Справа № 2-757/11 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/811/356/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 30 грудня 2020 року у справі за поданням Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зацікавлені особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Львівська місцева прокуратура №2 про видачу дубліката виконавчого листа, -

в с т а н о в и в:

В листопаді 2020 року Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернувся до Залізничного районного суду м.Львова із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-757/11 про вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання посилався на те, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 37114639 у вказаній справі, однак 30.01.2020 р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист повернуто стягувачу ОСОБА_3 . Надалі, на адресу Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява від Львівської місцевої прокуратури № 2 в інтересах ОСОБА_3 з проханням відновити виконавче провадження №37114639 та звернутись із поданням про видачу діблікату виконавчого листа, який був втрачений. Із врахуванням наведеного просить видати дублікат вищезазначеного виконавчого листа.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 30 грудня 2020 року подання задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа №2-757/11, відповідно до рішення Залізничного районного суду м.Львова від 07.03.2012р., по справі за позовом Прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, ЛКП Скнилівок про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом та позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив права на користування житлом.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає ухвалу незаконною, прийнятою з порушенням положень чинного законодавства.

Зазначає, що 23.04.2012 року працівниками Залізничного ВДВС в процесі виконання виконавчого провадження №37115420, ОСОБА_3 було вселено до будинку АДРЕСА_2 в порядку виконання судового рішення, про що складено акт державного виконавця від 23.04.2013 року про закінчення виконавчого провадження його виконанням. Проте, через недовгий час після проведення вселення до будинку ОСОБА_3 , який при вселенні одержав ключі від вхідних дверей, залишив будинок і з 2013 року до цього часу приходив лише раз в 2016 року. З 2013 року, після проведення вселення, ОСОБА_3 добровільно залишив місце реєстрації та не проживає по АДРЕСА_2 , його особистих речей у ньому немає. Вказує, що твердження ОСОБА_3 про втрату оригіналу виконавчого листа від 15.03.2013 року є неправдивими, оскільки фактично виконавчий лист було залишено при матеріалах виконавчого провадження, як такий що виконаний, а в подальшому очевидно знищено за минуванням терміну зберігання, а тому висновки суду щодо видачі такого дублікату є цілковито безпідставними.

Окрім цього, зазначає, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання минув, а клопотання про поновлення такого строку подано не було.

Посилається на постанову Верховного Суду від 15.08.2018 року у справі №335/7024/16, в якій суд дійшов висновку, що відсутність належних доказів втрати оригіналу виконавчого листа є підставою для відмови у задоволенні подання про видачу його дублікату.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у видачі дублікату виконавчого листа.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 26.04.2021 року, є дата складення повного судового рішення 11.05.2021 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи подання Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає особливий порядок виконання рішення суду про вселення та можливість відновлення виконавчого провадження у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, оригінал виконавчого листа втрачено (знищено відповідно до акту № 1), а стягувачем строк пред?явлення виконавчого документа до виконання не пропущено, оскільки такий був пред?явлений до виконання 19.03.2013 р., а отже у строк, визначений законодавством, а ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження» не визначено строків, по спливу яких виконавче провадження не може бути відновлене, то таке подання підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15.03.2013 р. у справі № 2-757/11 задоволено позов прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, ЛКП Скнилівок про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом, зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , вселено ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1 , стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 38,50 грн. судових витрат у користь держави, а у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив права на користування житлом будинком АДРЕСА_2 відмовлено за безпідставністю вимог.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.10.2012р. внесено виправлення у рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2012р. по справі за позовом Прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, ЛКП Скнилівок про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом та позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив права на користування житлом, вказавши правильно прізвище позивача за первісним позовом, як ОСОБА_3 .

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20.12.2012р. ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 05.10.2012р. залишено без змін.

На підставі рішення суду, 15.08.2012р. Залізничним районним судом м. Львова було видано виконавчий лист №2-757/11, а 13.03.2013 р. 4 виконавчі листи, виправлені з урахуванням ухвали суду від 05.10.2012 р., на підставі яких державним виконавцем Залізничного відділу ДВС ЛМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2013 р.

25 квітня 2013 року державним виконавцем Залізничного відділу ДВС ЛМУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

22 грудня 2018 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова задоволено заяву ОСОБА_3 та видано дублікат виконавчих листів у вказаній справі у зв`язку із втратою оригіналу.

05 серпня 2019 року ОСОБА_3 подав заяву про відновлення виконавчого провадження.

06 серпня 2019 року державним виконавцем Залізничного відділу ДВС ЛМУЮ було відновлене виконавче провадження про вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 на підставі ч. 6 ст. 67 ЗУ «Про виконавче провадження».

30 січня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до начальника Залізничного ВДВС ЗМУ МЮ про повернення без виконання виконавчого листа № 2-757/11 від 15.03.20213 р. на підставі чого 30.01.2020 р. виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа (дубліката виконавчого листа) стягувачу.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27.02.2020 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 22.12.2018 року про видачу ОСОБА_3 дубліката виконавчого листа скасовано.

17 вересня 2020 року заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 Львівської області звернувся до Залізничного ВДВС ЗМУ МЮ про відновлення виконавчого провадження, оскільки рішення суду про вселення ОСОБА_3 станом на час звернення не виконане, боржником ОСОБА_5 чиняться ОСОБА_3 перешкоди у користуванні вказаною квартирою, що підтверджується неодноразовими скаргами та заявами ОСОБА_3 на адресу місцевої прокуратури.

На підставі даного звернення 21.09.2020 р. державним виконавцем Залізничного відділу ДВС ЛМ УЮ винесено постанову про відновлення виконавчого провадження серії ВП № 37114639.

З акту Залізничного відділу ДВС ЛМ УЮ № 1 від 2016 р. вбачається, що виконавче провадження у справі № 2-757/11 за позовом прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, ЛКП Скнилівок про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом знищене через закінчення строків зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Саме на виконавця статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Крім того, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.6 ст. 67 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст.. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Оскільки ст.. 67 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює особливий порядок здійснення вселення стягувача у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню такого, та передбачає відновлення виконавчого провадження без встановлення строків, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних висновків.

Відповідно до пункту 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Стягувач, в свою чергу, має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.

Як вбачається матеріалів справи, виконавче провадження у справі № 2-757/11 за позовом прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, ЛКП Скнилівок про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом знищене через закінчення строків зберігання.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

З огляду на зазначене, враховуючи що рішення суду до сьогодні не виконано, ОСОБА_3 чиняться перешкоди у вселенні, що підтверджується його зверненнями до до місцевої прокуратури, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно вирішено спір, а тому підстав для скасування ухвали немає.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 30 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 травня 2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.