Справа № 161/5409/21
Провадження № 2/161/2167/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Жаловаги І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країн Європейського союзу, Північної Македонії, Республіки Чорногорія, Турецької Республіки та Арабської Республіки Єгипет, строком на три роки.

Свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що дитина проживає з нею, вона належним чином піклується про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач у вихованні та догляді дитини участі не приймає, розвитком дитини не цікавиться, аліменти, встановлені судом, сплачує не регулярно. Зазначає, що з метою оздоровлення, відпочинку має намір виїздити з дитиною на море за кордон. Однак, відповідач безпідставно відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в письмовій заяві позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, просить розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.06.2019 року у справі № 161/6869/19 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 8-10).

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка стверджує, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, аліменти, встановлені судом, сплачує не регулярно, та з невідомих причин в добровільному порядку згоди на виїзд неповнолітньої дитини не дає.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 313 ЦК України, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 141 СК України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Підпунктом 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до підпункту 2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не заперечує щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька.

Таким чином, обставин, які обмежують право неповнолітньої дитини на виїзд за межі України суд не вбачає, виїзд за кордон не суперечить інтересам дитини, а тому, дійшов висновку про можливість задоволення позову.

Вимога допустити негайне виконання рішення до задоволення не підлягає, як така, що не передбачена приписами ст. 430 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.280-284 ЦПК України, на підставі ст.ст. 141, 154 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у супроводі матері ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , за межі України - до країн Європейського союзу, Північної Македонії, Республіки Чорногорія, Турецької Республіки та Арабської Республіки Єгипет, строком на три роки.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 11.05.2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк