Справа № 567/220/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

секретар - Самолюк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в рорядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання та зміну розміру аліментів

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання та зміну розміру аліментів на утримання дитини звернулась ОСОБА_1 .

В обгрунтування позову зазначає, що з 04.03.2000 по 19.05.2011 перебувала з відповідачем в шлюбі, в якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказуючи, що на даний час ОСОБА_3 є повнолітнім, однак продовжує навчання, на яке позивач несе витрати пов`язанні з проїздом до навчального закладу, придбанням одягу та канцелярського приладдя, речей першої необхідності, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до закінчення ним навчання.

Також вказує, що на даний час виникла необхідність у зміні розміру аліментів, що стягувались на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку із зміною обставин, що враховувались судом при визначенні розміру аліментів, оскільки єдиним джерелом її доходу є пенсія по інвалідності, а потреби їх спільної дитини зросли, в зв`язку з чим вона не в змозі самостійно забезпечити дитині належне утримання, достатнє для її віку.

Водночас вказує, що на даний час відповідач працевлаштований, працює на будівельних роботах в приватних осіб від чого отримує стабільний дохід, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільних дітей.

Посилаючись на вказані обставини та збільшення вікових потреб дитини та матеріальних витрат на її утримання, просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача згідно рішення Острозького районного суду від 13.11.2014 та стягувати з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Острозького районного суду від 15.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження відповідно до ст.274-279 ЦПК України без повідомлення (виклику) сторін, та роз"яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Одночасно роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

05.04.2021 направлене на адресу реєстрації відповідача поштове відправлення з наявними у ньому копією позовної заяви з додатками повернулося на адресу суду без вручення.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до норм ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч.8 ст.83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Визначений ч.3 ст.279 ЦПК України строк для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив.

Судом встановлено, що відповідач був повідомлений про порядок розгляду справи у встановленому законом порядку, відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, згідно вимог якої у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Також відповідач був повідомлений про розгляд справи через оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України - http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/.

Водночас, від відповідача, по даній справі, на адресу суду не надходило жодних документів чи клопотань, тому суд вважає, що відповідач своїм правом на подання відзиву та доказів по справі не скористався.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено наступні обставини.

Згідно довідки до акта МСЕК №519438, довідки №70 від 16.02.2021 встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян №6 управління обслуговування громадян Головного управління ПФУ та отримує пенсію по інвалідності з 17.05.2018 по 31.05.2021 (а.с.12, 13)

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, який був зареєстрований 04.03.2000. (а.с.14)

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 19.05.2011 встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано 19.05.2011 (актовий запис №20). (а.с.15)

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 06.02.2003. (а.с.16)

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06.12.2007 вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.19)

Діти сторін, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають разом з позивачем в АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка про склад сім`ї видана Острозькою міською радою Рівненської області №73 від 03.02.2021 та довідка про реєстрацію місця проживання особи №53 видана 30.07.2020 Українською сільською радою Острозького району Рівненської області (а.с.18, 20)

Згідно рішення Острозького районного суду №567/1210/14-ц від 13.11.2014, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.2014 і до досягнення старшою дитиною повноліття. (а.с.21)

З копії виконавчого листа №567/1210/14-ц, повідомлення Здолбунівського районного відділу ДВС Західного МУЮ (м.Львів), копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.02.2021 встановлено, що на примусовому виконанні Здолбунівського районного відділу ДВС Західного МУЮ (м.Львів) перебував виконавчий лист №567/1210/14-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_2 . Постановою державного виконавця від 04.02.2021 виконавче провадження закінчено. (а.с.22-24)

ОСОБА_3 є студентом ІІІ курсу денного відділення Відокремленого структурного підрозділу «Рівненський автотранспортний фаховий коледж Національного університету водного господарства та природокористування»; форма навчання - державна; термін вступу на навчання - 01.09.2018 року, термін закінчення навчання - 30.06.2022 року. Дані обставини підтверджуються довідкою ВСП «Рівненський автотранспортний фаховий коледж НУВГП» № 33/02-09 від 04.02.2021. (а.с.25)

