Дата документу 12.05.2021 Справа № 333/3674/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1170/21 Головуючий у 1-й інстанції: Круглікова А.В.
Є.У.№ 333/3674/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та зміна способу їх стягнення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення, в обґрунтування якого вказав, що від спільного проживання без реєстрації шлюбу він з відповідачкою мають трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Судовим наказо0м від 23.06.2020 у справі №333/2740/20 з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 02.06.2020. Вважає, що розмір аліментів визначено судом без врахування того, що він з 02.06.2020 не працює, не має стабільного доходу, є хворою людиною та не може працювати за станом здоров`я. Його дохід за місяць становить 3 812 грн., що значно менше мінімальної заробітної плати. З цих підстав просив суд змінити спосіб стягнення, зменшити розмір аліментів та ухвалити рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1 906 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2021 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2020 року у справі №333/2740/20.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 355,50 грн., щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Заяву ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 400 грн. задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4400 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Копію ухвали апеляційного суду Запорізької області від 17 лютого 2021 року про відкриття провадження у справі отримано відповідачем 26 березня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі підстави.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати.

Вказана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати.

Зі змісту положень статей 181, 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована при наявності відповідних обставин для цього.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно висновку Верховного Суду України, зробленого у постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Таким чином, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2011 року сторони у справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, є батьками трьох малолітніх дітей (а.с.59-61), на утримання яких судовим наказом від 23.06.2020 у справі №333/2740/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 7).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що з 02.06.2020 він не працює та з 10.12.2020 перебуває на обліку в Запорізькому МЦЗ, не має стабільного доходу, є хворою людиною та не може працювати за станом здоров`я, окрім того на його утриманні знаходиться матір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка отримує пенсію за віком.

На підтвердження того, що позивач не працевлаштований, в матеріалах справи наявна копія трудової книжки від 20.12.2001 серії НОМЕР_1 (а.с. 90-93).

Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки.

Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що суд першої інстанції пришов до правильного та обґрунтованого висновку про доцільність зміни способу стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі.

Втім, доказів щодо наявності підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України, позивачем надано не було, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є інвалідом ІІІ групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 05.10.2020 серії АВ №0832367 (а.с. 13), страждає на хронічне захворювання легенів, що підтверджується довідкою за підписом директора КНП «ОКЗ НПД» ЗОР від 14.07.2020 №2947-днв (а.с. 30), випискою ТБ 09-ВЛТ №3 ЗОПТКД-ІХ №658 від 25.11.2019 (а.с. 14), консультативним висновком спеціаліста від 07.07.2020 (а.с. 15), висновком ЛКК від 29.05.2020 №341 (а.с. 16) та консультативним висновком спеціаліста від 08.12.2020 (а.с. 99).

Проте, згідно з висновком ЛКК від 29.05.2020у №8 працездатність ОСОБА_1 відновлена, останній може працювати реєстратором в КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР (а.с. 16), однак, відповідно до копії трудової книжки від 20.12.2001 позивач 02.06.2020 звільнився з роботи за власним бажанням.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 05.10.2020 серії АВ №0832367 позивачу встановлено обмеження щодо роботи біля води, на висоті та з механізмами, що рухаються (а.с. 13). Зазначена вище обставина також підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда від 10.12.2020 №47 (а.с. 100-105).

Окрім того, позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення ЗМР по Комунарському району та отримує державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю з дитинства ІІІ групи з 20.12.2012 по 31.10.2020 що підтверджується довідкою від 09.07.2020 №2494 (а.с. 18), розмір якої за період з травня 2020 по жовтень 2020 складає 10 124 грн., що підтверджується довідкою від 04.11.2020 №4958 (а.с.57) та довідкою від 13.10.2020 (а.с. 58).

ОСОБА_1 отримує пенсію в разі втрати годувальника, розмір якої за період з червня 2020 по жовтень 2020 склав 10 500 грн., що підтверджується довідкою про доходи №841801 (а.с. 56).

Всі вищевикладені докази свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині зменшення розміру аліментів.

Суд першої інстанції в частині вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини.

Встановлюючи розмір аліментів на утримання малолітніх дітей, суд першої інстанції вірно керувався положеннями п. 1, 2 ст.3 Конвенції Про права дитини ООН від 20.11.1989р., ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 2 ст. 184 СК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі апелянт.

Доводи апелянта стосовно розміру стягнутих з нього витрат на правничу допомогу, понесених відповідачкою, також не заслуговують на увагу.

В якості доказів понесення заявлених витрат відповідачем долучено до матеріалів справи договір про надання юридичної допомоги від 15.06.2020, додаток до договору про надання юридичної допомоги від 02.09.2020, акт виконаних робіт від 14.01.2021 (а.с. 78-80), розписку адвоката Будовської Н.В. про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів за надання правничої допомоги у розмірі 4 400 грн. ( а.с. 83).

Вказані докази є належними та достатніми для задоволення заяви ОСОБА_2 про стягнення на її користь з позивача витрат на правничу допомогу.

Втім, вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, суд першої інстанції припустився помилки та допустив порушення вимог процесуального права.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша цієї ж статті).

Згідно п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільнені позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Оскільки на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання їх спільних із позивачем дітей та з урахуванням вищезазначених норм, суд першої інстанції повинен був покласти компенсацію судових витрат ОСОБА_1 за рахунок держави, а не стягувати їх з ОСОБА_2 .

Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим на підставі статті 376 ЦПК України в частині розподілу судових витрат, а саме стягнення з відповідачки на користь позивача суми судового збору в розмірі 420,40 грн. підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2021 року у цій справі скасувати в частині розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 420,40 грн. ( чотириста двадцять гривень 40 копійок) який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) віднести за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська