ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/859/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/308/20 Категорія: 305010000 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Гончар Н.І.
за участю секретаряЛюбченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2021 року (повний текст рішення складено 19 березня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої протиправними рішеннями та незаконними діями, -

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої протиправними рішеннями та незаконними діями.

Підставами для звернення з позовом вказано такі обставини.

У власності позивачки із 07.06.2013, перебувала тимчасова споруда - торговий павільйон, площею 15 кв. м., яка, на підставі відповідного паспорту прив`язки, була встановлена по АДРЕСА_1 .

17.04.2018 ОСОБА_1 звернулася до органу з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Черкаської міської ради із заявою щодо продовження строку дії паспорту прив`язки. Але, управління архітектури та містобудування безпідставно відмовилося продовжувати дію паспорту прив`язки зазначеної тимчасової споруди, посилаючись на незгоду на це міського голови Бондаренка А.В.

26.11.2019 ОСОБА_2 підписав рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1388 «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 », яку ОСОБА_1 оскаржила до Черкаського окружного адміністративного суду

До того ж, 09.12.2019 вона звернулася із заявами до міського голови ОСОБА_2 та до виконавця його доручень по демонтажу - начальника управління інспектування Черкаської міської ради ОСОБА_3 , в яких повідомила, що оскаржила рішення № 1388 в судовому порядку і просила вказаних осіб утриматися від незаконного демонтажу вказаного торгівельного павільйону до набрання законної сили рішеннями по адміністративній справі за її позовом.

Позивачка вказала, що, проігнорувавши її прохання дочекатись рішення суду з цього приводу, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вирішили терміново демонтувати її торговий павільйон, розташований по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вважала такі рішення відповідачів протиправними, адже законодавство чітко встановлює, що демонтаж кіосків можливий тільки на підставі закону або рішення суду. Підписані ОСОБА_2 рішення про демонтаж та дії ОСОБА_3 по знищенню та пограбуванню її майна порушують норми закону, так як всі її кіоски та павільйони і майно, яке в них знаходиться, є її приватною власністю і відповідно до норм чинного законодавства, можуть бути демонтовані лише за рішенням суду.

До того ж, процедуру демонтажу можуть здійснювати лише органи виконавчої служби і лише за рішенням суду на підставі виконавчого листа, тому залучення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до демонтажу підрядної структури також є протиправним.

За твердженням позивачки, 20.12.2019 за розпорядженням ОСОБА_2 і під керівництвом ОСОБА_3 був незаконно розламаний і демонтований її торгівельний павільйон, розташований у АДРЕСА_1 . Демонтаж здійснював маніпулятор, який належить невідомій приватній фірмі і не має ніяких повноважень на руйнування приватного майна. Керував протиправним демонтажем ОСОБА_3 , який до того ж суттєво пошкодив легкову автомашину «Тойота-Ландкрузер» НОМЕР_1 , що належить її сім`ї на праві власності. ОСОБА_3 виліз на капот машини і почав бити її каблуками чобіт, що зафіксовано відеоматеріалами. В результаті хуліганських дій ОСОБА_3 під час демонтажу її кіоску автомобіль було пошкоджено. Так як транспортний засіб не застрахований страховою компанією від пошкоджень в наслідок хуліганських дій, то відповідальність за заподіяну шкоду має нести її заподіювач ОСОБА_3 , відповідно до частини першої ст. 1166 ЦК.

Особи, керовані ОСОБА_3 , в присутності поліції нанесли суттєві тілесні пошкодження її сину, який намагався захистити від злочинних дій свою маму та її майно. Спричинені тілесні ушкодження, нанесені її сину, медично засвідчені.

Відповідачем порушений порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 № 1340, у зв`язку з чим торгівельне обладнання та інвентар, які знаходилися у момент демонтажу в павільйоні, розкрадені, а сам павільйон став непридатним для подальшої експлуатації.

Акт і опис демонтованого та вивезеного майна і товару ОСОБА_3 на місці події не складалися.

