591,80 грн. - 5334,88 грн. = 123097,32 грн..

Відповідно сума фактично отриманих та використаних відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів за період з 01.12.2019 року по 21.09.2020 року становить 0,00 грн., оскільки до загального розміру витрат відповідачем кредитних коштів за вказаний період банком без наявності для цього правових підстав були зараховані виключно суми пені (2604,00 грн.) та процентів, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України (6822,41 грн.), а всього в загальному розмірі 9426,41 грн..

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані за кредитним договором та використані відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, в рахунок кредиту грошові кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повністю повернуті не були, що свідчить про порушення його прав, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку про наявність в АТ КБ «ПриватБанк» права вимагати захисту своїх майнових прав у передбачений законом спосіб - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої та не повернутої суми кредитних коштів, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1574,23 грн., тобто в межах наявної різниці між сумою фактично отриманих і використаних відповідачем кредитних коштів за період з 22.04.2013 року по 21.09.2020 року (177176,99 грн.), з вирахуванням штрафу (200,00 грн.), пені (7938,88 грн.), комісії за обслуговування (700,00 грн.), процентів, нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України (6822,41 грн.), платежів за договором страхування кредитного ліміту (1591,80 грн.) та загальною сумою коштів, внесених ним на погашення кредитної заборгованості за вказаний період часу (158348,67 грн.), що відповідає наступному розрахунку: 159923,90 грн. (витрати кредитних коштів: 37026,58 грн. (за період з 22.04.2013 року по 31.05.2015 року) + 130724,00 грн. (за період з 01.06.2015 року по 30.11.2019 року) + 9426,41 грн. (за період з 01.12.2019 року по 21.09.2020 року) - 200,00 грн. (штраф) - 7938,88 грн. (пеня) - 700,00 грн. (комісія за обслуговування) - 1591,80 грн. (платежі за договором страхування кредитного ліміту) - 6822,41 грн. (заборгованість за процентами, нарахованими на строчений кредит згідно ч.2 ст.625 ЦК України)) - 158348,67 грн. (сума погашення заборгованості: 32809,37 грн. (період з 22.04.2013 року по 31.05.2015 року) + 125539,30 грн. (період з 01.06.2015 року по 30.11.2019 року)) = 1574,23 грн..

Одночасно з цим, враховуючи, що судом при визначені загального розміру здійснених відповідачем ОСОБА_1 витрат кредитних коштів не була взята до уваги сума визначеної банком пені, з огляду на безпідставність її нарахування, суд не відносить до загальної суми внесених відповідачем на погашення кредитної заборгованості грошових коштів відмінену банком суму штрафів за минулі періоди в розмірі 7686,35 грн..

Також при ухваленні рішення судом приймається до уваги, що відсутність позову відповідача ОСОБА_1 про визнання кредитного договору від 22.04.2013 року недійсним (оспорювання правочину) не свідчить про визнання ним обставин, якими АТ КБ «ПриватБанк» обгрунтовує свої вимоги, та не звільняє позивача від обов`язку надати суду належні, допустимі, достатні і достовірні докази існування обставин, на які він посилається

в позовній заяві, а також не може бути перешкодою для неврахування інтересів відповідача, як позичальника, під час розгляду справи за позовом банку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №205/4928/18.

Щодо викладеної відповідачем ОСОБА_1 у поданому до суду відзиві заяви про застосування позовної давності до вимоги банку в частині стягнення з нього заборгованості за кредитом в сумі 10787,23 грн. станом на 01.03.2017 року, тобто на час закінчення терміну дії картки № НОМЕР_3 , суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За змістом правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14 та постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №686/6697/15-ц, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

З урахуванням викладеного, судом по справі встановлено, що 30.09.2016 року відповідачу в межах укладеного між сторонами договору була видана кредитна картка із строком дії до 05/20.

Останній періодичний платіж в межах строку дії даної картки відповідачем ОСОБА_1 був особисто здійснений 19.04.2019 року шляхом здійснення переказу зі своєї карти НОМЕР_4 через додаток Приват24 в сумі 1055,14 грн., що підтверджується датою операції, зазначеною у виписці по особовому рахунку відповідача, та свідчить про переривання перебігу позовної давності про стягнення заборгованості в межах строку кредитування, перебіг якої таким чином, з урахуванням положень ч.3 ст.1049 ЦК України (дати зарахування банком грошових коштів на рахунок - 19.04.2019 року) почався заново з 20.04.2019 року.

Разом з тим, перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі, з урахуванням положень ст.261 ЦК України, почався з наступного місяця після дати закінчення строку дії картки 05/20, тобто з 01.06.2020 року.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом 26.10.2020 року (дата здачі позовної заяви з доданими до неї документами для передачі до суду засобами поштової кур`єрської доставки).

Отже, в даному випадку відсутні правові підстави для застосування позовної давності за заявою відповідача, як сторони у спорі про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг, що виникла в межах строку кредитування, з огляду на пред`явлення банком позову в межах трирічного строку позовної давності після спливу строку кредитування 31.05.2020 року.

Крім того, враховуючи, що факт підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку під час судового розгляду спростований не був, суд приходить до висновку про безпідставність наведеного відповідачем ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву твердження про неукладеність кредитного договору з огляду на дотримання сторонами письмової форми правочину відповідно до положень ч.2 ст.207 ЦК України.

VI. Розподіл судових витрат.

У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача по справі ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача по справі АТ КБ «ПриватБанк» кошти по сплаті судового збору в розмірі 83 грн. 86 коп. (2102 грн. 00 коп. (100%) - 2018 грн. 14 коп. (96,010401%), при цьому 96,010401% = 37884 грн. 12 коп. (загальна сума заборгованості за кредитом, у стягненні якої судом відмовлено), що були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі. З урахуванням відсутності доказів на підтвердження понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат, повязаних з розглядом справи, питання розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, про яку відповідачем було зазначено у відзиві на позов, судом не вирішується згідно положень ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК Україн и. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні. Керуючись ст.ст.3, 12, 13, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 22.04.2013 року в розмірі 1574 грн. 23 коп. (одна тисяча п`ятсот сімдесят чотири гривні двадцять три копійки). В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в порядку розподілу судових витрат, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 83 грн. 86 коп. (вісімдесят три гривні вісімдесят шість копійок). Повне найменування сторін: Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул.Грушевського, буд.№1Д м.Київ, поштовий індекс 01001, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, МФО №305299, рах.№ НОМЕР_5 - для погашення заборгованості та судових витрат. Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана до Кропивницького апеляційного суду або через Устинівський районний суд Кіровоградської області.

Повне рішення суду складено 14 травня 2021 року.

Суддя С.Ю.Атаманова