Провадження № 2/389/197/21
У Х В А Л А

11 травня 2021 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Берднікової Г.В.
при секретарі - Чукановій О.А.,
розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка Кіровоградської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , про скасування рішення та зобов`язання поновити на квартирному обліку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №15 від 05 листопада 2020 року в частині його зняття разом із складом сім`ї, три особи, з квартирного обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку у в/ч НОМЕР_1 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі її житлової комісії поновити його, дружину ОСОБА_2 , дочку ОСОБА_3 , на квартирному обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, з 18 серпня 2003 року.

Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами цівільного судочинства, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Представник відповідача у підготовчому засіданні заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки вважає, що вона підлягає розгляду в порядку адміністратвиного судочинства.

Представник позивача заперечував проти заявленного клопотання.

Заслухавши клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, думку представникапозивача щодо клопотання, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 17 Закону України«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно зі ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Разом з цим, пунктом 4 ч.1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, це спір у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині на посаді начальника відділу зберігання боєприпасів.
Витягом з наказу військового комісара №196 від 17 вересня 2020 року майора ОСОБА_1 , начальника відділу зберігання боєприпасів військової частини НОМЕР_1 звільнено наказом Командувача Сил логістики Збройних Сил України від 07 серпня 2020 року №97 у запас за підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу. В цьому ж наказі зазначено, що постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України ОСОБА_1 не забезпечувався.
Відповідно до витягу з протоколу №3 житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 17 серпня 2003 року ОСОБА_1 було поставлено на чергу на отримнаня житла м.Кіровоград.
Згідно з витягом із протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №15 від 05 листопада 2020 року, відповідно до абзацу 1 пункту 9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з 05 листопада 2020 року ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи, знято з черги обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, у зв`язку зі звільненням його в запас по закінченню контракту (наказ командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення у запас від 17 вересня 2020 року №196).
Позивач вважає, що житлова комісія протиправно прийняла рішення щодо зняття його з квартирного обліку як особи, яка проходила військову службу, має статус учасника бойових дій, та має право на пільгу у вигляді першочергового забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а тому за захистом своїх прав звернувся до суду.
Тобто, зазначений позов, направлений на поновлення порушеного відповідачем права на отримання житла. Отже, позов поданий на поновлення права позивача у сфері житлових відносин.
Таким чином, оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом права ОСОБА_1 на одержання житла, суд приходить до висновку, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як у цьому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.
Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії міститься вухвалі Великої Палати Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі № 826/7907/18, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №815/2551/15, від 04 вересня 2019 року у справі №826/17556/16.
Враховуючи вищевикладене, доводи представника відповідача про те, що дана справа підлягає розгляду в порядку вдміністративного судочинства є безпідставними.
Крім того залишення позовної заяви без розгляду внаслідок невходження до кола справ, які підлягають розгляду в порядку цивільної юрисдикції, Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено. При цьому, пунктом 1 ч.1 ст.255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відтак, клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.4,19, 198, 200, 255,257,258,260 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 13 травня 2021 року.

Суддя Г.В. Берднікова