Справа № 737/231/21
Проваждення № 2/737/138/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 травня 2021 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого суддіКоренькова А.А.
секретаря судового засіданняЧередниченка С.О.
розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні за загальними правилами позовного провадження справу № 737/231/21
за позовомОСОБА_1
доОСОБА_2
третя особаОрган опіки та піклування Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області
пропозбавлення батьківських прав
учасники справи та представники:
позивачОСОБА_1
відповідачОСОБА_2
представник третьої особиКорявець Л.А.

в с т а н о в и в :

12 квітня 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про позбавлення батьківських прав стосовно малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову вказує, що він проживав разом з відповідачкою однією сім`єю без укладення шлюбу, з відповідачем мають спільних дітей ОСОБА_4 2014 року народження та ОСОБА_5 2016 року народження. Діти проживають разом з позивачем. Відповідач, яка є матір`ю цих дітей, з дітьми не проживає, не цікавиться їх долею, участі у вихованні не приймає, не спілкується з ними, не утримує дітей матеріально, не цікавиться їх здоров`ям.

Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 16.04.2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за загальними правилами позовного провадження.

В підготовчому судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач позов визнала, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав.

Представник третьої особи - Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області як органу опіки та піклування, не заперечував проти задоволення позову.

В підготовчому судовому засіданні призначеному на 13.05.2021 року оголошувалась перерва до 17.05.2021 року в зв`язку із витребуванням додаткових доказів за ініціативою суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за результатами підготовчого судового засідання за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши надані докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7) ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та до свідоцтва серії НОМЕР_2 (а.с.8) ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їх батьками записані: батько - ОСОБА_1 та мати - ОСОБА_2 (а.с. 7,8).

20.02.2019 року у зв`язку із реєстрацією шлюбу відповідач змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого 20.02 2019 року.

Малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_11 зареєстровані та проживають разом з батьком, що підтверджується довідкою Куликівської селищної ради № 32 від 13.01.2021 року про реєстрацію місця проживання особи (а.с.14).

Відповідно до довідки та характеристик від 13.01.2021 року наданих комунальним закладом Жуківський заклад дошкільної освіти «Веселка», вихованням малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 займається позивач ОСОБА_1 , відповідач участі у вихованні дітей не бере (а.с. 15 - 18).

Рішенням Виконавчого комітету Куликівської селищної ради №33 від 31.03.2021 року було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , по відношенню до її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-11).

Із змісту висновку випливає, що відповідач самоусунулась від виховання дітей, свідомо тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, оскільки не має можливості утримувати та забезпечувати дітей. (а.с. 10).

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_2 від 13.01.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає з бабусею ОСОБА_12 , та новонародженою дитиною ОСОБА_13 . ОСОБА_2 мати чотирьох дітей. Двоє дітей дошкільного віку ОСОБА_2 , проживають разом з батьком. Мати дітей відвідує рідко. Сім`я ОСОБА_2 проживає в власному невеликому будинку без зручностей, умови проживання не задовільні. На прожиття сім`я ОСОБА_2 отримує щомісячну державну допомогу та пенсії. Підсобне господарство не ведеться. В користуванні мають земельну ділянку, яка не оброюляється (а.с.12).

Відповідач аліменти на утримання малолітніх дітей не сплачує. Згідно з довідкою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) заборгованість зі сплати аліментів по судовому наказу №2-н/737/38/119 від 15.01.2019 року виданого Куликівським районним судом Чернігівської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей 2014 та 2016 року народження у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, станом на 01.01.2021 складає 35131,50 грн. (а.с. 19 - 21).

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 - 4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України), та є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що відповідач життям дітей не цікавиться, участі у їх вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, що свідчить про ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164 - 167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав.

Вирішуючи питання яке полягає в тому, наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і чи немає підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав, суд зауважує наступне.

З досліджених судом доказів вбачається, що, відповідач не виявляє бажання вчинити будь-які дії пов`язані з відновленням свого зв`язку з дітьми, жодним чином не продемонструвала свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дітьми і в такій ситуації на думку суду без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти їй у виконанні нею своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї.

Також, при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між нею і дітьми не зміняться в бік розлучення її з дітьми, які разом не проживають протягом тривалого часу.

Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про малолітніх дітей, що як наслідок буде сприяти захисту інших прав дітей..

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дітьми, не призведе до відібрання дітей у матері, оскільки вони з нею не проживають протягом тривалого часу, а також не призведе до ситуації за якої мати в силу об`єктивних причин не зможе бачитись зі своїми дітьми.

Крім того, позбавлення батьківських прав не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей, при цьому перешкоди у спілкуванні з дитиною відсутні, позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки зазначена міра є виправданою з огляду на необхідність захистити інтереси дитини.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити повністю.

2. Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем народження дитини.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

7. Повний текст рішення складений 17 травня 2021 року.

Суддя А.А. Кореньков