КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» про стягнення неустойки,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ЗАТ «Українська будівельна компанія» в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку за період з 10.10.2018 по 08.10.2019 у розмірі 268 533,52 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 28.01.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до укладеного між сторонами договору, відповідач взяв на себе зобов`язання передати позивачу майнове право на квартиру АДРЕСА_2 і позначений на схемі генерального плану за № 9, а позивач зобов`язався сплатити відповідачу ціну продажу майнового права згідно з умовами вказаного договору.

30.07.2015 сторони договору уклали додаткову угоду № 1/3, відповідно до умов якої домовились змінити майнове право на отримання у власність новозбудованої квартири АДРЕСА_3 на інше майнове право, а саме на отримання у власність новозбудованої квартири АДРЕСА_4 такої ж площі. За станом на 21.07.2017 позивачем було сплачено 100% вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 і позначений на схемі генерального плану за № 9, відповідно до умов договору у розмірі 762 404,59 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та довідкою від 21.07.17, виданою позивачеві відповідачем. Згідно п. 1.6 Договору відповідач зобов`язався після прийняття будинку в експлуатацію, її технічної інвентаризації та за умови сплати позивачем ціни продажу майнового права протягом 30 календарних днів передати позивачеві квартиру за актом прийому-передачі, а також технічний паспорт на квартиру та надати можливість скористуватись своїм правом, передбаченим п. 3.1.6 цього договору.

При цьому п. 1.7 визначено термін прийняття будівлі в експлуатацію - 4 квартал 2016 року, і не пізніше - 30.06.2017. Проте відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань по договору. За станом на 08.10.19, відповідачем порушені умови договору стосовно прийняття будівлі в експлуатацію та відповідно передачі стороні-1 квартири на 829 днів. Тому, відповідно до умов договору, відповідач має сплатити позивачу неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від фактично сплаченої суми ціни продажу майнового права за кожен день прострочення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.07.2020 позов задоволено (а.с. 83-86).

В апеляційній скарзі ЗАТ «Українська будівельна компанія», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що судом не було враховано доводи відповідача щодо відсутності його вини у неприйнятті будинку в експлуатацію. Крім того, відповідачем неправильно розраховано неустойку (а.с. 90-94).

03.03.2021 ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції законно не прийняв до уваги доводи відповідача щодо відсутності його вини у неприйнятті будинку в експлуатацію, оскільки надані відповідачем листи ТОВ «Київський домобудівний комбінат № 1» жодним чином не пояснюють чому відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем.

Щодо доводів відповідача про неправильний розрахунок неустойки, то до даних правовідносин не може застосовуватись Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», на який посилається відповідач (а.с. 118-120).

В судовому засіданні представник відповідача Мельниченко С.О. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 заперечувала проти поданої апеляційної скарги та просила її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.01.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5).

Додатковою угодою № 1/3 від 30.07.2015 змінено майнове право на отримання у власність новозбудованої квартири АДРЕСА_3 на інше майнове право, а саме на отримання у власність новозбудованої квартири АДРЕСА_4 та викладено у новій редакції п. 1.4 договору (а.с. 18-20).

Відповідно до акту прийому-передачі майнових прав від 21.07.2017, відповідач передав позивачу майнове право на отримання у власність новозбудованої квартири відповідно договору № 9-17-153 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 28.01.2015 (а.с. 22).

Станом на 21.07.2017 позивачем було сплачено 100% вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_6 , відповідно до умов договору у розмірі 762 404,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 21.07.2017 (а.с. 21).

Пунктом 1.7 вказаного договору зазначено, що термін прийняття будинку в експлуатацію - 4 квартал 2016 року, і не пізніше 30.06.2017 (а.с.6).

Пунктом 4.6. передбачено, що у випадку порушення стороною-2 строків, визначених у п. 1.7 цього договору більш ніж на 180 днів, сторона-2 сплачує стороні-1 починаючи з 181 дня з моменту порушення зазначеного строку договірну неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від фактично сплаченої суми ціни продажу майнового права за кожен день прострочення» (а.с.11).

З вище викладеного вбачається, що позивачем не було прийнято будинок в експлуатацію, що не заперечується сторонами у справі. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. Посилання відповідача на те, що дата зазначена в п.1.7 договору не є імперативною є безпідставними, оскільки у зазначеному пункті чітко сформульований граничний термін прийняття будинку в експлуатацію.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем порушено умови договору та не здано будинок у встановлений договором строк.

Відповідно до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тому твердження відповідача про відсутність його вини у простроченні строку здачі будинку в експлуатацію та невиконання зобов`язання у зв`язку з бездіяльністю третіх осіб, а саме відсутності дій Департаменту земельних ресурсів ВО КМР (КМДА) щодо поновлення договору оренди земельної ділянки, оскільки без договору оренди земельної ділянки замовник не мав можливості оформити акт готовності об`єкта до експлуатації та відповідно подати заяву для отримання сертифіката відповідності, не є підставою для звільнення від виконання зобов`язання.

Крім того, такі доводи апелянта є неспроможними та відхиляються, оскільки за умовами договору сторонами визначено орієнтований термін прийняття будівлі в експлуатацію - 04 квартал 2016 року та не пізніше 30.06.2017.

За наданими представником відповідача доказами листування із Департаментом земельних ресурсів ВО КМР (КМДА) з приводу необхідності пролонгації договору оренди земельної ділянки вбачається, що такі дії вчинялися у вересні 2017 року, тобто після настання визначеного договором орієнтованого терміну прийняття будівлі в експлуатацію. За змістом цього листування відповідач посилався на отримання позитивного висновку Комісії з питань містобудування архітектури Київради і землекористування, тому вважав не обов`язковим надання додаткових документів на погодження.

Такі докази не доводять належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаним договором, зокрема положення пункту 3.4.2 цього договору, за яким відповідач мав зобов`язання здійснити усі заходи, передбачено, що прийняття будинку в експлуатацію та його технічної інвентаризації має відбутися у строк, не пізніше визначеного у пункту 1.7 цього договору, які відповідачем виконано не було, тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для звільнення ЗАТ «Українська будівельна компанія» від відповідальності, передбачених ст. 617 ЦК України.

Відповідач не надав доказів за яких суд мав би підстави дійти висновку про дотримання ним принципів добросовісності, справедливості та розумності як загальних засад зобов`язального права та регуляторів поведінки учасників цивільно-правових відносин, виконання усіх, передбачених законом дій, з метою реалізації свого обов`язку по будівництву спірного об`єкта нерухомості та передачі його позивачці у визначений договором термін.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позивачем наявності вини відповідача у невчасному виконанні умов договору, враховуючи, що позивачка сплатила відповідачеві вартість майнових прав на отримання у власність новозбудованої квартири, а відповідач у строки, визначені договором - 04 квартал 2016 року та не пізніше 30.06.2017, не ввів вказаний будинок в експлуатацію, висновок районного суду про наявність прострочення виконання зобов`язання з боку ЗАТ «Українська будівельна компанія» відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (ст. 617 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Посилаючись на положення пункту 4.6. інвестиційного договору, позивачка просила стягнути пеню у розмірі 268 533,52 грн. за період з 10.10.2018 по 08.10.2019.

Одним із доводів апеляційної скарги відповідача є неправильність розрахунку неустойки, який останнім не спростовується. Відповідачем не було надано іншого розрахунку, який би спростував розмір нарахованої пені позивачем, а обмежилися лише загальними доводами про його необґрунтованість.

В той же час апелянт, посилаючись на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», щодо неправильного нарахування позивачем пені, не взяв до уваги, що даний закон не поширюється на спірні правовідносини, оскільки у преамбулі закону визначено сферу його дії, яка регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судових засіданнях доказам та обґрунтовано дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» про стягнення неустойки залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст складено 22 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська