Справа № 364/90/21
Провадження № 2/364/131/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ткаченко О. В.,

за участю секретаря Бондаренко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в смт Володарка, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ,

до Білоцерківської районної ради Київської області, адреса: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 2,

Володарської територіальної громади Білоцерківського району Київської області, адреса: 09301, Київська область, смт Володарка, площа Миру, 4,

про розірвання договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Володарського районного суду Київської області із вказаним позовом, обґрунтовує його тим, що між Володарською районною радою Київської області та ним було проведено обмін об`єктів нерухомості - нежитлового приміщення що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на адміністративну будівлю Володарського районного відділу статистики за адресою: Київська область, смт Володарка, вул. Миру, 7. Так як об`єкти мають різну форму власності, було домовлено провести обмін на рівні спільної власності територіальних громад Володарського району. На виконання домовленостей ОСОБА_1 було подаровано Володарській районній раді Київської області нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач посилається, що він виготовив проект і перевів квартиру з житлової в нежитлову, таким чином квартира стала нежитловим приміщенням. Також був укладений договір міни вищевказаних нежилих приміщень від 02.12.2004 року між позивачем та Володарською районною радою, який був результатом домовленостей з усіма зацікавленими сторонами та на підставі договору дарування 20.12.2003 року, ОСОБА_1 подаровано Володарській районній раді квартиру що знаходиться за адресою: вул. Коцюбинського, 58, прим. 52, смт Володарка, Київської області. Оскільки Володарська районна рада та Головне управління статистики ігнорують виконання своїх зобов`язань, позивач просить суд розірвати договір дарування від 20.12.2003 року нежитлового приміщення (квартири), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , який укладений між ним та Володарською районною радою Київської області вчинений та стягнути з Володарської районної ради Київської області на його користь моральну шкоду в сумі 100 000, 00 грн.

26.02.2020 року на адресу суду надійшов відзив Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області на позовну заяву ОСОБА_1 , де зазначено, що відповідно до ст. 55 ЦК України дарувальник має право дарувати будь-які речі, які належать йому на праві приватної власності (у тому числі нерухоме майно та інше особливо цінне майно) будь-яким суб`єктам цивільного права. З укладенням договору дарування фактично припиняється юридичний обов`язок між сторонами. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. В своєму відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що Цивільним кодексом України чітко визначено право на розірвання договору яке виникає з певних моментів (ст. 727 ЦК України), позивачем не надано доказів про настання вищевказаних моментів. На момент укладення спірного договору такий відповідав волі позивачу ОСОБА_1 , він бажав його укладення, чітко усвідомлював його наслідки та бажав їх настання. На момент укладення договору він був дієздатний. Не перебував у скрутному матеріальному становищі. Розірвати вказаний договір він вирішив лише через 17 років після його укладення з надуманих причин. Окрім цього позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимог ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати позовну давність ( а.с. 46-51).

03.03.2021 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому вказує, що він подарував квартиру Володарській районні раді та на таку ж (може більшу) суму надав їй оргтехніку, мебель, зробив ремонт, виготовив проект та перевів квартиру в нежитлове приміщення. Вказує, що відповідачі свідомо та безпідставно не хочуть вирішити дане питання та передати йому в замін кватири адміністративне приміщення по вул. Миру, 7 в смт Володарка, Київської області . Просить суд задовольнити позов у повному обсязі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 55-57). У поданій заяві про уточнення позовних вимог, яка надійшла до суду 03.03.2021 року, позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь моральну шкоду в розмірі 476119, 00 грн (а.с. 58).

16.03.2021 року на адресу суду надійшов відзив Білоцерківської районної ради Київської області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому вказано, що спірне приміщення та його вартість у передавальному акті № 6 затвердженого Рішенням Білоцерківської районної ради від 27.01.2021 року № 047-03-VIIІ «Про затвердження передавальницького акта, складеного комісією з реорганізації Володарської районної ради», не відображено оскільки рішенням Білоцерківської районної ради від 11.12.2020 року № 17-01-(ІІ)-VІІ «Про прийняття в комунальну власність Володарської територіальної громади в особі Володарської селищної ради об`єктів та майнам спільної власності територіальних громад Володарського району та затвердження акта приймання-передачі майна» було затверджено розпорядження Володарського селищного голови від 27.10.2020 року № 56/1 «Про прийняття у комунальну власність Володарської селищної ради об`єктів та майна спільної власності територіальних громад Володарського району та затверджений акт приймання-передачі об`єктів та майна спільної власності територіальних громад Володарського району до комунальної власності Володарської територіальної громади в особі Володарської селищної ради від 30.10.2020 року, за яким також було прийнято у комунальну власність Володарської селищної територіальної громади спірне приміщення. Відповідач у своєму відзиві вказує, що ще до початку реорганізації Володарської районної ради, як юридичної особи, спірне приміщення вже не перебувало у спільній комунальній власності територіальних громад Володарського району. Тому передане до комунальної власності Володарської селищної територіальної громади спірне приміщення та право на нього не увійшли у склад майна юридичної особи - Володарської районної ради, що припиняється, а тому не були передані до Білоцерківської районної ради за передавальним актом № 6. Окрім цього, відповідач зауважує, що зі змісту договору дарування нежитлового приміщення не слідує, що він укладався на підставі чи на виконання рішення Володарської селищної ради про подальшу передачу у власність позивачу спірного приміщення. Також відповідач звертає увагу, що твердження позивача про те, що між ним та Володарською районною радою були домовленості провести обмін нежитлового приміщення на спірне приміщення, яке на той час перебувало у державній власності, ще до укладення договору дарування від 20.12.2003 року є нічим не підтвердженим, а тому недоведеним (а.с. 63-70).

