Справа № 946/254/21
Провадження № 2/946/1850/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2021 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,
за участю секретаря судового засідання - Аубекерової Г.В.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,-
18.01.2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 23.03.2021 року уточнила та просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 разом із ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1982 року до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 разом із ОСОБА_6 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1982 року до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 , в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач мотивує тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. № 1612/02-14 від 29.11.2019 року, позивачу було повідомлено про те, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину, при цьому зі спадкодавцями вона проживала однією сім`єю, інші спадкоємці спадщіну не прийняли.
Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить:
- ОСОБА_7 (1/2 частка), на підставі свідоцтва про право власності, виданого міським відділом комунального господарства 01.06.1971 року, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за НОМЕР_5;
- ОСОБА_5 (1/4 частка), на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2081, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 08.09.1976 року;
- ОСОБА_6 (1/4 частка), на підставі рішення Ізмаїльського міського народного суду від 25.05.1986 року.
Вищевказане також підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №567 від 06.06.2019 року.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.06.1975 року (а.с. 12), ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.
Після смерті ОСОБА_7 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Встановлено, що ОСОБА_7 залишив заповіт, посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 15 квітня 1971 року за №2-1965, на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на корить ОСОБА_8 - 3/5 частки, та на користь ОСОБА_6 - на 2/5 частки.
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 63624338 від 19.02.2021 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, заповіт ОСОБА_7 від 15.04.1971 року, зареєстрований за № 2-1965 не змінювався та не скасовувався.
Осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає.
Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Згідно до ч.2 ст.553 ЦК УРСР 1963 року - вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.
В судовому засіданні встановлено, що спадкоємці за заповітом із заявою про прийняття спадщини не звертались та фактично не вступили в управління спадковим майном, тобто, вважаються такими, які відмовились від прийняття спадщини.
Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року - спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року після смерті ОСОБА_7 являється дочка ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб, згідно якого ОСОБА_9 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».
Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_9 вступила у фактичне володіння спадковим майном, що підтверджено матеріалми спадкової справи, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 06.12.1988 року (а.с. 10), ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Після смерті ОСОБА_9 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Встановлено, що ОСОБА_9 залишила заповіт, посвідчений черговим лікарем Міжрайонного онкодиспансеру в місті Ізмаїл Одеської області Шатіловим В.І. 29.11.1988 року за №69, згідно умов якого, все своє майно, яка на день смерті належатиме їй заповіла ОСОБА_12 .
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 22.08.1992 року, ОСОБА_12 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_12 ».
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 63624226 від 19.02.2021 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, заповіт ОСОБА_9 від 29.11.1988 року, зареєстрований за № 69 не змінювався та не скасовувався.
Осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає.
Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Факт прийняття спадщини ОСОБА_2 перевірено відповідно до законодавства УРСР, яке діяло на день смерті спадкодавця, державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, про що зроблено відповідний запис у заяві ОСОБА_2 від 05.11.2019 року №398, яка міститься в матеріалах спадкової справи.
Відповідно до актового запису про смерть №725 від 09.11.1987 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 63624545 від 19.02.2021 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - відсутня.
Спадкоємців за законом першої та другої черги відповідно до ст. 529, 530 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_5 немає.
Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Враховуючи, що спадкоємців за законом першої та другої черги після смерті ОСОБА_5 немає, спадщина після її смерті відкрилась, але ніким не була прийнята до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, діє правило застосування норм книги шостої Цивільного кодексу України 2003 року.
Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Досліджуючи показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 судом встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 разом із ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1982 року до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 , отже ОСОБА_2 має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України.
Відповідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Як вже встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 на час відкриття спадщини мешкала разом із ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , тобто вважається такою, яка прийняла спадщину.
Відповідно до актового запису про смерть №27 від 11.01.1993 року, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2
Після смерті ОСОБА_6 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Встановлено, що ОСОБА_6 залишила заповіт, посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 17.09.1992 року за №4/5733, на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_8 - 3/5 частки, та на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в рівних частках кожному.
Спадщина у виді 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не охоплена заповітом.
Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Спадкоємців за законом першої та другої черги відповідно до ст. 529, 530 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_6 немає.
Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Враховуючи, що спадкоємців за законом першої та другої черги після смерті ОСОБА_6 немає, спадщина після її смерті відкрилась, але ніким не була прийнята до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, діє правило застосування норм книги шостої Цивільного кодексу України 2003 року.
Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Досліджуючи показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 судом встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 разом із ОСОБА_6 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1982 року до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 , отже ОСОБА_2 має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України.
Відповідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Як вже встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 на час відкриття спадщини мешкала разом із ОСОБА_6 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , тобто вважається такою, яка прийняла спадщину.
Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. № 1612/02-14 від 29.11.2019 року, позивачу було повідомлено про те, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 82, 263-265 ЦПК України, ст. 525, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст. 1220, 1222, 1258, 1261, 1264, 1268, 1270 ЦК України суд, -
Позов ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 разом із ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1982 року до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 разом із ОСОБА_6 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1982 року до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.05.2021 року.

Суддя: О.Я.Присакар