Справа №162/126/21
Номер провадження 2/162/83/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гладіч Н.І.,

за участю секретаря судових засідань Пилипчук Р.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт.Любешів Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Любешівський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до відповідача АТ КБ ПриватБанк, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М., Любешівський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання виконавчого напису нотаріуса №1867 від 01 липня 2019 року таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що головним державним виконавцем Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Міщук І.В. відкрито виконавче провадження №62463977 з примусового виконання виконавчого напису №1867 посвідченого 01 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно приміщення кафе-бару, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_2 (прізвище до укладення шлюбу - ОСОБА_3 ) за її кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ ПриватБанк згідно кредитного договору №VOM0GA00002691 від 20 травня 2005 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги АТ КБ ПриватБанк шляхом перерахування коштів у розмірі: 349,56 доларів США заборгованість за кредитом; 1020,44 доларів США заборгованість за відсотками; 31,20 доларів США комісія; 2828,75 доларів США пеня, що всього, за курсом НБУ станом на 07 листопада 2018 року, з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 121751,81 гривень. Але, при вчиненні нотаріального напису, нотаріус не переконався у безспірності заборгованості, що суперечить Закону України Про нотаріат.

На підставі викладеного, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1867 від 01 липня 2019 року, який вчинений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. щодо звернення стягнення на нерухоме майно.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача АТ КБ Приватбанк вказав, що виконавчий напис було вчинено з додержанням всіх процесуальних норм, нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано усі необхідні та визначені законом документи. Позивачами не було надано жодного доказу який би свідчив про відсутність їхнього боргу перед відповідачем. Тому, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. у поданому до суду поясненні вказала, що виконавчий напис був здійснений з дотриманням вимог передбачених Законом України Про нотаріат та на підставі поданих до неї АТ КБ ПриватБанк документів, перелік яких затверджено постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. Враховуючи вказане, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АТ КБ ПриватБанк про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2021 року дану справу прийнято до свого провадження та вирішено розгляд здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін по справі. Клопотання будь-якої зі сторін про інше до суду не надходило.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

За загальним правилом статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, з наявних в даній цивільній справі матеріалів встановлено та не оспорюється сторонами, що 20 травня 2005 року між ОСОБА_2 (прізвище до укладення шлюбу - ОСОБА_3 ) та ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступник АТ КБ ПриватБанк (далі по тексту - АТ КБ ПриватБанк) укладено кредитний договір №VOM0GA00002691.

Також, 26 травня 2005 року, в забезпечення виконання зобов`язань взятих на себе ОСОБА_2 за кредитним договором №VOM0GA00002691, державним нотаріусом Любешівської райдержконтори Волинської області Кухом В.І. зареєстровано договір іпотеки №828, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ ПриватБанк, за яким нерухоме майно приміщення кафе-бару, загальною площею 200,70 кв.м., та земельна ділянка, загальною площею 240 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , передане в іпотеку АТ КБ ПриватБанк.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року справа №162/1029/14-ц, яке не змінено, не скасовано та набрало законної сили, судом було відмовлено в задоволенні позову АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за договором №VOM0GA00002691 від 20 травня 2005 року, яка станом на 29 серпня 2014 року, відповідно до офіційного курсу НБУ, складала 26070,25 гривень, у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

В подальшому, 01 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. здійснено виконавчий напис №1867 за яким звернуто стягнення на нерухоме майно приміщення кафе-бару, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , яка є майновим поручителем ОСОБА_2 за її кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ ПриватБанк згідно кредитного договору №VOM0GA00002691 від 20 травня 2005 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задоволити вимоги АТ КБ ПриватБанк шляхом перерахування коштів у розмірі: 349,56 доларів США заборгованість за кредитом; 1020,44 доларів США заборгованість за відсотками; 31,20 долар США комісія; 2828,75 доларів США пеня, що всього, за курсом НБУ станом на 07 листопада 2018 року та з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису 3500,00 гривень, становить 121751,81 гривень. Строк за який провадиться стягнення включає в себе період з 20 травня 2005 року по 07 листопада 2018 року.

Виконавчий напис №1867 виданий 01 липня 2019 року звернуто до примусового виконання та 03 липня 2020 року державним виконавцем Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження №62463977.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом.

Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України Про нотаріат та іншими актами законодавства (ч.1 ст.39 цього закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року №296/5.

Учинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п.19 ст.34 ЗУ Про нотаріат). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 ЗУ Про нотаріат та глава 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст.87 ЗУ Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів.