Позивач - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача - Білоцерківської районної ради Київської області в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, якою просив судове засідання проводити без його участі.

Представник відповідача - Володарської територіальної громади Білоцерківського району Київської області в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, якою просила судове засідання проводити без її участі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення за наступних підстав.

По справі встановлено, що 20.12.2003 року ОСОБА_1 подарував Володарській районній раді Київської області нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що стверджено Договором дарування нежитлового приміщення сервї ВВА №823016 (а.с.26). 02.12.2004 року було укладено договір міни відповідно до якого ОСОБА_1 здійснив обмін квартири АДРЕСА_2 на приміщення управління статистики по вул. Миру, 7, в смт Володарка, Київської області (а.с. 27). Цивільним кодексом України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, не передбачено укладення договір міни між сторонами цивільних правовідносин. Посилання позивача на договір міни укладений між ним та відповідачем від 02.12.2004 року, за яким було здійснено обмін нежитлових приміщень, не заслуговує на увагу, оскільки даний договір належним чином не оформлений у відповідності до вимог ЦК України, нотаріально не засвідчений та не зареєстрований у визначеному порядку, в договорі також вказано, що власником обох приміщень є ОСОБА_1 (а.с.27), окрім того, згідно матеріалів справи ОСОБА_1 передав належне йому на праві власності нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 безкоштовно (в дар) у спільну власність територівльних громад Володарського району Київської області. Відповідно до розпорядження Володарської районної державної адміністрації Київської області № 389 від 28 вересня 2005 року було надано дозвіл на обмін та прийняття квартири АДРЕСА_2 до спільної власності територіальних громад Володарського району (а.с.7). Згідно рішення двадцять першої сесії четвертого скликання Володарської районної ради Київської області, було прийнято рішення прийняти як дар до спільної власності територіальних громад Володарського району нежитлове приміщення в житловому будинку в АДРЕСА_2 , від гр. ОСОБА_1 та в п. 3 вказаного рішення зазначено, що в разі прийняття до спільної власності територіальних громад Володарського району приміщення Володарського районного відділу статистики, що знаходиться в смт Володарка по вул. Миру, 7, приміщення буде продане ОСОБА_1 по оціночній на момент продажу вартості (а.с.6).

Відповідно достатті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності достатті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засадам (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Ст. 717 ЦК України передбачено, що договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Згідно вимог ст. 719 ЦК України, договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Договір дарування майнового права та договір дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним.

Ст. 720 ЦК України передбачено, що сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальна громада. Батьки (усиновлювачі), опікуни не мають права дарувати майно дітей, підопічних. Підприємницькі товариства можуть укладати договір дарування між собою, якщо право здійснювати дарування прямо встановлено установчим документом дарувальника. Це положення не поширюється на право юридичної особи укладати договір пожертви. Договір дарування від імені дарувальника може укласти його представник. Доручення на укладення договору дарування, в якому не встановлено імені обдаровуваного, є нікчемним.

Відповідно до ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Дарувальник, який передав річ підприємству, організації транспорту, зв`язку або іншій особі для вручення її обдаровуваному, має право відмовитися від договору дарування до вручення речі обдаровуваному. Якщо дарунок направлено обдаровуваному без його попередньої згоди, дарунок є прийнятим, якщо обдаровуваний негайно не заявить про відмову від його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Верховним Судом України у Постанові від 16.03.2016 року викладено правову позицію, щодо визнання договору дарування недійсним та повернення сторін договору до первісного стану.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Правові підстави для розірвання договору дарування дарувальником, визначені частинами 1-3 статті 727 ЦК України, а саме: дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив кримінальне правопорушення проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка,що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена.

При цьому, частиною 4 ст.727 ЦК України визначено умову, за наявності якої дарувальник може вимагати розірвання договору дарування у випадку виникнення підстав для його розірвання, а саме - якщо на момент пред`явлення вимоги дарунок є збереженим.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Необхідно також врахувати, що договір дарування нежитлового приміщення укладено 20.12.2003 року (а.с.26), а договір міни головою Володарської районної ради Київської області ОСОБА_2 та ОСОБА_1 02.12.2004 року (а.с.27).

Позивачем по справі в заяві про уточнення позовних вимог вказано, що він просить стягнути майнову шкоду в розмірі 476119, 00 гривень, дані позовні вимоги не підлягають до задоволення, враховуючи, що договір дарування нежитлового приміщення не передбачає взаємної винагороди або відшкодування матеріальної шкоди в разі недотримання сторонами умов договору дарування. Дана умова передбачена договором міни, як вказано в рішенні суду, даний договір міни не може бути взятий до уваги, так як належним чином не оформлений у відповідності до вимог ЦК України, нотаріально не засвідчений та не зареєстрований у визначеному порядку.

Тому, враховуючи все вищевикладене, ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 229, 717, 718, 719, 720, 721, 722, 727 ЦК України, ст.ст. 203, 207, 215, 328, 1217, 1222, 1223, 1247, 1251, 1257 ЦК України, ст.ст. 12, 82, 83, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , до Білоцерківської районної ради Київської області, Володарської територіальної громади Білоцерківського району Київської області, про розірвання договору дарування - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Володарський районний суд Київської області (п. 15 п.п. 15.1, 15.5 ч.1 розділу ХІІІ „Перехідні положення" ЦПК України (у редакції Закону №2147-VІІІ). Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Ткаченко