Посилаючись на такі обставини, позивачка вважає, що незаконні дії ОСОБА_2 полягають у прийнятті рішення №1388, аналогічного іншим рішенням міськвиконкому про демонтаж інших її торгівельних павільйонів, які в подальшому визнані судами протиправними і скасовані.

Незаконні дії ОСОБА_3 полягають у демонтажі незаконними методами, здійсненні пограбування майна і грошей, навмисного пошкодження автомобіля, що належить сім`ї позивачки, нанесенні тілесних ушкоджень здоров`ю дітей позивачки.

Такі дії обох відповідачів ОСОБА_4 пов`язує з її активною громадською діяльністю.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідачів та заподіяними збитками є очевидним; вина відповідачів у їхніх вищезазначених діях, якими заподіяна позивачу і його родині велика майнова, моральна і фізична шкода, є доведеною.

Майнова шкода завдана руйнуванням кіоску, а саме: розламано, демонтовано і вивезено у невідомому напрямку її кіоск, вартістю 248400,00 грн., що підтверджує актом приймання-передачі виконаних робіт та двома квитанціями про оплату за його виготовлення. Вказана майнова шкода повинна відшкодовуватися відповідачами у солідарному співвідношенні.

Крім того, ОСОБА_3 вилучив, (як стверджує позивачка «вкрав») 50000,00 грн. готівкових коштів, призначених для закупки товару, а саме відняв ці кошти у осіб, які намагалися зробити інвентаризацію товару в кіоску перед його демонтажем. До того ж, ОСОБА_3 нанесено тілесні ушкодження бухгалтеру ОСОБА_5 , яка є її дочкою, про що свідчить медичне освідомлення. Її, власницю кіоску, взагалі в павільйон не допустили. На підставі незаконного демонтажу і пограбування її майна порушено кримінальне провадження № 0007017.

Також ОСОБА_3 під час демонтажу кіоску, пошкодив легковий автомобіль «Тойота-Ландкрузер» НОМЕР_1 . Майнова шкода, заподіяна пограбуванням коштів та пошкодженням автомобіля «Тойота-Ландкрузер», повинна відшкодовуватися її заподіювачем ОСОБА_3 особисто.

Крім того, позивачці завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях щодо прийнятого рішення № 1388, яке стало підставою подальших протиправних дій, незаконного знищення її кіоску, втрати пограбованих коштів і майна, у неможливості подальшого здійснення своєї господарської діяльності у павільйоні.

Заподіяну моральну шкоду вона оцінює в 100000,00 грн., адже гіпертонічна криза, викликана неправомірними діями позивачів і 20.12.2019 загрожувала не лише її здоров`ю, але і її життю та тепер має наслідки хронічної гіпертонії, гіпертонічної кризи, безсоння та різкого погіршення стану її здоров`я.

За таких підстав, просила суд стягнути із відповідача-1 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

-заподіяну їй майнову шкоду в сумі 124200,00 грн. за розламування та демонтаж її торгового павільйону, здійсненого внаслідок його письмового розпорядження - рішення № 1388.,

-заподіяну їй моральну шкоду в сумі 50000,00 грн., що виникла внаслідок його письмового розпорядження - рішення № 1388, а всього - 174200,00 грн.

Стягнути із відповідача-2 ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 :

-заподіяну їй майнову шкоду в сумі 124200,00 грн. за розламування та демонтаж її торгового павільйону, здійсненого в наслідок його керування цим процесом,

-заподіяну їй майнову шкоду в сумі 50000,00 грн. вилучених останнім у її павільйоні готівкових коштів,

-заподіяну їй майнову шкоду за пошкодження автомобіля «Тойота-Ландкрузер» НОМЕР_1 . Зазначала, що сума заподіяної шкоди буде повідомлена до розгляду справи по суті.

-заподіяну їй моральну шкоду в сумі 50000 грн., що виникла внаслідок його протиправних дій 20.12.2019 під час демонтажу павільйону, а всього кошти в сумі 224200,00 грн. та додатково кошти за пошкодження автомобілю.

Судові витрати на правову допомогу адвоката просила стягнути із відповідачів, на користь позивача, у солідарному порядку.

Рішенням рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог. Районний суд зазначив, що відповідачі діяли не як фізичні особи, а як посадові особи органів державної влади. З матеріалів справи суд не встановив обставини завдання шкоди безпосередньо ними.

Натомість, судом першої інстанції встановлено, що тимчасова споруда та її демонтовані частини (15 обшивочних елементів), двері, металева решітка опечатано та передано на зберігання до ПП «СК Креатив», які позивачка безперешкодно може отримати у зберігача ПП «СК Креатив».

Вартість тимчасової споруди позивачем не доведена, тому вимога про компенсації у сумі, яку зазначила позивачка, не може бути задоволена.

Вимога про стягнення з ОСОБА_3 завданої ним майнової шкоди в сумі 50000,00 грн. ніби-то вилучених («конфіскованих») ним в її павільйоні суд не задовольнив, оскільки позивачка не надала підтверджень, що кошти в такій сумі дійсно перебували у тимчасовій споруді та не довела, що ОСОБА_3 причетний до їх зникнення.

Твердження про те, що ОСОБА_3 пограбував кіоск, наніс тілесні ушкодження її працівникам, не допускав позивача до тимчасової споруди, не доведені належними доказами. Висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 24 грудня 2019 року № 02-01/1329 суд не взяв до уваги, посилаючись на те, що вказаний висновок не засвідчує факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 саме ОСОБА_3 . Крім того, події зазначені у висновку зі слів ОСОБА_5 .

Посилання на відкриття кримінальних проваджень з приводу незаконного демонтажу і вилучення майна позивачки не підтверджують вину та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та завданою шкодою.

Вимогу про стягнення майнової шкоди за пошкодження автомобіля суд також залишив без задоволення, оскільки позивачка не довела, що вказаний автомобіль належить їй на праві власності або на підставі іншого речового права. А тому відсутні підстави вважати, що шкода завдана саме позивачці в результаті пошкодження її майна. Крім того, з відеозапису, який був оглянутий в судовому засіданні, суд встановив, що на ОСОБА_3 було здійснено наїзд для того, щоб перешкодити проведенню демонтажу, тому останній був змушений стрибнути (сісти) на капот, щоб не бути притисненим до кіоску.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обґрунтувала, з чого виходила, визначаючи розмір заподіяної їй шкоди, не вказала та не довела в судовому засіданні конкретних обставин, зокрема зміну стану здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної школи слід відмовити.

Рішення оскаржено позивачкою в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд порушив її процесуальне право та протиправно не залучив її сина ОСОБА_6 до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Апелянтка вважає демонтаж її тимчасової споруди незаконним у зв`язку з прийняттям міською радою незаконного рішення №1388, яке вона оскаржила в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції не врахував попередні рішення адміністративного суду, якими були визнані незаконними рішення міськвиконкому про демонтаж інших її торгівельних павільйонів.

Щодо статусу відповідачів, то апелянтка вважає, що вони діяли не як посадові особи, а як фізичні особи, які використовували своє службове становище у власних цілях. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не входили в робочу групу з демонтажу її тимчасової споруди, тому без належних на те повноважень зруйнували її майно.

Вказує, що суд помилково зазначив у рішенні, що позивачка не зверталась з заявою про залучення Черкаської міської ради у якості співвідповідача. Таку заяву вона подавала 28.12.2020, однак суд відмовив у задоволенні цього клопотання.

Крім того, суд порушив норми процесуального закону, не взявши до уваги покази свідків на стороні позивача, мотивувавши відмову тим, що зазначені нею свідки є або її родичами, або працівниками ФОП ОСОБА_1 .

Акт демонтажу тимчасової споруди на місці не складався. У вказаному акті не вказано дату його складання. В акті не заповнено розділ «Майно, що знаходиться в тимчасовій споруді, його опис (за наявності)», а запис про те, що «все цінне майно забрала власниця кіоску її працівники», не відповідає обставинами. Торгівельний павільйон, крім зазначених в акті 15 обшивочних елементів, дверей та металевої решітки, складався також із вікон, прилавків, стін, даху, покрівлі, внутрішньої обшивки, холодильника, меблів тощо. Матеріали фотофіксації об`єкту до та після демонтажу не додані до акту. Акт підписано неповноважними особами. Тому, за позицією апелянтки, акт демонтажу не має юридичної сили.

Розмір майнової шкоди за знищений торгівельний павільйон позивачка підтверджує актом приймання-передачі виконаних послуг від 03.10.2013, відповідно до якого вона заплатила за виготовлення торгівельного павільйону 248400,00 грн. і саме таким є розмір майнової шкоди. При цьому, встановлення ринкової вартості тимчасової споруди на момент демонтажу не має значення для справи.

З приводу заволодіння коштами позивачки в розмірі 50 000,00 грн., то скаржниця зазначає, що тягар доказування своєї невинуватості покладено на відповідача, і саме він повинен довести, що він не вкрав ці кошти у ОСОБА_1 .

Довідки з медичних установ суд не взяв до уваги протизаконно.

Вартість відновлення автомобіля встановлено у рахунку-фактурі в сумі 31 348,55 грн., який суд неправомірно не взяв до уваги.

Відповідачі не спростували, що шкода завдана позивачці не з їхньої вини, тому майнова шкода за знесення торгівельного павільйону, знищення обладнання, коштів і частини товару, пошкодження легкового автомобіля має бути відшкодована відповідачами.

Вважаючи, що надані нею докази є достатніми для встановлення неправомірності поведінки відповідачів, наявності завданої ними шкоди, їхньої вини та причинно-наслідкового зв`язку між діями та завданою шкодою, апелянтка просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції іншому судді.

Також просить відшкодувати в солідарному порядку з відповідачів понесені позивачкою судові витрати.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від представника відповідачів, адвоката Суткович Марини Анатоліївни, в якому остання не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін. Доводи та аргументи представника відповідачів в цілому ґрунтуються на висновках, здійснених судом першої інстанції у рішенні, що оскаржується.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

З матеріалів справи встановлено та визнається сторонами, що ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі.

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних послуг від 03.10.2013 ФОП ОСОБА_7 (виконавець) надано ФОП ОСОБА_1 (замовник) послуги з повного виготовлення, монтажу та облаштування МАФу, що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Гагаріна біля спуску вул. Леніна, площею 15 кв.м, вартість послуги вказана в розмірі 248 400 грн. Факт оплати наданих послуг замовником підтверджено квитанціями прибуткового касового ордера №15 від 17.05.2013 та №19 від 03.10.2013 (т.1 а.с. 7-8).

З метою проведення підприємницької діяльності позивачці Управлінням планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради видано паспорт прив`язки тимчасової споруди від 07.06.2016 № 171 по АДРЕСА_2 , загальною площею 15,0 кв.м. Паспорт прив`язки дійсний до 04 червня 2018 року (т. 1 а.с. 15, 109).

17.04.2018 центром надання адміністративних послуг департаменту управління справами Черкаської міської ради зареєстровано заяву ОСОБА_1 до управління планування та архітектури департаменту містобудування, якою заявниця просила продовжити дію паспорту прив`язки тимчасової споруди (торгівельного павільйону) по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 107).

07.08.2018 управлінням інспектування Черкаської міської ради було складено службову записку про те, що під час проведення перевірки території міста Черкаси щодо законності розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності спеціалістами управління інспектування було виявлено тимчасову споруду по АДРЕСА_1 , власником якої є ФОП ОСОБА_1 , без діючого паспорту прив`язки (т. 1 а.с. 57).

Департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради дію паспорту прив`язки ТС не продовжено у зв`язку з її розміщенням на газопроводі в охоронній зоні інженерних комунікацій (газопровід середнього тиску та каналізація), про що складено лист від 30.05.2018 року № 27352 - ТС2 (т. 1 а.с. 108).

26.11.2019 виконавчим комітетом Черкаської міської ради прийнято рішення № 1388, яким вирішено робочій групі з впорядкування території м. Черкаси, підготовки та проведення демонтажу тимчасових споруд і рекламних засобів ( ОСОБА_3 ) до 31.12.2019 із залученням підрядної організації організувати та провести демонтаж тимчасової споруди - по АДРЕСА_1 , власник ФОП ОСОБА_1 . Контроль за виконанням рішення покладено на начальника управління інспектування Черкаської міської ради ОСОБА_3. (т. 1 а.с. 66).

27.11.2019 на ім`я ОСОБА_1 управлінням інспектування Черкаської міської ради складено вимогу №03-337 від 27.11.2019 про необхідність самостійно у термін до 08:00 28.11.2019 провести роботи по демонтажу тимчасової споруди та відновлення елементів благоустрою за вказаною адресою. Лист вручив ОСОБА_8 , отримав ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 67).

20.12.2019 - 21.12.2019 робочою групою із впорядкування території міста Черкаси, підготовки та проведення демонтажу тимчасових споруд і рекламних засобів (у складі начальника управління інспектування ОСОБА_3., головного спеціаліста відділу інспектування управління інспектування ОСОБА_8., головного спеціаліста відділу інспектування управління інспектування ОСОБА_10 ), із залученням підрядної організації ПП «Буд-Сервіс Плюс» здійснено демонтаж вказаної тимчасової споруди - торгівельного павільйону та передано на зберігання до ПП «СК Креатив» (т. 1 а.с. 68-69).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року, яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року залишено без змін (тому є таким, що набрало законної сили 02.12.2020), у справі №580/3667/19 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано повідомлення Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про прийняття рішення про анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди від 11.11.2019 № 4548-01-14.

Визнано протиправною та скасовано відмову в продовженні фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 паспорта прив`язки тимчасової споруди № НОМЕР_2 , що була розташована по АДРЕСА_2 .

Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 26.11.2019 № 1388 «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 ».

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що спір у даній справі стосується відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої позивачці внаслідок незаконного демонтажу належного їй торговельного павільйону.

Торговий павільйон виготовлено, встановлено та облаштовано на замовлення ФОП ОСОБА_1 . Паспорт прив`язки видано на ФОП ОСОБА_1 .

У відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позивачка у своєму позові підставою для відшкодування завданої їй шкоди вказала незаконні дії ОСОБА_2 як міського голови, які полягають у неправомірному прийнятті рішення № 1388 щодо демонтажу тимчасової споруди. Підставою для відшкодування шкоди з ОСОБА_3 позивачка зазначила незаконні дії останнього, що полягають у демонтажі незаконними методами, здійсненні пограбування майна і грошей, навмисного пошкодження автомобіля, що належить сім`ї позивачки, нанесенні тілесних ушкоджень здоров`ю дітей позивачки.

При цьому, ОСОБА_1 наполягала, що відповідальність вказані особи повинні нести не як посадові особи органів державної влади, а як фізичні особи, які діяли на власний розсуд з використанням службового становища.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що особи, визначені позивачкою в якості відповідачів, діяли як представники органів місцевого самоврядування, здійснюючи повноваження, передбачені їх посадовими обов`язками. Рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1388, на яке посилається ОСОБА_1 , прийняте не ОСОБА_2 , а виконавчим комітетом Черкаської міської ради 26.11.2019. А відповідач ОСОБА_3 діяв на підставі того ж рішення виконкому, яким контроль за його виконанням було покладено на ОСОБА_3 , як начальника управління інспектування Черкаської міської ради.

Тому, всі дії посадових осіб структурних підрозділів Черкаської міської ради, які були спрямовані на виконання рішення виконавчого комітету ЧМР, та якими, на думку позивачки, їй завдано шкоди, слід розглядати як такі, що завдані не фізичними особами, які діяли в особистих інтересах, а як представниками органів місцевого самоврядування у зв`язку з прийняттям рішення, яке згодом визнано незаконним та скасовано судовим рішенням.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальним правилом статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичнійабо юридичній особінезаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядуванняпри здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.ст. 5, 16 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» виконавчий орган міської ради, як складова системи місцевого самоврядування, є юридичною особою і наділяється цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діє самостійно і несе відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі №916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

На державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність дій органів державної влади та посадових осіб, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

З огляду на викладене, позовні вимоги мають бути пред`явлені до держави Україна, передусім в особі Виконавчого комітету Черкаської міської ради як органу, який прийняв рішення, у зв`язку з виконанням якого завдано шкоди позивачці, та що згодом було визнано судовим рішенням незаконним. І у випадку доведення позивачем підстав, складу цивільного правопорушення та розміру завданої шкоди, така шкода має відшкодовуватись не особисто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а державою Україна. При цьому, боржником є відповідний орган місцевого самоврядування, який бере участь у справі як відповідач.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви (ст. 175 ЦПК України) саме позивач визначає відповідачів у справі та зазначає зміст позовних вимог до кожного з них.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд з власної ініціативи не вправі змінювати склад відповідачів у справі, а здійснює заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача за клопотанням/заявою позивача. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.

Підготовче провадження у справі закрито 08.07.2020 (т.1 а.с. 179). З заявою про залучення Черкаської міської ради у якості співвідповідача позивачка звернулась 29.12.2020 (т.1 а.с. 237-238), тобто з порушенням строку, визначеного у ст. 51 ЦПК України.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Позовна вимога про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майнової та моральної шкоди за демонтований торгівельний павільйон пред`явлена до неналежних відповідачів, тому в її задоволенні суд вірно відмовив.

Що стосується вимоги позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, то суд зазначає таке.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль Toyota Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований не за ОСОБА_1 , а за її сином ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 114). В матеріалах справи міститься договір оренди транспортного засобу від 15.08.2019, на підставі якого ОСОБА_6 передав у користування ОСОБА_1 автомобіль Тойота Ланкрузер НОМЕР_1 . Однак, такий договір не створює жодних юридичних наслідків для його сторін як нікчемний правочин в силу закону за відсутності нотаріального посвідчення такого договору відповідно до вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України. Про це правильно зазначено судом першої інстанції у рішенні.

Отже з правом на звернення з вимогою про відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з пошкодженням автомобіля, наділений власник цього автомобіля або інша особа, яка підтвердила своє інше речове право на таке майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивачка не підтвердила своє порушене право, тому у задоволенні позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з пошкодженням автомобіля Тойота Ланкрузер НОМЕР_1 відмовлено вірно.

Що стосується нібито викрадення ОСОБА_3 у павільйоні готівкових коштів в сумі 50000,00 грн., то колегія суддів погоджується з висновком районного суду в цій частині.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження наявності в демонтованому кіоску грошових коштів в розмірі 50000,00 грн., позивачкою не доведено факт заволодіння ОСОБА_3 коштів в такому розмірі.

Відтак, у позові про стягнення з ОСОБА_3 50 000,00 грн. майнової шкоди відмовлено також обґрунтовано.

Послання в апеляційній скарзі на те, що суд неправомірно не допустив (не залучив) до участі у справі сина позивачки ОСОБА_6 в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача, не впливає на результати розгляду справи, оскільки в такому процесуальному статусі ОСОБА_6 позбавлений права вимагати з відповідачів відновлення будь-якого права. Натомість, ОСОБА_6 наділений правом на звернення з самостійним позовом зі своїми вимогами до визначених ним відповідачів, які на його думку порушили його цивільне право чи законні інтереси.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції розглянув ключові доводи апеляційної скарги, однак підстав для її задоволення не встановлено, оскільки вони не спростовують висновки суду першої інстанції.

Водночас, колегія суддів звертає увагу щодо порушеного цивільного права у позивачки у зв`язку з демонтажем тимчасової споруди - торгівельного павільйону, яка їй належить (як фізичній особі-підприємцю).

Рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 26.11.2019 № 1388 «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_1 » визнано незаконним та скасовано рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року, яке набрало законної сили.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що апелянтка має право на звернення з позовом для відновлення свого порушеного цивільного права з правильним визначенням статусу як позивача (ФОП), так і відповідачів, та у зв`язку з цим - з визначенням юрисдикції суду, уповноваженого на розгляд такого спору.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Виходячи з диспозитивності цивільного процесу, розглянув спір в межах доводів позивачки, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування або зміни цілком законного та обґрунтованого рішення районного суду.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 17 травня 2021 року.

Судді