Справа № 645/7992/19
Провадження № 2/638/811/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.

за участі секретаря Овчаренко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Герасимової О.О. про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визнання права власності, зобов`язання нотаріуса вчинення певних дій,-

встановив:

Позивач 13 грудня 2019 року звернулась до Фрунзенського районного суду міста Харкова з позовом до державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Герасимової О.О. про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визнання права власності, зобов`язання нотаріуса вчинення певних дій.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який мешкав за адресою АДРЕСА_1 . Позивач звернувся до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори міста Харкова про прийняття спадщини. Проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на гаражний бокс № НОМЕР_1 в літ. « Ш-1», розташованого за адресою АДРЕСА_2 . Позивач зазначає, що нотаріусу було надано довідку № 1066683 від 14 серпня 2019 року ,видану КП « Харківське міське бюро технічної інвентаризації», де зазначено, що власником вказаного гаражу є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності нерухомого майна від 26 серпня 2011 року, видане ВК ХМР, а також надано витяг з реєстру речових прав, де власником зазначено ОСОБА_2 . Проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний гаражний бокс з причини відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно. В зв`язку з цим позивач просить витребувати у нотаріуса нотаріальну спадкові справі, скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 грудня 2019 року, визнати за ним право власності на гаражний бокс № НОМЕР_1 в літ. « Ш-1», розташованого за адресою АДРЕСА_2 , зобов`язати державного нотаріуса Герасимову О.О. видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на гаражний бокс № НОМЕР_1 в літ. « Ш-1», розташованого за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 .

Відповідно до ухвали від 17 грудня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Дзержинського районного суду міста Харкова.

На вказану позовну заяву відзиви не надходили.

Представник відповідача надав заяву про розгляд за відсутності.

Представник позивача з`явився у судове засідання та підтримав позицію позивача, викладену у позовній заяві, наполягав на задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд, дослідивши доводи сторін, надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть НОМЕР_2 , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 15 грудня 2016 року.

Суду не надано документів ( свідоцтва про народження чи інших), які б свідчили про родинні зв`язки позивача та померлого ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки № 1066683, виданої КП « Харківське міське бюро технічної інвентаризації» дату її видачі встановити не представилось можливим, так як вона містить дві дати 14 та 16 серпня 2019 року. Проте у даному документі зазначено інформацію про власність ОСОБА_2 на гаражний бокс № НОМЕР_1 в літ. « Ш-1», розташованого за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ( дата формування 26.11.2019) власником гаражного боксу № НОМЕР_1 в літ. « Ш-1», розташованого за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 .

06 грудня 2019 року нотаріус ухвалила постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Причиною є відсутність правовстановлюючих документів на вказаний гаражний бокс.

Спадкова справа після померлого ОСОБА_3 відкрита, має № 473/201.

З вказаних обставин вбачається, що між сторонами склались правовідносини щодо спадкування, а тому суд застосовує до них наступні норми права.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ч.1 ст. 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч.3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові ( сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

З`ясувавши фактичні обставини, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог і заперечень, перевіривши їх доказами та застосувавши до них вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що право позивача на спадкування після смерті його батька ( зі слів позивача, так як документально родинні стосунки не підтверджено) відповідачем не порушене, відповідачем ХМР до участі у справі не долучено, інші спадкоємці до участі у справі не долучені, тобто фактично відсутній спір щодо права позивача, а тому при таких обставинах, у позові необхідно відмовити повністю. Окремо суд зазначає, що не зрозуміло з чого виходив позивач визначаючи собі, як спадщину після померлого ОСОБА_2 вказаний гаражний бокс, якщо є інші спадкоємці, і це вбачається з того, що в інтересах ОСОБА_1 до нотаріуса зверталась ОСОБА_4 , яка може бути також спадкоємцем. Інформації про відмові від спадщини інші спадкоємці не надали.

Такого висновку суд дійшов у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивач не надала доказів, які б підтверджували обставини, про які вона зазначає у позові.

В абз. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, суд вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту свого права.

Щодо вимоги про визнання права власності, то всупереч ст. 392 ЦК України, позивач не надав суду документу, який би свідчив про право власності на вказаний гаражний бокс ОСОБА_2 , відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності. Наведені у рішенні довідка та витяг з реєстру речових прав не є правовстановлюючим документом. Про що повідомив у судовому засіданні, і представник позивача. Також, як вже зазначав суд, позивач не зверталась до нотаріуса в належний спосіб з наданням всіх необхідних документів, з приводу оформлення права власності на вказане майно, а тому звернення до суду з цієї позовною вимогою є передчасним.

Таким чином, позивач не довів обставини, на які він посилається в обґрунтування свого позову, не довів, що у нього існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, обрав невірний спосіб захисту, неправильно визначив коло учасників у справі, а тому в позові необхідно відмовити.

Окремо суд звертає увагу на те, що згідно наказу Міністерства юстиції України Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 2839/н від 06 грудня 2019 року, державний нотаріус Герасимова О.О. була звільнена за угодою сторін.

Тому вимоги щодо зобов`язання нотаріуса Герасимову О.О. вчинити відповідні дії не можуть бути задоволені. Це ж стосується і вимог про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 06 грудня 2019 року, так як нотаріус діяла в межах своєї компетенції та на підставі вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд відмовляє в позові повністю, то сплачений позивачем судовий збір покладається на позивача і їй не відшкодовується.

Керуючись ст. 258, 259, 263, 264 ЦПК України,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Герасимової О.О. про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визнання права власності, зобов`язання нотаріуса вчинення певних дій - залишити без задоволення.

Судові витрати вважати сплаченими позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлений 14 травня 2021 року.

Суддя: Штих Т.В.