Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценко О.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації - Литвиненко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про повернення дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 , Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про повернення дитини, в якому просить суд, повернути дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_3 передавши її з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради; Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 ; Змінити порядок стягнення аліментів визначений постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2019р. у цивільній справі № 755/11989/18, яке набрало законної сили 10.12.2019р., яким припинити стягнення з ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з 09 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття та стягнення з ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з 09 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття - визначивши інший порядок, яким стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі цього позову та до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 14 квітня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується виданим свідоцтвом про шлюб 02.08.2007 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, серії НОМЕР_1 від 02 серпня 2007 року та зроблено актовий запис за № 1008. За час перебування у шлюбі у Позивача та Відповідача 2 народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві серії НОМЕР_2 від 30.11,2007р. та зроблено актовий запис № 3261.

Починаючи з 2010 року Відповідач 2 почав зловживати спиртними напоями, перестав працювати, а Позивач вимушена була влаштуватися на роботу для забезпечення потреб себе, дитини та чоловіка. Так члени сім`я проживала за рахунок Позивача, яка постійно працювала та намагалася забезпечити матеріально свою сім`ю. Через деякий час Позивач вимушена через розладу стосунків з Відповідачам 2 переїхати та жити окремо, про те не залишаючи дитину. Хоч вона й мешкала окремо, але дитина постійно була під її наглядом . В межах своїх фінансових можливостей Позивач забезпечувала дитину одягом, продуктами харчування, тощо. Але, дитина залишалась мешкала, за адресом Відповідача 2 більшість часу, через те що ОСОБА_7 було зручніше добиратися до навчального закладу. За адресом Позивача дитина проживала в той час коли остання була вихідною. Таким чином дитина з 201 Ороку проживала або з батьком, або з матір`ю.

Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вважав, що Відповідач 2 не здійснює виховання та утримання дитини, з зібраними доказами звернувся з позовом до батьків ОСОБА_5 . Відповідно до зібраних доказів підтверджуючих обставин, що мати не виконує батьківські обов`язки доведені Відповідачем 1 не були, про те суд забажав, щоб ОСОБА_3 сама зібрала докази своєї невинуватості та спростувала факт неналежного виховання своєї дитини. Також, ще одною підставою для звернення до суду Відповідач 1 вбачав неодноразове звернення адміністрації навчального закладу де навчався ОСОБА_7 про невідвідування ним уроків .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 р. у справі за єдиним унікальним номером 755/11989/18 у задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 за участю третіх осіб Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини було відмовлено. 10 грудня 2019 року постановою Київського апеляційного суду ( Додаток № 9) апеляційну скаргу представника Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Муханова Андрія Івановича, який діє в інтересах малолітнього: ОСОБА_5 , задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту: Позов Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Центр соціально- психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково, відібрано у ОСОБА_4 , ОСОБА_8 малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав та передати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації для подальшого влаштування.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з 09 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_8 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з 09 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_8 в дохід держави судовий збір в розмірі 8 810 гривень в рівних частках по 4 405 гривень з кожного.

01 липня 2020 року постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - адвоката Нетребенко О.С. залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року залишено без змін.

В свою чергу, позивач вказує, що врегульовані шлюбні відносини з відповідачем 2, створено належні умови для проживання разом з сином удвох чи у колі родини, змінено ставлення позивача до заінтересованості у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини та бажання налагодити відносини з сином. Таким чином, відпали причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її матір`ю га не існує інших обставини, що вказують на «необхідність» втручання у право матері мати задоволення від сімейного життя з її дитиною, а дитини з матір`ю, таким чином, Позивач - мати дитини, просить суд постановити рішення про повернення їй дитини.

Щодо, позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю то вона є похідною, оскільки після повернення дитини до батька, який не усунув причини, що стало підставою для відібрання дитини, дитина повернеться в середовище з якого вона була вилучена, що не відповідає інтересам дитина.

27 листопада 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про повернення дитини та постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження.

