Справа № 583/4119/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ярошенко Т.О.

з участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Охтирка в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення моральної шкоди, -

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

12.11.2020 позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Вимоги мотивує тим, що 05.02.2011 року уклав шлюб з ОСОБА_2 . Від спільного життя мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З осені 2016 року він проживає окремо від відповідачки та сина. 07.03.2017 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірваний. Починаючи з жовтня 2016 року відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з сином. Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради № 74 від 19.04.2017 року було встановлено спосіб його участі у вихованні сина ОСОБА_5 , який відповідачка не виконувала. В зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом та згідно з рішенням Охтирського міськрайонного суду від 31.08.2017 року у справі № 583/1310/17 усунуто перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , встановлено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , шляхом систематичних зустрічей з дитиною: з 17 год. суботи до 17 год. неділі щотижня з ночівлею вдома у ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 ; під час осінніх, зимових та весняних канікул перші 3 доби кожних канікул з проживанням вдома у ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; під час літніх канікул з 01 по 10 червня, з 01 по 10 липня, з 01 по 10 серпня щороку з проживанням вдома у ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 . Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 07.03.2018 року у задоволенні його позовних вимог про відібрання та передачу дитини відмовлено, однак вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу чинить перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною в межах визначених судовим рішенням. 17.10.2020 року відповідачка повідомила йому, що не буде надавати сина взагалі. Дії відповідачки, починаючи з 2016 року свідчать про те, що вона умисно не виконує рішення суду, перешкоджає йому у спілкуванні з сином, вимкнула його телефон, він не має можливості навіть поговорити з дитиною. 19.10.2020 року позивач звернувся з виконавчим листом до виконавчої служби. Того ж дня державний виконавець прибула у офіс за місцем роботи ОСОБА_2 , на запитання державного виконавця відповідачка відповіла, що ОСОБА_2 немає. 20 та 21.10.2020 року ОСОБА_2 умисно не виконувала рішення суду. 24.10.2020 року він спілкувався з сином біля двору матері боржниці близько 10 хвилин, після чого відповідачка забрала сина.

31 жовтня 2020 року о 8 годині 31 хв. відповідачка написала йому СМС повідомлення, де знаходиться дитина. Він приїхав у Харків, о 17 годині вона вивела сина з вказаного будинку, але йому не надала. Тривалий час відповідачка не виконує рішення суду, обмежує його спілкування з сином. За останній місяць він бачив ОСОБА_5 лише два рази по 10 та 6 хвилин. Незаконними діями відповідачки йому спричинена моральна шкода, так як він переживає душевні страждання, яких зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачки, погіршилося його самопочуття. До того ж він хвилюється з приводу того, що його син ОСОБА_5 бачить протиправну поведінку своєї матері, знає про наявність судових рішень, які зобов`язують відповідачку надавати йому сина для спілкування, однак які відповідачка не виконує. У сина складається враження з дитинства, що рішення суду можна не виконувати. Думки про незаконні дії відповідачки псують йому настрій, через що погіршилися відносини з друзями та родичами. Він став замкнутим, постійно думає про ситуацію, що склалася. У нього дуже близькі відносини з сином, син любить грати з ним в шахи, різні інтелектуальні ігри. ОСОБА_5 відвідував багато гуртків, секцій, він придбав для сина спортивне знаряддя, шахи, нарди, професійну ракетку, якими зараз ніхто не користується. Він згадує час, який проводив з сином та сумує. У сина була психологія переможця, однак останній раз коли він його бачив, у сина були сльози в очах, говорив голосом, який тремтить, більше мовчав. Побачивши такий стан сина, він дуже засмутився. Вважає, що особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати моральну шкоду. Розмір спричиненої йому моральної шкоди за невиконання рішень двох судів має бути визнаний судом із розрахунку 5000 грн. за кожен місяць на загальну суму 20 000 гривень.

Посилаючись на викладене, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь спричинену моральну шкоду в сумі 20 000 грн. та судові витрати.

Процесуальні дії у справі та аргументи сторін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2020 року головуючою суддею по справі визначено Яценко Н.Г.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2020 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 23.12.2020 року (а.с. 42).

23.12.2020 року підготовче судове засідання відкладено на 13.01.2021 року (а.с.46).

28.12.2020 року відповідачкою надано відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що після розірвання шлюбу між ними склалися складні відносини. Разом з тим, вона ніколи не забороняла батькові спілкуватися з сином. Бажання позивача спілкуватися з сином коли він захоче не завжди співпадали із життєвим графіком дитини та її робочим графіком. Виключно з огляду на дані обставини, його правову обізнаність, не бажаючи знаходити певні компроміси, керуючись виключно власними інтересами, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовами про встановлення способу участі у вихованні сина та в подальшому з вимогою усунути перешкоди у спілкуванні з ним. Будь-яких доказів невиконання рішення суду позивачем не надано. ОСОБА_1 19.10.2020 року звернувся до Охтирського МВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з заявою про примусове виконання рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.08.2018 року у справі №583/1184/18. Постановою державного виконавця від 19.10.2020 року відкрито виконавче провадження № 63335212 та 30.10.2020 року постановою державного виконавця виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням нею рішення суду. В ході виконавчого провадження, державним виконавцем жодного разу не встановлено факту невиконання рішення суду. 27.10.2020 року позивач звернувся до Охтирського МВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявою про примусове виконання рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.08.2017 року по справі № 583/1310/17, надавши виконавчий лист. Постановою від 27.10.2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №63424042. 02.11.2020 року в межах виконавчого провадження №63424042 на неї накладено штраф у розмірі 1700 грн. В обґрунтування постанови зазначено, що 31.10.2020 року по виконавчому листу 583/1310/17 від 03.11.2017 року державним виконавцем встановлено, що вона та її син відсутні за адресою: АДРЕСА_2 . Постановою державного виконавця від 09.11.2020 року в межах виконавчого провадження №63424042 на неї накладено штраф у розмірі 3400,00 грн. В обґрунтування постанови зазначено, що 07.11.2020 року по виконавчому листу 3583/1310/17 від 03.11.2017 року державним виконавцем встановлено, що нею не вчинено дій, визначених виконавчим документом, про що складено акт. Разом з тим, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року у справі №480/8131/20 вказані постанови скасовано. Тобто, постанови та акти державного виконавця є неналежним доказом невиконання нею рішення суду. В подальшому, постановою державного виконавця від 11.11.2020 року вирішено відкласти проведення виконавчих дій до 28.11.2020 року. Тобто, будь-які твердження про не виконання нею рішення суду у вказаний період є безпідставними, оскільки державним виконавцем прийнято рішення про наявність поважних причин, які обумовлюють можливість не виконання рішення суду. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування не виконання нею рішень суду. Після ініціювання позивачем відкриття виконавчого провадження №63335212 майже відразу дане провадження було закінчене у зв`язку з фактичним виконанням. Поряд з цим, в межах виконавчого провадження №63424042 нею вживаються всі можливі заходи, спрямовані на виконання рішення суду, а відповідні рішення державного виконавця про не виконання рішення визнані судом протиправними. За таких умов, будь-які твердження позивача про завдання йому моральної шкоди є завідомо безпідставними та протиправними. В даному випадку, позивачем жодним чином не підтверджується завдання йому моральноїшкоди саме у розмірі 20000 грн., відповідна сума визначена навмання, виходячи ізвласного бажання збагатитись, а не з мети відшкодувати певні витрати пов`язані з моральнимистражданнями. Остання може бути обумовлена необхідністю зменшити розмір заборгованостіпо сплаті аліментів, яка рахується за позивачем. Більше того, обрахування розміру моральної шкоди на майбутнє, тобто, до серединигрудня, як зазначає позивач, недопустиме.

Крім того зазначила, що з метою підготовки даного відзиву вона зверталася до Адвокатського бюро "Ігоря Павлюка", між ними укладено договір про надання правової допомоги № 272/5-ПІО від 27.12.2020 року та додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №272/5-ПІО від 27.12.2020 року, у відповідності до пункту 1 якої сторони погодили, що загальний розмір гонорару Адвокатського бюро за надання правової допомоги, яка полягає у наданні консультацій, роз`яснень, правових висновків з приводу правовідносин, які виникають в ході судового розгляду справи №583/4119/20; збирання доказів, інформації, ознайомлення з наявними матеріалами, подальша підготовка відзиву на позовну заяву по справі №583/4119/20 становить 800 грн.; захисті (представництві) прав, свобод і законних інтересів клієнта в Охтирському міськрайонному суді Сумської області по справі №583/4119/20 - 3000 грн., які просить стягнути з ОСОБА_1 (а. с. 47-51).

05.01.2021 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 вказав, що відповідачка в період 2016-2018 років перешкоджала йому у спілкуванні з сином. Не дивлячись на те, що рішенням суду встановлено факт невиконання відповідачкою рішення, ОСОБА_2 у відзиві вказала, що ніколи не забороняла батькові спілкуватися з сином. Відповідачка вперше зовсім не надала сина 17.10.2020 року, потім 19.10.2020 року, в подальшому жодного разу він не спілкувався з сином. Відповідачка вигадувала різні приводи, щоб не дати дитину, що син не хоче з ним спілкуватися, хворіє, що вона у відрядженні, потім на лікарняному. У листопаді 2020 року відповідач повідомила, що син не хоче йти з ним у його будинок та спілкуватися з ним. Раніше ОСОБА_5 охоче спілкувався з ним та при першій нагоді говорив, що хоче в його будинок, де вони проводили час за різними іграми. Вважає, що відповідачка вплинула на дитину. Сума моральної шкоди, заявлена ним, є заниженою, особливо з врахуванням того, що він на час написання відповіді не спілкувався з сином більше 3,5 місяців. Наведені відповідачкою причини невиконання рішення суду не вважає поважними, крім хвороби сина, якщо вона дійсно мала місце. В зв`язку з чим позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 82-85).

13.01.2021 року позивачем надано клопотання про відвід судді Яценко Н.Г. (а.с. 91).

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.01.2021 року заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Яценко Н.Г. по вказаній справі задоволено. Справу передано до канцелярії Охтирського міськрайонного суду Сумської області для автоматизованого розподілу (а. с. 94).

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 18.01.2021 року вищевказану справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання на 22.02.2021 року (а.с.97).

22.02.2021 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено через неявку сторін.

22.03.2021 року закрито підготовче засідання.

11.05.2021 року позивач надав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що громадяни України, згідно Конституції України, вимог чинного законодавства зобов`язані виконувати рішення суду, однак відповідачка не виконує рішення суду від 03.11.2017 року по справі № 583/1310/17 та від 23.05.2018 року по справі № 583/1184/18. Позивач отримав два виконавчих листи та звернувся до виконавчої служби для примусового виконання рішень суду. 24.10.2020 року відповідачка в присутності працівників виконавчої служби вивела сина до двору та сказала, щоб позивач спілкувався з ним біля двору. Зазначив, що державний виконавець вважає, що оскільки відповідачка вивела сина до позивача, отже виконала рішення суду, а тому виконавче провадження має бути завершене. Однак, позивач категорично не згоден з такою позицією державного виконавця, тому 23.04.2021 звернувся до виконавчої служби з заявою надати інформацію стосовно дій, які проводилися для виконання рішення суду. 05.05.2021 року за № 21649 ОСОБА_1 надано відповідь на його звернення, яку позивач додав до письмових пояснень, в якій зазначено хід виконання.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі з наведених у позові підстав, зазначив, що відповідачкою не виконується рішення суду, не надається дитина для спілкування з ним, у зв`язку з чим він переносить моральні страждання.

Відповідачка проти позову заперечувала та пояснила, що доказів про невиконання нею судового рішення позивачем не надано, а накладені на неї штрафи за постановами державного виконавця щодо невиконання рішення суду скасовані в судовому порядку. Зазначила, що кожного разу в ті дні, що вказує позивач у позові вона надавала дитину, але син не виявив бажання спілкуватися з батьком.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 05.02.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка, Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 09 (а.с.21).

Сторони мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 20 липня 2011 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області (а.с.22).

Згідно з рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.01.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.23).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.08.2018 року, що набрало законної сили, зобов`язано ОСОБА_2 передавати ОСОБА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , о 17 год. 00 хв. кожної суботи щотижня, о 09 год. 00 хв. кожного першого дня осінніх, зимових та весняних канікул щороку, 09 год. 00 хв. 01 червня щороку, о 09 год. 00 хв. 01 липня щороку, о 09 год. 00 хв. 01 серпня щороку, за місце проживання, перебування, реєстрації неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомивши ОСОБА_1 кожного разу о 08 год. 30 хв. про місце знаходження сина, в разі перебування неповнолітнього сина не за місцем реєстрації, передавати ОСОБА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біля під`їзду (воріт, хвіртки) будинку, де перебуває син, на вулиці в одязі відповідно до пори року та погоди. Крім того, стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., судовий збір в сумі 2466,80 грн., а всього 12466, 80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.26-28).

Згідно з інформації про виконавче провадження, сформованої 27.12.2020 року, постановою старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 19.10.2020 року відкрито виконавче провадження № 63335212 з примусового виконання виконавчого листа № 583/1184/18 та 30.10.2020 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з повним виконанням рішення суду (а.с.52-54).

З доданих позивачем до позову актів державного виконавця від 19 жовтня 2020 року та від 20 жовтня 2020 року вбачається, що на виконання виконавчого листа № 583/1184/18 від 23 травня 2019 року, виданого Охтирським міськрайонним судом в перший день осінніх канікул 19 жовтня 2020 року дитина не передавалася батькові, у зв`язку з чим 20 жовтня 2020 року державним виконавцем здійснено вихід за участю стягувача за місцем роботи боржниці, однак ОСОБА_2 відмовилася виконувати рішення, заявивши, що вона не та особа, хоч в дійсності стягував підтвердив її особу як боржниці (а.с.35-37).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.08.2017 року у справі №583/1310/17, провадження №2/583/691/17, яке набрало законної сили, усунуто перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановлено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 шляхом систематичних зустрічей з дитиною: з 17 години суботи до 17 години неділі щотижня з ночівлею вдома у нього за адресою: АДРЕСА_1 , під час осінніх, зимових та весняних канікул перші 3 доби кожних канікул з проживанням вдома у нього за адресою: АДРЕСА_1 , під час літніх канікул з 01 по 10 червня, з 01 по 10 липня, з 01 по 10 серпня щороку з проживанням вдома у нього за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24-25).

На виконання вищевказаного рішення суду 03.11.2017 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області видано виконавчий лист.

Згідно з інформації про виконавче провадження, сформованої 27.12.2020 року, постановою старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 27.10.2020 року відкрито виконавче провадження № 63424042 з примусового виконання виконавчого листа № 583/1310/17 (а.с. 55).

31.10.2020 року старшим державним виконавцем Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шиян І.В. здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 для проведення перевірки виконання ОСОБА_2 виконавчого листа № 583/1310/17 від 03.11.2017 року, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області та встановлено, що ОСОБА_2 разом з дітьми перебуває в м. Харків, так як мати боржниці з підозрою на захворювання COVID, про що державним виконавцем складено акт (а.с. 56 зворотна сторона).

Постановою Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 02.11.2020 ВП № 63424042 на підставі ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" на ОСОБА_2 накладено штраф за невиконання рішення суду в розмірі 1700 грн. В обґрунтування постанови зазначено, що 31.10.2020 року при виконанні виконавчого листа № 583/1310/17 від 03.11.2017 року виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_2 та її син ОСОБА_5 були відсутні за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 56 зворотна сторона).

ОСОБА_2 звернулася до Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з заявою, в якій зазначила, що 07.11.2020 року вона разом із сином ОСОБА_5 перебуватимуть за адресою : АДРЕСА_3 та підтвердила, що 07.11.2020 року о 17 год. біля під`їзду вказаного вище будинку в одязі відповідно до пори року та погоди передасть ОСОБА_1 сина ОСОБА_5 (а.с. 58).

07.11.2020 року державним виконавцем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 для проведення перевірки виконання ОСОБА_2 виконавчого листа № 583/1310/17 від 03.11.2017 року виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області та 07.11.2020 року о 17 год. державним виконавцем складено акт про те, що ОСОБА_2 разом з дітьми перебуває в м. Харків, оскільки мати боржниці з підозрою на захворювання COVID (а.с. 57 зворотна сторона).

09.11.2020 року ОСОБА_2 направила на електронну адресу Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) листа, яким повідомила, що вона та її син ОСОБА_5 на даний час перебувають в м. Харків в зв`язку з тим, що за місцем їх проживання і реєстрації в АДРЕСА_2 мати боржниці, яка проживає разом з ними, захворіла з підозрою на COVID-2019. 07.11.2020 року о 08-30 год. ОСОБА_2 відправила ОСОБА_1 смс-повідомлення про місце перебування ОСОБА_5 .

Постановою Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 09.11.2020 ВП № 63424042 на підставі ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" на ОСОБА_2 накладено штраф за повторне невиконання без поважних причин виконавчого листа № 583/1310/17 від 03.11.2007 року в розмірі 3400,00 грн. (а.с.57 зворотна сторона).

01.12.2020 року та 07.12.2020 року постановами державного виконавця за повторне невиконання без поважних причин виконавчого листа № 583/1310/17 від 03.11.2017 року, виданого Охтирським міськрайонний судом Сумської області на ОСОБА_2 накладено штраф в розмірі 3400,00 грн. (а.с.58, 59 зворотна сторона).

26.10.2020 року, 03.11.2020 року та 09.11.2020 року позивач звертався до Охтирського МВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з заявами про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за невиконання рішення суду та сприяння йому у його виконанні (а.с.29-32, 34).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року визнано протиправною та скасовано постанову Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про накладення штрафу від 02.11.2020 ВП № 63424042.

Крім того, визнано протиправною та скасовано постанову Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про накладення штрафу від 09.11.2020 ВП № 63424042.

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що підставою для скасування постанови від 02.11.2020 року слугувало те, що державним виконавцем здійснювались виходи та складались акти за адресою боржника, а не за адресою зустрічей з дитиною, яка визначена в рішенні суду АДРЕСА_1 . Щодо скасування постанови від 09.11.2020 року вказано, що державним виконавцем не надано оцінки обставинам, викладеним у листах ОСОБА_2 від 05.11.2020 року про вимушену зміну місця перебування дитини через загрозу зараження корона вірусною інфекцією ( а.с. 62-69).

Мотиви суду.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 Сімейного кодексу України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Суд враховує, що при розгляді справи 583/1184/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, розглядалося питання щодо невиконання відповідачкою судового рішення, встановлено систематичне невиконання ОСОБА_2 судового рішення про визначення участі батька у спілкуванні з дитиною, в зв`язку з чим 29.08.2018 року прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.

Позивач стверджує, що відповідачка продовжує не виконувати рушення суду, в зв`язку з чим він переносить моральні страждання.

Суд бере до уваги такі твердження позивача та виходить з того, що дійсно за зверненням ОСОБА_1 до Охтирського МВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з заявою про примусове виконання виконавчого листа № 583/1310/17 такий виконавчий документ у зазначений в позові період перебував на виконанні.

Позивач, як на доказ невиконання відповідачкою судового рішення посилається на вищевказані акти державного виконавця, на постанови Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про накладення на ОСОБА_2 штрафу за невиконання судового рішення у виконавчому провадженні ВП № 63424042 від 02.11.2020 року та від 09.11.2020 року.

Однак, незважаючи на те, що судом вищевказані постанови державного виконавця від 02.11.2020 року та від 09.11.2020 року були скасовані згідно з рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року, проте, зі змісту рішенні слідує, що державним виконавцем не за адресою виконання рішення складено акти та не враховано обставин вимушеної зміни місця перебування дитини, як вже зазначалося судом вище. А тому в цій частині твердження відповідачки не заслуговують на увагу суду, оскільки факт невиконання рішення суду про спілкування батька з дитиною має місце і знайшов своє підтвердження в суді.

Допитана в судовому засіданні державний виконавець Гончар Н.Б. пояснила, що в неї на виконанні перебувало виконавче провадження за виконавчим листом від 23 травня 2019 року виданим Охтирським міськрайонним судом, згідно якого зобов`язано ОСОБА_2 передавати ОСОБА_1 дитину о 17 год. кожної суботи щотижня, о 9 год. кожного першого дня осінніх, зимових, весняних канікул щороку. В зв`язку з цим вона прибула 19 жовтня 2020 року за вказаною адресою у виконавчому документі зі стягувачем, однак, боржниця не виконала рішення, так як не вийшла та ніхто не відчинив, за місцем роботи ОСОБА_2 повідомила, що вона не ОСОБА_2 , а в присутності стягувача відмовилася виконувати рішення. 20 жовтня 2020 року ОСОБА_2 відмовилася виконувати рішення. 24 жовтня 2020 року за місцем виконання ОСОБА_2 вивела сина, але повідомила, що він не бажає спілкуватися з батьком. 31 жовтня 2020 року ОСОБА_2 повідомила адресу, де знаходилася з сином у м. Харків, куди стягував прибув, однак, боржниця вивела сина і повідомила, що він не бажає йти до батька.

На думку суду, така поведінка відповідачки свідчить про невиконання судового рішення, а тому доводи позивача заслуговують на увагу, його право як батька дитини порушується відповідачкою.

Доводи відповідачки про те, що дитина не бажає спілкуватися з батьком, а вона нібито не чинить перешкод у їх спілкуванні, суд оцінює критично та піддає їх сумніву,оскільки дитина в деякій мірі перебуває під певним впливом матері, з якою проживає, зважаючи на його вік.

Натомість, відповідачкою не спростовано доводи позивача, не надано доказів у обґрунтування своїх заперечень, що син відмовляється від зустрічей та спілкування з батьком.

З дослідженого судом висновку органу опіки і піклування від 4.01.2021 року, наданого позивачем до відповіді на відзив, проглядається, що обоє батьків добре ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, проте відповідачці необхідно виконувати судове рішення (а.с.86-87).

Суд вважає, що відповідачкою не виконано рішення суду щодо передачі дитини на перші три дні осінніх канікул 19-21 жовтня 2020 року, доказів того, що нею вживались для цього позитивні заходи, відповідачкою суду не надано. На думку суду, ненадання дитини батькові для спілкування у визначений період за рішенням суду без поважних причин становить з боку ОСОБА_2 втручання у права батька дитини згідно із положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини.

В судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про нездатність позивача як батька дитини підтримувати контакт із своїм сином. Поведінка позивача та його наполегливість і стурбованість у неможливості спілкування з дитиною через невиконання судового рішення відповідачкою свідчать про його інтерес та добрі наміри до дитини, однак відсутнє активне сприяння та співробітництво з боку відповідачки як матері дитини.

Суд зазначає, що добровільне виконання відповідачкою судового рішення щодо спілкування батька з дитиною мало б свій раціональний результат в інтересах дитини, оскільки, як стверджує відповідачка, дитина відмовляється йти до батька, не може вважатися таким, що відповідає інтересам самої дитини.

Аналогічна правова позиція висловлена ЄСПЛ в рішенні «Вишняков проти України» (заява № 25612/12), «A.V. проти Словенії».

Згідно з практикою Суду, таке втручання є порушенням статті 8, якщо воно «відповідно до закону» не переслідує мету або цілі, які є законними згідно з пунктом 2, і не може розглядатися як «необхідне в демократичному суспільстві».

Суд зазначає, що право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Конвенції (рішення у справі «К. і Т. проти Фінляндії»). Основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання органів державної влади. Додатково можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній «повазі» до сімейного життя. В обох контекстах слід дотримуватись справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства, у тому числі між іншими зацікавленими третіми особами та з урахуванням свободи розсуду держави. Суд уже неодноразово встановлював, що у пов`язаних з питаннями опіки справах інтереси дітей мають надзвичайне значення. Найкращим інтересам дитини має приділятись першочергова увага і вони, у залежності від свого характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків (рішення у справі «Оноді проти Угорщини» (Onodi v. Hungary), заява № 38647/09, пункт 30, від 30 травня 2017 року).

