Справа № 357/6151/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 травня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Орєхова О. І. ,
за участі секретаря - Нізова А. Р., Сокур О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості, -
Земельну ділянку вона успадкувала після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після оформлення спадщини, вона звернулася до ТОВ Агрофірма «Матюші», яке обробляло земельну ділянку, повідомивши, що вона є власником земельної ділянки. Просила виплатити заборгованість по орендній платі за 2016 та 2017 роки. Представники Товариства їй відмовили, додаткову угоду до договору оренди землі про заміну сторони, укласти з нею відмовилися.
У 2018 році вона самостійно обробила свою земельну ділянку засіявши її соєю, але представники Товариства її злущили і сказали, що вони є законними орендарями.
24 лютого 2020 року вона письмово звернулася до ТОВ Агрофірма «Матюші» із заявою в якій просила виплатити їй орендну плату за час користування земельною ділянкою і виконати інші умови договору оренди землі. Її заяву представники Товариства отримали 25.02.2020 року, але і до цього часу відповіді не надали, орендну плату не виплатили.
Умовами договору оренди землі б/н від 05.06.2014 року, який був укладений між ОСОБА_2 та ТОВ Агрофірма «Матюші» передбачено, що орендна плата нараховується та виплачується в термін до 31 грудня поточного року.
Пунктом 11 договору оренди землі передбачено, що орендна плата видана не своєчасно або в неповному обсязі з вини Орендаря стягується з нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми орендної плати за кожний день прострочення.
Тобто, за 2016, 2017, 2018, 2019 роки вона не отримала орендної плати. Відповідач порушував умови договору оренди землі щодо виплати їй орендної плати за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.
Обчислення розміру орендної плати за кожен рік оренди було суто і компетенції Відповідача.
Граничний термін розрахунку за 2016 рік - це 31.12.2016 року, за 2017 рік - це 31.12.2017 року, за 2018 рік - це 31.12.2018, за 2019 рік - це 31.12.2019 р. Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання становить 11 082,65 грн.
Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Л.М. від 01 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07 вересня 2020 року ( а. с. 20 ).
Право власності Орендодавця на вищевказану земельну ділянку посвідчено державним актом про право власності на землю серії ЯД № 685373, виданого Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області 15.12.2006 р.
Відповідно до п.7 договору оренди землі - договір укладено на 10 (десять) років.
Договором передбачена сума орендної плати за договором в розмірі 3% відсотки від грошової оцінки земельної ділянки, про що вказано в п. 6 договору, яка на момент його укладання складала 63 794,78 грн. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі без урахування індексів інфляції. Орендна плата може водитись в грошовій, натуральній, відробітковій формі та вноситься не пізніше 31 грудня свого поточного року.
Права орендодавця ОСОБА_3 за вказаним договором перейшли до спадкоємця ОСОБА_1 (Позивача) на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-3501 від 06.12.2017 р., виданого Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою Київської області, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Однак звертають увагу, шо позивачка звернулись до суду в 2020 році, термін позовної давності щодо стягнення орендної плати за період, що передує 2017 року, позивачкою пропущений, про застосування строку позовної давності подано клопотання.
Враховуючи вищевикладене сума орендної плати, яка підлягає сплаті за договором оренди землі за 2017-2019 роки складає 5 763,86 грн. А сплачено позивачу за договором оренди в 2017 році орендну плату в сумі 7 000, 00 грн.
Позивачка неналежним чином виконувала умови договору оренди землі, що і сама підтверджує, а саме факт, що в 2018 році вона самостійно здійснила посіви на спірній земельній ділянці.
За скаргою, поданою ТОВ «Агрофірма «Матюші» право оренди Відповідача було відновлено згідно наказу Міністерства Юстиції від 31.10.2018 року № 3417/6, що є підтвердженням, що відповідач був позбавлений можливості користуватися земельною ділянкою в 2018 році з вини позивачки.
Документи, що підтверджують невиконання позивачкою своїх зобов`язань за договором оренди землі, факт скасування реєстрації права оренди з відповідачем, та його поновлення знаходяться в матеріалах реєстраційної справи, яка знаходиться в Реєстраційній службі Білоцерківського міжрайонного управління міністерства юстиції Київської області, в якій містяться докази скасування реєстрації права оренди за відповідачем, відновлення права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до пункту 11 договору оренди за несвоєчасну виплату орендної плати застосовується пеня в розмірі нараховується пеня в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення.
Однак, враховуючи той факт, що в 2017 році позивачці було попередньо сплачено 7000,00 грн грошовими коштами відповідач не має заборгованості щодо виплати орендної плати, і відповідно не має сплачувати заборгованість з урахуванням пені, про яку вказує в позові позивачка.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Під систематичною несплатою орендної плати є несплата орендної плати 2 та більше разів, а так як орендна плата сплачується один раз на рік, то систематичною не сплатою може вважатися несплата за 2 і більше років.
По-перше, договором оренди право розірвання договору в односторонньому порядку не передбачено, а по-друге, доказів, які можуть бути підтвердженням систематичної несплати орендної плати, або наявності інших підстав для розірвання договорів оренди землі позивач не надав ( а. с. 26-32, 65-68 ).
Розпорядженням № 370 від 26.09.2020 року було призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з тим, що у судді Кошель Л.М. закінчилися повноваження з відставкою ( а. с. 92 ).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Орєхова О.І. ( а. с. 93 ).
Ухвалою судді від 05 жовтня 2020 року прийнято до провадження вказану цивільну справу. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 04 листопада 2020 року ( а. с. 97-98 ).
18 січня 2021 року за вх. № 1651 судом отримано заяву про уточнення позовних вимог, яка підписана представником адвокатом Овчаренко Д.К. та в якій зазначене наступне.
Після того, як ОСОБА_1 звернулася до суду, відповідач - ТОВ Агрофірма «Матюші» 02 грудня 2020 року здійснила виплату заборгованості по орендній платі за 2018 рік в розмірі 7000,00 грн та за 2019 рік в розмірі 7000,00 грн.
В зв`язку із вище наведеним, вважає за необхідне провести уточнення розрахунків по заборгованості по виплаті орендної плати.
Відповідач зобов`язаний був провести розрахунки по орендній платі за 2018 рік - не пізніше 31.12.2018 року, а провів розрахунок лише 02.12.2020 року, отже за несвоєчасний розрахунок, у відповідача виникає обов`язок зі сплати штрафних санкцій, а саме: пеня, яка розраховується в подвійному розмірі облікової ставки НБУ - сума боргу грн. * 2 *ставку НБУ/365 днів. Із врахуванням, що сума заборгованості по орендній платі склала 7000,00 грн, сума пені складає 3418,44 грн (Детальний розрахунок міститься у додатку №1 до заяви). 3% річних складає 403,36 грн (Детальний розрахунок міститься у додатку №2 до заяви). Інфляційні втрати складають 594,30 грн (Детальний розрахунок міститься у додатку №3 до заяви).
Відповідач зобов`язаний був провести розрахунки по орендній платі за 2019 рік - не пізніше 31.12.2019 року, а провів розрахунок лише 02.12.2020 року, отже за несвоєчасний розрахунок, у відповідача виникає обов`язок зі сплати штрафних санкцій, а саме: пеня, яка розраховується в подвійному розмірі облікової ставки НБУ - сума боргу грн * 2 *ставку НБУ/365 днів. Із врахуванням, що сума заборгованості по орендній платі склала 7000,00 грн, сума пені складає 1041,58 грн (Детальний розрахунок міститься у додатку №4 до заяви). 3% річних складає 193,36 грн (Детальний розрахунок міститься у додатку №5 до заяви). Інфляційні втрати складають 284,20 грн (Детальний розрахунок міститься у додатку №6 до заяви).
18 січня 2021 року протокольно суд ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті ( а. с. 158-162 ).
Відповідач ТОВ «Агрофірма «Матюші» в судове засідання свого представника не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення.
З вказаного поштового повідомлення про вручення вбачається, що судову повістку про слухання справи в Білоцерківському міськрайонному суді 11.05.2021 року отримано уповноваженою особою Щербина 26.03.2021 року, тобто завчасно у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про слухання справи, яке було призначено на 11 травня 2021 року був повідомлений завчасно, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України.