22 січня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, зобов`язано Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації ( м.Київ, пр - т Маяковського, буд.29) надати на адресу суду Висновок, у відповідності до вимог ст. 19 СК України, щодо доцільності/недоцільності проживання малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 . ( тел. позивача НОМЕР_3 ).

13 квітня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у змісті позовної заяви та просила їх задовольнити в повному обсязі

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у змісті позовної заяви та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації - Литвиненко О.С., у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, з підстав викладених у висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. До суду надійшла заяви про розгляд справи без його участі. в якій визнає позовні вимоги позивача та не заперечує, щодо місця проживання дитини разом з матір`ю. Окрім того, просить прийняти суд справедливе рішення.

Представники третіх осіб Органу опіки та піклування Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки в судове засідання не повідомили. Правом на подання письмових пояснень на позовну заяву не скористалися.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, з 14 квітня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується виданим свідоцтвом про шлюб 02.08.2007 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, серії НОМЕР_1 від 02 серпня 2007 року та зроблено актовий запис за № 1008.

Згідно свідоцтва про народження малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_8 .

08 травня 2018 року наказом Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 10 ОСОБА_5 поставлено на профілактичний облік, як дитину, що опинилася у складних життєвих обставинах.

20 грудня 2018 року відповідно до акту «Про покинуту чи знайдену дитину» малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був влаштований до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 міста Києва.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 р. у справі за єдиним унікальним номером 755/11989/18 у задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 за участю третіх осіб Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини було відмовлено.

10 грудня 2019 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу представника Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Муханова Андрія Івановича, який діє в інтересах малолітнього: ОСОБА_5 , задоволено частково, а саме рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту: Позов Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Центр соціально - психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково, відібрано у ОСОБА_4 , ОСОБА_8 малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав та передати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації для подальшого влаштування.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з 09 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_8 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з 09 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_8 в дохід держави судовий збір в розмірі 8 810 гривень в рівних частках по 4 405 гривень з кожного.

01 липня 2020 року постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - адвоката Нетребенко О.С. залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року залишено без змін.

Крім того, Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 р. у справі за єдиним унікальним номером 755/11348/20, шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зареєстрований 02 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1008 - розірвано та змінено прізвище позивача « ОСОБА_9 » на дошлюбне « ОСОБА_10 ».

Дане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просить суд повернути дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_3 передавши її з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради.

Як встановлено в ході судового розгляду та підтверджено сторонами у справі, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.11.2003 року позивач, володіє на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 квартирою АДРЕСА_2 . Загальна площа квартири становить 54,97 кв.м., доля Позивача становить 1/3 його частини.

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи від 12.09.2020 року за № 13086205 та № 13086216 позивач ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11 , надав свою письмову згоду на те, що він не проти спів мешкати в одній квартирі з донькою ОСОБА_3 та його онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

Судом встановлено, що позивач з 09 липня 2018 року постійно працює у ТОВ «Новус Україна» та на даний час займає посаду касира торговельного залу з оплатою погодинно - 45,00 грн./год. зазначена обставина підтверджується довідкою № 154, від 22.02.2021 року.

Відповідно до характеристики, що була надана адміністрацією школи № 248 м. Києва, заначено, що мати приділяє увагу вихованню дитини, підтримує зв`язок з класним керівником

Згідно психолого-педагогічної характеристики, що була надана Центром соціально-психологічної реабілітації дітей № 1, зазначено, що у ОСОБА_7 , наявна сильна прив`язаність до матері, позитивне та дбайливе ставлення до неї. Також ОСОБА_7 дуже сумує за мамою та не бачить для себе іншого варіанту подальшого влаштування, окрім проживання разом з мамою ОСОБА_13 . Крім того, зазначено, що за час перебування дитини у центрі позивач постійно відвідує хлопця. Також батьки позивача час від часу приходять провідати ОСОБА_7 та намагаються побудувати з ним теплі стосунки.

Відповідно до психологічної характеристики, що була надана Центром соціально-психологічної реабілітації дітей № 1, встановлено, що за час перебування дитини в центрі була налагоджена взаємодія з мамою ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_14 , які постійно відвідують дитину, що позитивно відзначалося на психоемоційному стані ОСОБА_7 . ОСОБА_7 емоційно прихильний до мами та бабусі, а також до всіх родичів, радіє кожному візиту. Від спілкування з мамою та бабусею ніколи не відмовлявся.

Згідно актів обстеження умов проживання, від 26.01.2021 року та 03.03.2021 року, за місцем реєстрації позивача та дитини в квартирі АДРЕСА_2 , чисто , прибрано, квартира облаштована необхідними меблями та побутовою технікою для ведення домашнього господарства. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови як облаштоване спальне місце в кімнаті матері, є розкладний стіл, шафа для одягу, журнальний столик, телевізор, два крісла, диван розкладний (спальне місце для матері). За вказаною адресою проживають та мають постійне місце реєстрації позивач її батьки та малолітній ОСОБА_5 . Стосунки в сім`ї доброзичливі.

Окрім того, батько дитини відповідач ОСОБА_4 , як встановлено в ході розгляду справи не відвідує сина, не намагається встановити з ним зв`язок та не має заперечень, щодо поверненя дитини і проживання сина разом з иатір`ю.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 25.03.2021 року за № 103/2397/41/3, Органу опіки та піклування вважаэ за можливе повернути малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_3 .

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що умови, які стали підставою для ухвалення рішення про відібрання дитини від позивача відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 10.12.2019 року у справі № 755/11989/18, на час розгляду справи відпали, оскільки встановлено, що позивач приділяє увагу своїй дитині, відвідує шкільний заклад де навчається малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спілкується з класним керівником про навчальний процес своєї дитини. Постійно приймає участь у навчальному процесі дитини. Відповідно до психологічних характеристик, що були надані Центром соціально-психологічної реабілітації дітей № 1. за час перебування дитини в центрі була налагоджена взаємодія з мамою ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_15 . Позивачем створені всі належні умови для проживання дитини разом з родиною відповідно актів обстеження умов проживання. Наявні можливості для належного матеріального утримання дитини.

Разом з тим, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 року у справі № 185/6994/15-ц.

За приписами частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом

У ході розгляду справи відповідач подав заяву про визнання позову.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем створені всі належні умови для проживання дитини разом з родиною відповідно актів обстеження умов проживання.

Суду не доведено фактів, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови в задоволенні даної вимоги.

Суд приймає до уваги вищевказаний висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 25.03.2021 року за № 103/2397/41/3, та вважає за доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_3 .

Щодо вимоги позивача про зміну порядку стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що 10 грудня 2019 року постановою Київського апеляційного суду, Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту: Позов Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Центр соціально- психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково, стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з 09 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_8 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з 09 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Виходячи з положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення.

При цьому, частиною 3 ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі.

Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде менший ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду із позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів.

Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 12 вересня 2018 року (справа №459/2181/17).

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, а також зростання прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років, враховуючи підстави задоволення позовних вимог позивача про повернення дитини матері та визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд дійшов висновку про зміну порядку стягнення аліментів визначений постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2019 року у цивільній справі № 755/11989/18, а саме з стягнення з ОСОБА_8 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з 09 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття та стягнення з ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з 09 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття на стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про повернення дитини.

Враховуючи наведене та керуючись ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенцією про права дитини, ст. ст. 9, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 151, 164, 170, 180 - 154, 192 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 177,209, 210, 223, 247, 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про повернення дитини - задовольнити.

Повернути дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері ОСОБА_3 передавши її з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Змінити порядок стягнення аліментів визначений постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2019 року у цивільній справі № 755/11989/18, а саме з стягнення з ОСОБА_8 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з 09 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття та стягнення з ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з 09 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття на стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 07 травня 2021 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 );

Відповідачі:

ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 );

Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації (02094, м. Київ, вул. Краківська, 20, );

Треті особи:

Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, (02094, м. Київ, вул. Краківська, 20, );

Орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, (02225, м. Київ, пр. Маяковського, 29, );

Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), (02217, м. Київ, пр. Маяковського, 28-в).

Суддя: