ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 , у якій крім них зареєстровані відповідачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та які в зазначеній квартирі не проживають вже більше року, змінили місце проживання, однак знятися з реєстрації не бажають.

Ухвалою судді від 19 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року зупинено провадження у справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства, тобто до набрання законної сили судового рішення.

Ухвалою судді від 23 березня 2021 року поновлено провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в ньому.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилась, про день слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачі, які належним чином повідомлені про відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження, не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України та відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується розміщеним оголошення на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області про їх виклик до суду, та поверненням зворотних повідомлень за закінченням терміну зберігання, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради позов визнала частково, тобто заперечувала проти визнання малолітньої дитини такою, що втратила право на житло.

Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Фастівською міською радою народних депутатів 24 жовтня 1996 року,квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 (а.с.21).

Позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними між собою та дітьми ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , що підтверджено копіями свідоцтв про народження (а.с.15, 22).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 вийшла заміж та взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_10 » (а.с.16).

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , даний факт підтверджено копіями свідоцтв про смерть (а.с.17-18).

Тому, відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.03.2021 посвідчених державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Київської області Бойко О.О., зареєстрованих в реєстрі за №180 та №181, позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.122-125).

Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В належній позивачам квартирі зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3 , яка є колишньою дружиною позивача ОСОБА_1 , шлюб між ними розірвано 25.05.2020, а.с.24, її донька від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Що підтверджено будинковою книгою на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.27-33).

Згідно Актів про не проживання особи від 03.09.2019, від 10.01.2020, від 12.05.2020, в квартирі АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_3 не проживає з серпня 2017 року, гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не проживають з червня 2019 року (а.с.34-39).

Позивачі вважають, що факт реєстрації відповідачів, у належній їм квартирі порушують їх права, як власників, оскільки вони змушені сплачувати рахунки відповідачів за надані комунальні послуги та не мають змоги оформити субсидію.

Також, враховуючи ту обставину, що відповідачі за місцем реєстрації тривалий час не проживають, позивач вважає їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Даний факт, також, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які являються сусідами позивача ОСОБА_1 та яким відомі дані обставини справи.

За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідачі вселились у спірну квартиру в якості члена сім`ї (дружина, донька та онука власника квартири - позивача ОСОБА_1 ) і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Якщо відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).

Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Суди встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та її малолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 тривалий час не проживають разом з ОСОБА_1 , тобто вони перестали бути членами сім`ї позивача ОСОБА_1 .

Отже, право ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та її малолітньої доньки ОСОБА_5 на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не пов`язані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника житла.

В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , їх реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, та порушує права власника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають тривалий час, житловою площею квартири не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання квартири не сплачують, а тому правових підстав для подальшої їх реєстрації у квартирі позивачів немає, внаслідок чого відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування вищевказаною квартирою.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263-265,280-283 ЦПК України, ст. 16, 391, 401, 404-406 ЦК України, Постановою ВС від 16.10.2019, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М.Ковалевська