Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/947/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Рішко Г.І.,

секретар судового засідання Стрижак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , якій на праві приватної власності належала земельна ділянка загальною площею 1,41 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Перехрестівської сільської ради. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач спадщину після смерті своєї матері прийняв. Крім позивача спадкоємцем є дочка спадкодавця та сестра позивача, відповідач по справі ОСОБА_2 , яка на спадкове майно не претендує. У зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач звернувся до державного нотаріуса, для подачі документів на оформлення спадщини. Однак нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки спадкоємцем не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, який повинен бути зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що передбачено п.4.15 та п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та в разі відсутності вказаних документів позивачу було рекомендовано звернутись до суду. У зв`язку з наведеним позивач просить суд визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак ним подано до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи, будучи належним чином повідомленим своєчасно, в судове засідання не з`явилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Третя особа будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в судове засідання також не з`явилася, заяв, клопотань від неї не надходило.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.08.2020 року.

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 від 14.08.1980 року.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається з земельних ділянок загальною площею 1,41 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Перехрестівської сільської ради.

Первісно спадкові земельні ділянки належали батьку позивача ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 038801 від 30.11.2000 року.

Батько позивача ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 20.05.1996 року.

Мати позивача ОСОБА_3 спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_1 прийняла в порядку ст.549 Цивільного кодексу Української РСР у редакції 1963 р. (чинного на момент відкриття спадщини) як така, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала.

Частиною третьою статті 1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (Постанова ВС від 14.08.2019 р. у справі №523/3522/16-ц).

Таким чином, у даному випадку вказані земельні ділянки входять до спадкової маси після смерті матері позивача ОСОБА_3 .

На випадок своєї смерті спадкодавець заповідального розпорядження не залишила.

У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України позивач, як спадкоємець за законом першої черги, спадщину після смерті матері прийняв, оскільки проживав разом з спадкодавцем у спадковому будинку на час її смерті, що підтверджується довідкою Вилоцької селищної ради за №65 від 26.04.2021 року.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Крім позивача, спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є дочка спадкодавця, відповідач по справі ОСОБА_2 , яка не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем.

Інших спадкоємців та спадкоємців які б мали право на обов`язкову частку, передбачених ст.1241 ЦК України немає.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

За прийняттям спадщини позивач звернувся до державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., однак позивачу було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 немає можливості, оскільки спадкоємцем не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, який повинен бути зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що передбачено п.4.15 та п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та в разі відсутності вказаних документів позивачу ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до суду.

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлена можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом після смерті матері ОСОБА_3 має законне право на визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку площею 1,21 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Перехрестівської сільської ради, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку площею 0,20 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Перехрестівської сільської ради, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийГ. І. Рішко