У справах щодо здійснення одним із батьків прав на спілкування стаття 8 Конвенції передбачає батьківське право на вжиття заходів з метою возз`єднання зі своєю дитиною та обов`язок національних органів влади сприяти такому возз`єднанню настільки, наскільки інтереси дитини передбачають, що має бути зроблено все для збереження особистих стосунків, і, за необхідності, «відновлення» сім`ї; обов`язок держави полягає не у досягненні результату, а у вжитті заходів (рішення у справі «Кацпер Новаковський проти Польщі» (Kacper Nowakowski v. Poland), заява № 32407/13, пункт 74, від 10 січня 2017 року).

Адекватність вжитих заходів має оцінюватись оперативністю їхнього виконання, оскільки плин часу може мати непоправні наслідки для відносин між дитиною та тим із батьків, хто з нею не проживає; не можна виключати застосування санкцій у випадку неправомірної поведінки того з батьків, з яким проживають діти (рішення у справах «Пріцция проти Угорщини» (Prizzia v. Hungary).

Суд звертає увагу на те, що взаємне перебування спільно одного з батьків і дитини є фундаментальним елементом сімейного життя, а внутрішні заходи, що перешкоджають такому перебуванню, становлять втручання в право, захищене статтею 8 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Звідси випливає, що припинення контакту батька з дитиною становить втручання в його права згідно з цим положенням.

Твердження відповідачки, що нібито нею виконується рішення, а сама дитина не бажає спілкуватися з батьком, є хибним та надуманим, як зазначалося судом вище, мати дитини зі свого боку має певний вплив на дитину та не вжила всіх необхідних заходів і можливостей для того, щоб батько і син мали можливість спілкуватися у невимушеній, сприятливій для дитини обстановці згідно із встановленим порядком і способом, визначеним у судовому рішенні. Про це свідчить і сама поведінка відповідачки, яка мала місце 19 жовтня 2020 року, 20 жовтня 2020 року, про що засвідчено актами державного виконавця ( а.с.35-37), які відповідачкою не спростовані в установленому законом порядку, а допитана в суді державний виконавець підтвердила їх достовірність.

Аналізуючи та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, право позивача порушено. Наведене дає суду підстави стверджувати, що відповідачка фактично ухиляється від виконання судового рішення, а враховуючи тривалий період та системний характер її ухилення, суд визнає за обов`язок відповідачки відшкодувати у зв`язку з цим позивачу моральну шкоду.

Згідно з ч. 5 ст. 159 Сімейного кодексу України особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що внаслідок систематичного невиконання судового рішення про визначення участі батька у спілкуванні з дитиною з боку відповідачки, позивачу було заподіяно моральну шкоду, останній переніс душевні страждання. Із урахуванням принципів розумності, справедливості, балансу інтересів сторін, пропорційності, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачки на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000 гривень, який буде достатнім і справедливим з урахуванням наданих сторонами доказів.

Висновок суду.

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 7000 гривень, відмовивши в іншій частині за необгрунтованістю.

Щодо судових витрат.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

В силу ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності, що діє у цивільному процесі, знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

На виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивач надав докази про підтвердження витрат на правничу допомогу, надав договір № 21/01/21/3 від 21.01.2021 року про надання правничої допомоги, ордер, акт № 21/01/21/3 приймання-передачі (звіт) виконаних робіт від 26.01.2021 року та квитанцію про оплату на суму 3000 грн. (а.с.116-120).

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий в суму 2102 грн.

Всього судові витрати, понесені позивачем, складають 5102 грн. (3000 грн. + 2102 грн.).

Заперечень відповідачки щодо розміру судових витрат, понесених позивачем не надходило, клопотань не заявлялося в цій частині.

Відповідачкою по справі понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 800 грн., що підтверджується відповідними документами (а.с.70-77) в установленому законом порядку.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково на 35 %, тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно задоволеній частині вимог у розмірі 1785 грн. 70 коп., та з позивача на користь відповідачки необхідно стягнути 280 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141,158, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1785 грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 280 грн.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду складено 12 травня 2021 року.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Т.О. Ярошенко