У ст.88 ЗУ Про нотаріат визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку.

Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пп.1, 3 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 ЗУ Про нотаріат).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Учинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Строк, протягом якого може бути вчинено нотаріусом виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу та не може тривати більше трьох років.

Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 ЗУ Про нотаріат). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у пп.2.3 п.2 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статтей 15, 16, 18 ЦК України, статтей 50, 87, 88 ЗУ Про нотаріат захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статтей 87, 88 ЗУ Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшов Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03 жовтня 2018 року справа №910/3337/17, Велика палата ВС у постанові від 29 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц та постанові від 14 серпня 2019 року в справі №569/8884/17.

Так, рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року винесеного у справі №162/1029/14-ц було констатовано пропущення АТ КБ ПриватБанк строків позовної давності щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №VOM0GA00002691 від 20 травня 2005 року. Встановлено факт повної сплати ОСОБА_2 03 жовтня 2008 року заборгованості за кредитним договором №VOM0GA00002691 в сумі 4300,00 доларів США, окрім сплати страхових платежів, які були включені банком, як складова кредитної заборгованості. Вказано термін остаточного повернення кредиту - 20 травня 2009 року включно, отже перебіг позовної давності за вказаним зобов`язанням розпочався з 21 травня 2009 року, та відповідно у Банку виникло право на примусове стягнення боргу.

Відповідачем в даній цивільній справі АТ КБ ПриватБанк не було подано до суду будь-якого належного та допустимого доказу, який би вказав на вчинення позивачами в даній цивільній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дій, які б свідчили про визнання ними боргу та відповідно могли перервати строки позовної давності. Також, суду не надано доказів того, що сторони відповідно до статті 259 ЦК України, домовились про збільшення позовної давності.

Крім того, у поданому до суду поясненні третя особа приватний нотаріус Бондар І.М. вказала, що кредитор АТ КБ ПриватБанк не повідомляв її про наявність будь-яких спорів між сторонами: кредитором та боржником, та винесення з цього приводу судових рішень.

Таким чином, беручи до уваги вказане вище, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що оспорюваний виконавчий напис №1867 від 01 липня 2019 року вчинений із порушенням вимог частини 1 статті 88 Закону України Про нотаріат, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною та порушено умову, щодо строку виникнення у АТ КБ ПриватБанк права вимоги, який обчислюється з дня коли виникло право на стягнення боргу.

Виходячи з викладеного, встановивши, що стягнута за виконавчим написом заборгованість є спірною; приймаючи до уваги, що нотаріус, при вчиненні виконавчого напису не мав повного обсягу документів; не перевірив відсутність спору між кредитором та позичальником щодо розміру заборгованості; не взяв до уваги вказаний у кредитному договорі термін остаточного повернення кредиту 20 травня 2009 року включно, з наступного дня якого у АТ КБ ПриватБанк виникло право вимоги, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та визнання виконавчого напису №1867 вчиненого 01 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно приміщення кафе-бару, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_2 (прізвище до укладення шлюбу - ОСОБА_3 ) за її кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ ПриватБанк згідно кредитного договору №VOM0GA00002691 від 20 травня 2005 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги АТ КБ ПриватБанк шляхом перерахування коштів у розмірі: 349,56 доларів США заборгованість за кредитом; 1020,44 доларів США заборгованість за відсотками; 31,20 доларів США комісія; 2828,75 доларів США пеня, що всього, за курсом НБУ станом на 07 листопада 2018 року, з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 121751,81 гривень, таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, тому на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з відповідача необхідно стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при подачі позову в розмірі 908 гривень.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 258-260, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Любешівський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 01 липня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за №1867 про звернення стягнення на нерухоме майно приміщення кафе-бару, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_5 (прізвище до укладення шлюбу - ОСОБА_3 ) за її кредитними зобов`язаннями перед АТ КБ ПриватБанк згідно кредитного договору №VOM0GA00002691 від 20 травня 2005 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк шляхом перерахування коштів у розмірі: 349,56 доларів США заборгованість за кредитом; 1020,44 доларів США заборгованість за відсотками; 31,20 доларів США комісія; 2828,75 доларів США пеня, що всього, за курсом НБУ станом на 07 листопада 2018 року та з урахуванням витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, становить 121751 (сто двадцять одну тисячу сімсот п`ятдесят одна) гривня 81 копійка.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суд.

Головуючий: Н.І. Гладіч