Згідно направлення №736 виданого 24.02.2020, консультативних висновків від 27.04.2018, 07.08.2018 року, карти ехокардіографічного обстеження від 21.06.2018 року, бланку замовлення від 25.02.2020 року, фіскального чеку від 25.02.2020 вбачається, що ОСОБА_3 хворіє. (а.с.26-32)

У власності ОСОБА_2 знаходиться земельна ділянка, загальною площею 0,74 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №689430 виданим 28.09.2009. (а.с.33)

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, надавши оцінку всім доказам в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що повнолітній син сторін по справі ОСОБА_3 фактично проживає разом з матір`ю, яка його утримує, оскільки ОСОБА_3 з 01.09.2018 навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Рівненський автотранспортний фаховий коледж Національного університету водного господарства та природокористування» на ІІІ курсі денної форми навчання.

Одночасно, судом встановлено, що ОСОБА_3 з 04.02.2021 не отримує від батька матеріальної допомоги на своє утримання.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Зокрема, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз ст.ст.199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Оскільки відповідач коштів на утримання сина не надає, хоча зобов`язаний це робити на підставі ст.199 СК України, то з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти, в зв`язку з навчанням сина.

Окрім того, судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище сторін та ОСОБА_3 .

При вирішенні позову суд враховує, що позивач не працевлаштована та отримує пенсію по інвалідності.

Також суд враховує, що позивачем не надано доказів офіційного працевлаштування відповідача та розміру його заробітку.

Суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, має добрий стан здоров`я, не заперечив проти сплати аліментів на навчання сина.

Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують його непрацездатність, поганий стан здоров`я, неможливість працевлаштуватися чи перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного, неможливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі, наявність інших утриманців.

Відповідач є працездатною особою, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Він не перебуває на обліку як безробітний і не позбавлений можливості працевлаштуватися для одержання необхідного доходу і забезпечення достатнього рівня життя для своїх дітей.

Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Вирішуючи спір, судом також взято до уваги принцип рівності обов`язку батьків в утриманні дитини, те що з часу повноліття дитина стає працездатною та має фізичну можливість додатково здійснювати своє утримання.

Таким чином, встановивши необхідність у додатковій матеріальній допомозі, зумовленій навчанням та супутніми витратами, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний надавати таку допомогу сину, який продовжує навчатися.

Одночасно, суд виходить з того, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, а відповідач ОСОБА_2 , як батько, може надавати таку матеріальну допомогу своєму сину, так як він є працездатною особою, оскільки протилежних доказів суду не надано.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, враховуючи матеріальне становище одержувача та платника аліментів, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідач має можливість надавати допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, а тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів (заробітку) щомісяця, на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23-х років.

Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 24.02.2021 року, а тому за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

Окрім того судом встановлено, що рішенням Острозького районного суду від 02.12.2014 було визначено розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їх спільних дітей та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання дітей - синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 15 жовтня 2014 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

04.02.2021 старшим державним виконавцем Здолбунівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого 08.12.2014 за рішенням Острозького районного суду Рівненської області у цивільній справі №567/1210/14-ц, в зв`язку з досягненням ОСОБА_3 повноліття.

Як вказано в позовній заяві та підтверджено у судовому засіданні, витрати на утримання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_4 зросли. Значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, у випадку захворювання на ліки. Розмір аліментів, який сплачує відповідач недостатній для належного його утримання.

Звертаючись до суду, в обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що погіршилося її матеріальне становище та стан здоров"я, дитина потребує більших матеріальних витрат ні ж ті, що передбачалися раніше, а дохід відповідача має стабільний характер, тому дані обставини є підставою для зміни розміру стягнення аліментів.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В той же час, зазначеною нормою СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів не тільки у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, але і в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З аналізу наведених норм вбачається, що при вирішенні даного спору правове значення має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

У відповідності до ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що передбачено ст.7 СК України.

Відповідно до ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Отже, мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 років становить з 1 січня - 1197,50 грн.

Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду та вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1, 2 ч.3 ст.181 СК України, визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №372/2393/17.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

При розгляді позову із зазначених підстав, застосуванню підлягають не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 №6-143цс13.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів слід з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Відповіднодо ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім"ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Відповідачем будь-яких доказів, що підтверджували б обставини щодо зміни його сімейного стану або що на його утриманні перебувають інші особи, суду не надано.

Невжиття відповідачем активних заходів до поліпшення свого працевлаштування, байдуже ставлення до свого матеріального становища не являється достатньою підставою для висновку про його неспроможність сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Разом з тим, суд вважає, що виходячи із вимог ч.1 ст.192 СК України, у системному зв`язку положенням ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів, які стягуються із відповідача підлягає збільшенню, оскільки утримання неповнолітньої дитини в її віці потребує від батьків додаткових зусиль та матеріальних витрат, а з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляції тощо, визначений у 2014 році розмір аліментів, не є достатнім розміром для задоволення розумних потреб дитини, зокрема, для її належного забезпечення повноцінним харчуванням, одягом, навчання та розвитку.

Судом встановлено, що на даний час позивач непрацевлаштована та 25.05.2020 їй було встановлено третю групу інвалідності по онко на строк до червня 2021 року.

В зв`язку з встановленням позивачу групи інвалідності відділом обслуговування громадян (сервісний центр) №6 управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 17.05.2018 року по 31.05.2021 їй призначено пенсію у розмірі 1769 грн., про що свідчить довідка №70 від 16.02.2021. Інших джерел доходу у позивача немає.

Власного нерухомого, рухомого майна, грошових заощаджень позивач немає.

У власності відповідача знаходиться земельна ділянка, загальною площею 0,74 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, право власності на яку посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №689430 виданим 28.09.2009, від обробітку якої він також може отримувати дохід.

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини.

Судом встановлено, що після винесення рішення суду про стягнення аліментів у зв`язку із збільшенням вікових потреб дитини, витрати, які несе позивач на її утримання перевищують розмір сплачуваних відповідачем аліментів, в зв`язку з чим матеріальне становище отримувача аліментів погіршується.

Отже, судом встановлено обставини, які надають можливість змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача.

Дані обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, на думку суду, є істотними та достатніми для зміни визначеного за судовим рішенням розміру аліментів та є підставою для зміни їх розміру.

З урахуванням встановлених судом обставин та наведених правових норм, суд вважає можливим змінити розмір стягнення аліментів.

Згідно ч.2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, розмір аліментів, які на даний час стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання їх дітей, не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За правилами ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в той же час, ст.192 СК України, якою регулюються правовідносини щодо зміни розміру аліментів, не містить норми про те, що зміна розміру аліментів присуджується з дати звернення до суду з зазначеним позовом.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дітей, суд також бере до уваги, що платник аліментів є працездатним, має добрий стан здоров`я, інших утриманців, окрім дітей, не має, оскільки протилежних доказів суду не надано, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання ОСОБА_4 , суд бере до уваги, що платник аліментів може надавати матеріальну допомогу та вважає, що їх необхідно стягувати в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку відповідача, так як сплата аліментів на утримання дитини в розмірі ј частки його заробітку, з урахуванням стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, буде надто обтяжливою для відповідача, який офіційно не працевлаштований.

При цьому, суд виходить і з того, що як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Окрім того в судовому засіданні не встановлено та позивачем не надано належних та достатніх доказів значного покращення матеріального стану платника аліментів та спроможності відповідача сплачувати аліменти в розмірі ј частки його заробітку на дитину щомісячно.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі 129-1 Конституції України, ст.80, 180-183, 185, 191, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст.5, 12, 13, 142, 211, 258, 263-265, 273 ЦПК України

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання та зміну розміру аліментів, задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.02.2021 року до закінчення навчання, а саме - 30 червня 2022 року, однак не пізніше як до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років, за умови продовження ним навчання.

Змінити розмір аліментів, визначений рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 13.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 і стягувати з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1816 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.05.2021.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.