З боку відповідача на час розгляду справи жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило.
Також, не надходив і відзив на уточнену позовну заяву позивача.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, належним чином повідомлений відповідач не з`явилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд.
Ухвалою суду від 11.05.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Право власності Орендодавця на вищевказану земельну ділянку посвідчено державним актом про право власності на землю серії ЯД № 685373, виданого Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області 15.12.2006 р. ( а. с. 191 ).
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 63 794,78 грн. ( п. 3 Договору оренди ).
Відповідно до п.5 договору оренди землі - договір укладено на 10 (десять) років.
Згідно п. 6 Договору оренди, орендна плата нараховується та видається Орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1913,83 грн. Додаткові умови: оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га буде проводитись безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви в розмірі 200 грн., в разі смерті Орендодавця допомога на поховання в розмірі 500 гривень або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням.
Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі без урахування індексів інфляції ( п. 7 цього Договору ).
Орендна плата видається у такі строки до 31 грудня поточного року ( п. 7 Договору оренди ).
В п. 9 Договору оренди зазначено, що видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг.
Пунктом 11 договору оренди землі передбачено, що орендна плата видана не своєчасно або в неповному обсязі з вини Орендаря стягується з нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми орендної плати за кожний день прострочення ( а. с. 33-35 ).
Права орендодавця ОСОБА_3 за вказаним договором перейшли до спадкоємця ОСОБА_1 (позивача) на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-3501 від 06.12.2017 року, виданого Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою Київської області, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( а. с. 5, 6 ).
Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивач вважає, що відповідач порушив умови договору оренди зі сплати орендної плати, тому такий договір повинен бути розірваний, а з відповідача стягнуто пеню за несвоєчасне внесення орендної плати, 3% річних та інфляційні витрати.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Отже, підписання договору оренди № б/н від 05.06.2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Матюші» свідчить про те, що сторонам всі умови даного Договору цілком зрозумілі і вони вважає їх справедливими по відношенню до них.
Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами.
Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Згідно з рішенням Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 563/1210/18, провадження № 61-5862св19, «частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Як встановлено вище, орендодавець ОСОБА_4 помер, спадкоємцем якого є позивач ОСОБА_5 .
Смерть орендодавця, за загальним правилом, не є підставою для припинення дії договору оренди, а також для його розірвання чи зміни його умов. Усі права та обов`язки орендодавця після його смерті переходять до його спадкоємця (спадкоємців), який (які) зобов`язаний (зобов`язані) продовжувати виконувати всі умови договору оренди землі. Саме такої позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 12.12.2018 р. у справі № 514/136/17.
Тому, відповідач зобов`язаний був сплачувати орендну плату спадкоємцю, якою є позивач у даній справі.
Тобто, відповідач повинен виконувати умови договору оренди.
Продовжувати платити орендну плату потрібно, інакше, несплата орендної плати може бути розцінена як систематичне порушення умов договору. Відтак, існує ризик розірвання договору судом на вимогу спадкоємця. При цьому, право на отримання орендної плати у спадкоємця земельної ділянки виникає одразу після відкриття спадщини (постанова ВС від 06.02.2019 р. у справі № 134/1676/16-ц).
Порушення орендарем умов договору оренди щодо сплати орендної плати (наявність невиконаних зобов`язань за договором за період оренди, що мав місце під час життя спадкодавця, сплата орендної плати не в повному обсязі, тощо) є підставою для розірвання договору оренди землі у зв`язку із порушенням орендарем свого обов`язку щодо систематичної виплати орендної плати.
Якщо за умовами договору оренди орендна плата за землю повинна сплачуватись один раз на рік, то під систематичною несплатою орендної плати в цьому випадку необхідно розуміти несплату орендної плати за два і більше роки поспіль, а не протягом трьох місяців підряд (постанова ВС від 30.01.2019 р.).
Договором передбачена, що орендна плата може водитись в грошовій, натуральній, відробітковій формі та вноситься не пізніше 31 грудня свого поточного року.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
Положеннями частини п`ятої статті 1268 ЦК України закріплено, що спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
За такого, набувши в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_2 батька право власності на передану в оренду відповідачу земельну ділянку, позивач ОСОБА_1 набула, відповідно, і усі права та обов`язки орендодавця за цим договором оренди.
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. При цьому, фундаментальне значення, крім ознаки «систематичність», має значення саме несплата орендної плати, а не сплата орендної плати у меншому розмірі ніж передбачено умовами договору.
Зазначена правова позиція неодноразово була викладена як Верховним Судом України, так і Верховним Судом, зокрема у постанові Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі № 362/5740/15-ц, постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 484/3687/16.
Позивач звертаючись до суду з заявою про уточнення позовних вимог зазначала, що відповідач порушив умови договору оренди, систематична не сплата орендної плати.
Отже, в порушення умов договору, пункт 6, який передбачає, що орендна плата може водитись в грошовій, натуральній, відробітковій формі та вноситься не пізніше 31 грудня свого поточного року ( п. 8 договору Оренди ).
Позивач наголошував на тому, що відповідач в порушення умов договору оренди не сплатив своєчасно орендну плату у 2018 році та в 2019 році.
Орендну плату за вказані роки відповідачем було сплачено лише 02.12.2020 року, що підтверджується доданими представником позивача до уточненої позовної заяви чеками ( а. с. 154 ), виплата переказу по 7000 грн.
Тому позивач вважає, що в діях відповідача існує систематичне порушення умов договору оренди, що є підставою для його розірвання.
За скаргою, поданою ТОВ «Агрофірма «Матюші» право оренди відповідача було відновлено згідно наказу Міністерства Юстиції від 31.10.2018 року № 3417/6 ( а. с. 84 ), що є підтвердженням, що відповідач був позбавлений можливості користуватися земельною ділянкою в 2018 році з вини позивачки.
Зазначене не спростовано з боку позивача.
Відповідно до частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Використання спірної земельної ділянки іншими особами, а не відповідачем у 2018 році не спростовується і самою позивачкою, яка в позовній заяві зазначала, що у 2018 році вона самостійно обробила свою земельну ділянку засіявши її соєю.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Отже, наявне разове порушення умов договору що відповідно не вважається підставою в розумінні пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України для розірвання договору суборенди земельної ділянки.
Враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки не встановлено систематичної несплати відповідачем орендної плати та істотного порушення умов договору відповідачем.
Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасне внесення орендної плати, 3% річних та інфляційні витрати.
До заяви про уточнення позовних вимог позивачем додано розрахунок пені, 3% річних та інфляційних збитків.
Однак, суд не може погодитися з доводами позивача виходячи з наступного.
Оскільки відповідач не користувався земельною ділянкою у 2018 році, тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача за цей період пені за несвоєчасне внесення орендної плати у розмірі 3 418,44 грн., 3% річних у сумі 403,36 грн. та інфляційні витрати у сумі 594,30 грн. є такими, що не підлягають задоволенню, так як є безпідставними.
Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків за несвоєчасне внесення орендної плати у 2019 році, то суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, пунктом 11 договору оренди землі передбачено, що орендна плата видана не своєчасно або в неповному обсязі з вини Орендаря стягується з нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми орендної плати за кожний день прострочення.
Згідно умов договору оренди відповідач зобов`язаний був провести розрахунки по орендній платі за 2019 рік - не пізніше 31.12.2019 року.
Позивач наголошує на тому, що сплата відповідачем орендної плату в розмірі 7000 грн. 02.12.2020 року підтверджує її несвоєчасність.
В письмових поясненнях ( а. с. 115-117 ) міститься розрахунок орендної плати, який був наданий за період з 2016 року по 2019 рік, де сума орендної плати, яка підлягала сплаті за договором оренди землі за 2016-2019 роки складала 7 612,63 грн., а сплачено позивачу відповідачем за договором оренди в 2016-2017 роках в розмірі 13 000 грн., в 2017 році 7000 грн.
Відповідач наголошує, що позивачці було сплачено орендну плату у 2017 році в сумі 7000 грн. за майбутні періоди.
Отримання вказаної сум з боку позивача підтверджується наданими відповідачем 06.11.2020 року до суду в якості доказу такими документами: відомість на виплату грошей № 58 за грудень 2017 року ( а. с. 110 ), які підтверджують сплату та отримання позивачем зазначеної суми.
Відповідач зазначає, що виплата орендної плати авансом свідчить про те, що позивачка погодилася на отримання орендної плати за майбутні періоди, а також дії орендаря, який сплатив вказану суму підтверджують, що сторони погодили у письмовій формі виплату орендної плати авансом.
Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Умови договору оренди землі про сплату орендної плати за майбутні періоди можуть бути погоджені сторонами договору оренди у формі, передбаченій статтею 14 Закону України "Про оренду землі".
Однак, суд не може погодитися із зазначеним, так як умови договору оренди, які погоджені сторонами та є обов`язкові для їх виконання не містять умов можливої авансової виплати орендної плати.
Оскільки відповідач не підтвердив оплату орендної плати відповідно до умов договору оренди у 2019 році, а таку сплату провів лише 02.12.2020 року двома платежами в розмірі по 7000 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи чеками, що в свою чергу свідчить про визнання відповідачем такої несплати за попередній період, то вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків за несвоєчасне внесення орендної плати у 2019 році є цілком обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи.
Оскільки відповідачем було порушено умови договору оренди землі ( п. 11 ), яким передбачено, що орендна плата видана не своєчасно або в неповному обсязі з вини Орендаря стягується з нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми орендної плати за кожний день прострочення, то з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 1 041,58 грн. та суд погоджується з наданим з боку позивача відповідним розрахунком ( а. с. 151 ).
За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України ).
Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Тому, суд погоджується з вимогами позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків та відповідним розрахунком наданого останнім ( а. с. 152, 153 ) та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% за користування грошовими коштами за період з 01.01.2020 року по 02.12.2020 року у сумі 193,36 грн. та інфляційні збитки за вказаний період в розмірі 284.20 грн.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають до часткового задоволення.
Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.
При зверненні до суду з позовними вимогами про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості та штрафних санкцій з боку позивача за дві вимоги було сплачено по 840,80 грн. за кожну вимогу ( а. с. 14, 15 ).
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають до частково задоволення, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 840,80 грн.
Крім того, представник позивача 22.03.2021 року надав до суду заяву із долученням доказів ( а. с. 203-204, 205-208 ) понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 30 000 грн.
Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
До матеріалів справи в підтвердження понесення витрат на правову допомогу надано наступні документи: договір про надання парових послуг адвоката від 03 лютого 2020 року; додаткову угоду до договору про надання правових послуг адвоката від 03.02.2020 року, укладену 03.02.2020 року; акт про надання правових послуг адвоката від 18.03.2021 року; розписка від 18.03.2021 року про отримання адвокатом від Іващенко О.І. грошові кошти за надання правових послуг в розмірі 30 000 гривень.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.
Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.
Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.
Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги), позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 638/7748/18.
ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Окрім цього ВС зазначив, що у постанові Верховного Суду від 9 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник особи - адвокат надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 2 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 2 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу».
ВС у вказаній постанові зазначив, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої дороги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для ухвалення додаткового рішення (постанови) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
В акті про надання правових послуг адвоката від 18.03.2021 року, який доданий до суду, останній містить лише перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару.
Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої дороги, з боку позивача не надано.
Отже, позивач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 30 000 гривень.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 526, 530, 531, 549, 611, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 651, 762, 1218, 1268 ЦК України, ст. ст. 141, 148-1 ЗК України, ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 128, 133, 141, 247, 258- 265, 273, 280-289 ЦПК України, Законом України "Про оренду землі", Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на користь позивача ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 1 041,58 гривень, 3% річних в розмірі 193,36 гривень, інфляційні витрати в розмірі 284,20 гривень та судові витрати в розмірі 840,80 гривень, загалом 2 359,94 гривень ( дві тисячі триста п`ятдесят дев`ять гривень дев`яносто чотири копійки ).
В решті позовних вимог, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Позивач: ОСОБА_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 );
Повний текст заочного рішення суду виготовлено 11 травня 2021 року.
Заочне рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СуддяО. І. Орєхов