Справа № 523/9478/20
Провадження №2/523/1785/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"12" квітня 2021 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Кругліков О. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Сікорського, 8), Акціонерного товариства «Імексбанк» (м. Київ, вул. Хорива, 11-а) про визнання зобов`язання припиненим,-

Установив

Позивач звернувся з позовом до суду та просив визнати правовідношення пов`язані з споживчим Договором 2354303/N від 20 листопада 2013р. про надання кредиту, укладеним між ПАТ «Імексбанк» і ОСОБА_1 припиненими.

Вимоги позову ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що 20 листопада 2013р. між ПАТ «Імексбанк» і ОСОБА_1 був укладений споживчий Договір за № 2354303/N про надання кредиту.

16 січня 2015р. відповідач ПАТ « Імексбанк» письмово повідомив ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Кампанія Дасті».

В повідомленні були вказані реквізити Товариства з обмеженою відповідальністю «Кампанія Дасті» для сплати кредиту.

17. 12. 2015р. кредит був повністю сплачений, що підтверджується довідкою ТОВ «Компанія Дасті» від 17.12. 2015р.

Але, 12. 09. 2019р. відповідач ПАТ « Імексбанк» своїм листом повідомив ОСОБА_1 , що вони є єдиним належним кредитором і ніби то ОСОБА_1 зобов`язана розрахуватись з ПАТ «Імексбанк».

Зважаючи на те, що на думку позивачки, вона будь-якої заборгованості за кредитним договором 2354303/N від 20 листопада 2013р. не має, тому вона звернулась до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 03 грудня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 50,51).

Відповідачам направлялись повістки за відомою юридичною адресою. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» двічі отримало повістки, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Повістки, що направлялись на адресу Акціонерного товариства «Імексбанк» повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Причин неявки суду не сповістили, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертались.

Позивач та її представник ОСОБА_2 надали на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовів вимоги підтримали та наполягали на задоволенні позову.

Відповідачі, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну заяву не надали.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності представників відповідачів.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою сторони позивача.

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Суд встановив наступні обставини:

20 листопада 2013р. між ПАТ « Імексбанк» і ОСОБА_1 був укладений споживчий Договір за № 2354303/N про надання кредиту. (а.с. 4-7).

16 січня 2015р. відповідач ПАТ « Імексбанк» письмово повідомив ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Кампанія Дасті». (а.с. 17).

Позивачем заборгованість за споживчим кредитом 2354303/N від 20 листопада 2013р. про надання кредиту, складеним між ПАТ «Імексбанк» і ОСОБА_1 було погашено, про що ТОВ « Компанія Дасті» надала ОСОБА_1 довідку від 17.12. 2015р. (а.с. 18).

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання.

Так, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до положень ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов`язань за договорами купівлі-продажу цінних паперів, укладених на фондовій біржі, встановлюються законодавством. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи, що представниками відповідачів не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 невиконаного зобов`язання за споживчим Договором 2354303/N від 20 листопада 2013р. про надання кредиту, що укладений між ПАТ «Імексбанк» і ОСОБА_1 , заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі доказів.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 141, 211, 223, 258, 263-265, 274, 280, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Сікорського, 8), Акціонерного товариства «Імексбанк» (м. Київ, вул. Хорива, 11-а) про визнання зобов`язання припиненим задовольнити.

Визнати правовідносини пов`язані з споживчим Договором 2354303/N від 20 листопада 2013р. про надання кредиту, що укладений між ПАТ «Імексбанк» і ОСОБА_1 припиненими.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 квітня 2021 року.

Суддя