ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року

м. Харків

Справа № 636/4350/14-ц

Провадження № 22-ц/818/ 2917/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 8 вересня 2020 року, ухвалене суддею Карімовим І.В., -

в с т а н о в и в :

30 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»), яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 17.08.2007 року в сумі 7 211, 46 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.08.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконала, тому у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 31.07.2014 року має заборгованість в сумі 7 211,46 грн, яка складається з наступного: 1 792,28 грн - заборгованість за кредитом; 4599,59 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; а також 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 319,59 грн - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 4 серпня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17.08.2007 року в сумі 7 211 грн 46 коп., та судові витрати в сумі 243 грн 60 коп.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 7 травня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 4 серпня 2015 року. Поновлено ОСОБА_1 строк для звернення із заявою про перегляд вказаного заочного рішення. Скасовано заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 4 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 8 вересня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту. Доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що з Анкети-заяви від 17.08.2007 року вбачається, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ОСОБА_1 та банком договір. Анкета-заява від 17.08.2007 р. містить всі істотні умови договору: тип картки, тип кредитної лінії (Кредитка "Універсальна 30 днів пільгового періоду", базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,0%); номер картки; дату її отримання та ін. Про всі умови і правила надання банківських послуг відповідач під розпис була ознайомлена. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за кредитом та відсотках.Судом проігноровано те, що заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 просила застосувати лише строк позовної давності. Відповідач не сплатила судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 17.08.2007 року ОСОБА_1 підписала заяву позичальника №НАХRRХ55640639 (а.с. 17).

В заяві зазначено, що банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 6 022,48 грн на строк 12 місяців з 17.08.2007 року по 16.08.2008 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 81,3 грн та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1003,75 грн в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(СТАНДАРТ) строки.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 5 по 10 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 616,86 грн для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.

На виконання зобов`язань банк відкриває позичальнику рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та іншим платежам.

Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до заяви та Умов. Позичальник доручає банку без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту: 5018,73 грн - на поточний рахунок № НОМЕР_2 в Харківська філія АКБ Правекс -Банк з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно з рахунком-фактурою№ 74787024Аzis від 17.08.2007 та 1003,75 грн на поточний рахунок № НОМЕР_3 в ПриватБанк з призначенням платежу «сплата одноразової винагороди за наданняі фінансового інструменту за кредитним договором №НАХRRХ55640639 в Приватбанк з призначенням платежу «сплата одноразової винагороди за наданняі фінансового інструменту за кредитним договором №НАХRRХ55640639 від 17.08.2007 року.

Відповідачу видана кредитна карта «Універсальна» 30 днів пільгового періоду» за № НОМЕР_4 .

Згідно з наданим позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості за договором № б/н від 17.08.2007 року станом на 31.07.2014 року ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 7 211, 46 грн, яка складається з наступного: 1792,28 грн - заборгованість за кредитом; 4599,59 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 319,59 грн - штраф (процентна складова).

Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач заявила клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу).

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній платіж на суму 219,76 грн відповідач здійснила 9 листопада 2010 року.

Із заяви позичальника № № НАХRRХ55640639 вбачається, що кредит надано строком на 12 місяців - з 17 серпня 2007 року до 16 серпня 2008 року (а.с. 17).

Оскільки строк дії договору закінчився 16 серпня 2008 року, останній платіж відповідачем згідно з наданим позивачем розрахунком здійснено 9 листопада 2010 року, а до суду з позовом банк звернувся у жовтні 2014 року, то підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми кредиту та відсотків, нарахованих за період до закінчення строку дії кредитного договору - до 16 серпня 2008 року є сплив позовної давності.

Разом з тим позовна давність не може бути застосована як підстава для відмови у задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача відсотків та штрафів після спливу строку кредитування.

У заяві позичальника від 17 серпня 2007 року містяться: сума кредитного ліміту, базова відсоткова ставка, порядок погашення заборгованості (а.с. 17).

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) міститься висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, після 16 серпня 2009 року банк не мав правових підстав для нарахування відсотків, а тому такі вимоги є безпідставними.

Позовні вимоги банку про стягнення штрафів також є безпідставними, виходячи з такого.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк зазначав, що між ним та відповідачем укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 000 грн шляхом підписання заяви позичальника.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав витяг з умов та правил банківських послуг без зазначення дати та без підписів сторін (а.с. 18-29).

Право на стягнення штрафів банк обґрунтовує положеннями, які містяться в Умовах та тарифах банку.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У цій справі неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів банку та Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у цьому випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19).

В цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових Умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наявні у матеріалах справи Умови не містять підпису відповідача, а тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги банку в частині стягнення відсотків, нарахованих з 17 серпня 2008 року по 31 липня 2014 року, та штрафу є безпідставними по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не сплачено судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення спростовуються матеріали справи, в яких міститься квитанція про сплату судового збору (а.с. 94).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 8 вересня 2020 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми кредиту та відсотків, нарахованих за період до закінчення строку дії кредитного договору до 16 серпня 2008 року - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення. Касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук