Справа № 2-9261/10
Провадження № 4-с/201/26/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Шумейко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», Відділ примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання скасувати запис про обтяження,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 10 лютого 2021 року надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», Відділ примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якій просила:

-Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо залишення арешту на майно боржника ОСОБА_1 , та не вжиття заходів його скасування при вирішенні питання про закриття виконавчого провадження № 34811137, в межах якого вказані обмеження застосовувались;

-Зобов`язати уповноважену особу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо усунення порушень при закритті виконавчого провадження № 34811137 з примусового виконання виконавчого листа № 2-9261/2010 від 02 липня 2012 року виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором № 0061/08/03-Z від 13 березня 2008 року у сумі 1 397 981,03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28 травня 2010 рік склало в еквіваленті в національній валюті у сумі 11 079 139,46 грн. та скасувати (виключити) запис про обтяження № 9288368 від 03 квітня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відносно ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебував виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська № 2-9261/2010 від 02 липня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором № 0061/08/03-Z від 13 березня 2008 року у сумі 1 397 981,03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28 травня 2010 рік склало в еквіваленті в національній валюті у сумі 11 079 139,46 грн.

Будучи власником нежитлового приміщення № 3, на першому поверсі, загальною площею 41, 7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та маючи намір його продати, дізналася про арешт зазначеного майна, обтяжувачем зазначено відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

07 серпня 2018 року державним виконавцем відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа Стягувачу, копія якого разом з виконавчим документом направлено на адресу Стягувача.

Заявник посилаючись на норми ст.ст. 37, 40 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції яка діяла на завершення виконавчого провадження) просила її скаргу задовольнити (а.с. 1-5).

Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 28 квітня 2021 року надано відзив на скаргу в якому зазначили, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 34811137 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором № 0061/08/03-Z від 13 березня 2008 року у сумі 1 397 981,03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28 травня 2010 рік склало в еквіваленті в національній валюті у сумі 11 079 139,46 грн. В рамках даного виконавчого провадження винесено постанови про арешт. 07 серпня 2018 року державним виконавцем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України винесено постанову про повернення виконавчого документа Стягувачу, копію якої разом з виконавчим документом направлено на адресу Стягувача. Окрім того зазначили, що підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника які передбачені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» не було, а тому в задоволення скарги просили відмовити.

Від представника заявника до суду надійшла заява про розгляд даної справи без його участі, просив скаргу задовольнити.

Представник ПАТ «Банк Форум» та відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явилися про день та час розгляду справи повідомленні належним чином.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали скарги, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як встановлено судом в рамках здійснення виконавчого провадження № 34811137 державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та заборону його відчуження.

У подальшому, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, 07 вересня 2018 року виконавчий документ був повернутий стягувачу.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними задачами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон.

Згідно із статтею 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

У відповідності до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії

Встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 34811137 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором № 0061/08/03-Z від 13 березня 2008 року у сумі 1 397 981,03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28 травня 2010 рік склало в еквіваленті в національній валюті у сумі 11 079 139,46 грн. В рамках даного виконавчого провадження винесено постанови про арешт.

07 серпня 2018 року державним виконавцем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України винесено постанову про повернення виконавчого документа Стягувачу, відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Водночас, згідно із частиною 1 статті 40 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У свою чергу, законодавець у Законі розрізняє закінчення виконавчого провадження, підстави для якого передбачені у статті 39 Закону, та повернення виконавчого документа (стаття 37 Закону).

Тобто, повернення виконавчого листа за статтею 37 Закону - не є закінченням виконавчого провадження, оскільки вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження визначений статтею 39 Закону, тому, повернення виконавчого документа не звільняє боржника від обов`язку виконати рішення суду, а відповідно і від негативних наслідків, передбачених Законом, за його невиконання.

Таким чином у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 , оскільки державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією і Законом.

Разом з тим, відповідно до п. 1.6 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи» № 1395/5 від 24.04.2017 дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

При цьому, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № Я (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, при вирішенні питання щодо зобов`язання уповноваженої особи відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо усунення порушень при закритті виконавчого провадження № 34811137 з примусового виконання виконавчого листа № 2-9261/2010 від 02 липня 2012 року виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором № 0061/08/03-Z від 13 березня 2008 року у сумі 1 397 981,03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28 травня 2010 рік склало в еквіваленті в національній валюті у сумі 11 079 139,46 грн. та скасувати (виключити) запис про обтяження № 9288368 від 03 квітня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відносно ОСОБА_1 , слід виходити з того, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 447-451, 260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», Відділ примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання скасувати запис про обтяження залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова