ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 травня 2021 року

м. Харків

справа № 643/4990/20

провадження № 22-ц/818/362/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Кравченко О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Московський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_3 ,

представник - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 червня 2020 року в складі судді Букреєвої І.А.,

у с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Московський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі- Московський ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м.Харків)), ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що з 09 серпня 2010 року вона з ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі в жовтні 2010 року вони придбали автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, який було зареєстровано за відповідачем.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2010 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження № 5498860, відкритого 24 жовтня 2017 року за виконавчим листом № 2 - 510/10 від 18 червня 2010 року на вказаний автомобіль було накладено арешт. Транспортний засіб працівниками поліції був поставлений на штрафний майданчик та в подальшому виставлений на аукціон. Зазначила, що наміру розлучатися з відповідачем не має, але бажає захистити свої майнові права.

Посилаючись на вказані обставини просила визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску.

09 червня 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому не заперечував порти позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що автомобіль придбано у період шлюбу та є спільним майном подружжя.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 11 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , залишивши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний автомобіль придбано сторонами під час перебування у шлюбі, він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, підлягає поділу між сторонами шляхом визнання права власності на 1/2 його частину за кожним з подружжя.

06 серпня 2020 року Московський ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м.Харків) подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірний транспортний засіб не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки шлюб зареєстровано 09 серпня 2019 року, а не 09 серпня 2010 року, як зазначено позивачкою. Посилався на існування розбіжностей щодо дати реєстрації шлюбу в документах, що були надані до суду позивачкою та тими відомостями, ще містяться у матеріалах виконавчого провадження.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 березня 2021 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено ОСОБА_3 .

28 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_4 - представник ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила скасувати рішення суду першої інстанції.

Відзив мотивовано тим, що шлюб між сторонами зареєстровано 09 серпня 2019 року. Спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на час придбання автомобілю 21 жовтня 2010 року відповідач не перебував у зареєстрованому шлюбі. Зазначала, що долучена копія свідоцтва про шлюб не є належним доказом по справі, оскільки не засвідчена у встановленому законом порядку.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржили, право на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 21 жовтня 2010 року.

09 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 18 листопада 2019 року (а. с. 48 - 49).

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає вказаним умовам.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Встановивши, що спірне майно було придбано ОСОБА_2 не за час шлюбу, при цьому сторонами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спільності майна подружжя, суд першої інстанції, з урахуванням вказаних норм матеріального права та обставин справи, дослідивши наявні у справі докази і не надавши їм належної оцінки в силу вимог статті 88 ЦПК України, неправильно вважав, що це майно відповідно до статті 60 СК України, належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Доводи ОСОБА_1 про те, що шлюб між сторонами укладено 09 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_4 , виданим 09 серпня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області спростовуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 18 листопада 2019 року. Також суд апеляційної інстанції враховує, що Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області було створено на підставі наказу Міністерства юстиції України № 638/5 від 22 лютого 2017 року «Про районні у місті Харкові відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області». Тобто, на час реєстрації шлюбу, відповідним територіальним органом реєстрації актів цивільного стану був Фрунзенський районних у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені Московським ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків), документально підтверджуються - за подачу апеляційної скарги - в розмірі 1318,20 грн (а. с. 62).

Між тим, відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року становив 2102 грн.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої цієї статті становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Враховуючи викладене, судовий збір за подання апеляційної скарги становить 1261,20 грн (2102 грн * 0,4 * 150%) та саме ця сума має бути врахована при вирішені питання про розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь Московського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1261,20 грн.

Московський ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) не позбавлений можливості звернутись до суду з заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 червня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Московський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про поділ майна залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_5 , виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, 03 липня 2001 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) на користь Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження юридичної особи: місто Харків, майдан Захисників України, будинок 7/8, ідентифікаційний код юридичної особи 34952461) 1261,20 (одна тисяча двісті шістдесят одна грн 20 коп.) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський