Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8715/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Кофановій А.О.,

за участю представника

відповідача за довіреністю Зима Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є споживачем послуг з централізованого опалення на підставі договору №17462, укладеного з КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго», особовий рахунок НОМЕР_1 .

Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 16.09.2019р. визнано неправомірними дії КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» щодо нарахування ОСОБА_1 боргу в сумі 2762грн. 47коп., по НОМЕР_2 за адресою: м. Черкаси, вул. Толстого, 17 к.33. Крім того, зобов`язано відповідача зробити перерахунок заборгованості, виключивши суму боргу, нараховану у січні 2019р. в сумі 2762грн. 47коп.

Вказує, що всупереч цьому судовому рішенню, на його адресу почали приходити рахунки від відповідача за іншим особовим рахунком № НОМЕР_3 з вимогою сплатити кошти в сумі 2762грн. 47коп. Цю суму боргу, вважає безпідставною та такою, що підлягає перерахунку та списанню.

Таким чином, просить суд, - визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування йому боргу у розмірі 2762грн. 47коп. по О/Р 10017033; зобов`язати здійснити перерахунок заборгованості по О/Р 10017033 як безпідставно нараховану; зобов`язати відповідача утриматися від дій щодо надсилання квитанцій по О/Р 10017033.

Ухвалою суду від 22.12.2020р. відкрито та прийнято до провадження справу та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.02.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Надано заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 зазначив, що борг позивачу не нараховується. Оскільки у кімнаті, де проживає на даний час позивач, раніше проживав ще один чоловік (займав койкомісце), то відповідно йому і нараховується заборгованість. Оскільки наявна заборгованість по оплаті комунальних послуг, то відповідно вона обліковується за певним рахунком, але ця заборгованість не включається у рахунок, за яким сплачує кошти по ЖКП позивач. Кімната має два особові рахунки. В 2020р. стало відомо, що інший чоловік знятий з реєстраційного обліку, але рахунок № НОМЕР_4 - це рахунок, який відкритий на іншу особу ОСОБА_3 , а не на позивача, який має заборгованість перед підприємством. Особовий рахунок позивача НОМЕР_1 .

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води на підставі договору №17462, укладеного 10.04.2017р. з КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго», особовий рахунок НОМЕР_1 .

Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 16.09.2019р. (справа №711/3177/19) визнано неправомірними дії КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» щодо нарахування ОСОБА_1 боргу в сумі 2762грн. 47коп., по НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, зобов`язано відповідача зробити перерахунок заборгованості, виключивши суму боргу, нараховану у січні 2019р. в сумі 2762грн. 47коп.

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради 06.02.2019р., ОСОБА_1 є власником кімнати АДРЕСА_2 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.02.2019р.

Як вбачається з довідки №11/863 від 27.04.2021р., виданої КП ТМ «Черкаситнеплокомуненерго», станом на 01.04.2021р. з особового рахунку ОСОБА_1 знята заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в сумі 2762грн. 47коп.

За дослідженими рахунками-повідомленнями на оплату послуг по особовому рахунку № НОМЕР_3 , що за адресою: м. Черкаси, вул. Толстого, 17 к.33, значиться заборгованість, яка станом на 01.10.2020р. становила 2762грн. 47коп.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За нормами частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В судовому засіданні встановлено, що на КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» покладено обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно вище наведеного, КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» як суб`єкта господарювання з постачання теплової енергії, законодавством визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаною адресою.

Відповідно до п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання підприємством споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення тощо.

Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.

Таким чином, судом встановлено і підтверджено вищенаведеними доказами, що позивач ОСОБА_1 не має жодного відношення до суми заборгованості у розмірі 2762грн. 47коп., яка визначена за особовим рахунком НОМЕР_3 (на площу 2кв.м.), оскільки вона нарахована щодо бувшого користувача кімнатою № НОМЕР_5 (койкомісце) ОСОБА_3 , який на даний час знятий з реєстраційного обліку. Відповідно ОСОБА_1 не зобов`язаний повертати борги попереднього користувача.

Особовий рахунок - це «ідентифікатор» («умови») доставки рахунку на здійснення виплат за комунальними послугами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; внутрішньогосподарський (управлінський) облік - система збору, обробки та підготовки інформації про діяльність підприємства для внутрішніх користувачів у процесі управління підприємством.

Статтею 2 цього Закону визначено, що цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства (ст. 3 Закону).

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів (ч.ч.1-3 ст. 8 цього Закону).

Крім того, статтею 8 Закону визначені норми щодо організації бухгалтерського обліку на підприємстві.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України, і які визначені у статті 9 Закону. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Встановлено, що підприємством відкритий особовий рахунок 10017189, за яким обліковуються дані про нарахування та оплату комунальних послуг, що надаються підприємством до жилого помешкання - кімнати № НОМЕР_5 , що по АДРЕСА_3 , за яким обліковується оплата (заборгованість) щодо ОСОБА_1 .

Крім того, враховуючи, що за попереднім користувачем кімнати № НОМЕР_5 (койкомісце) ОСОБА_3 , який знятий з реєстраційного обліку, мається заборгованість по оплаті комунальних послуг у розмірі 2762грн. 47коп., то вона обліковується за відкритим іншим особовим рахунком НОМЕР_3 .

Особовий рахунок є документом електронного регістру внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства. Крім того, чинним законодавством не передбачено обов`язку підприємства закривати особові рахунки, а також виключати з обліку заборгованість, про що просить позивач.

На думку суду, враховуючи доводи позовної заяви, позивачем не надано жодного належного, допустимого та переконливого доказу наявності дій, рішень з боку відповідача, які порушують його права та інтереси, як власника кімнати та/чи споживача житлово-комунальних послуг. Відсутні підстави вважати, що відповідачем порушені норми ст. 8 ч.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Зобов`язання відповідача виключити заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги іншою особою, в даному випадку ОСОБА_3 , про що вказує представник відповідача, яка обліковується за особовим рахунком № НОМЕР_3 (позивач оплачує комунальні послуги за іншим рахунком № НОМЕР_1 ) та зобов`язання утриматися від дій щодо надсилання квитанцій по особовому рахунку № НОМЕР_3 , не передбачене чинним законодавством як спосіб захисту. У той же час, посилання позивачем у позовній заяві, можуть бути запереченнями проти позову у разі пред`явлення підприємством до нього позову про стягнення суми заборгованості у розмірі 2762грн. 47коп. Однак, як встановлено судом, таких вимог до ОСОБА_1 підприємством не заявлено. Навпаки, підприємством виконане судове рішення від 16.09.2019р., про що свідчить довідка від 27.04.2021р., яка досліджена судом. Крім того, відповідач не нараховує ОСОБА_1 заборгованість за послуги, якими користувалися інші особи, а навпаки вказуючи на те, що він не повинен її сплачувати. Всі платежі, які здійснює ОСОБА_1 враховуються в оплату тих послуг, які надаються та отримуються ним і обліковується по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

При цьому, слід зазначити, що особа порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Так, з урахуванням положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред`явлення позову про зобов`язання виключити з обліку по особовому рахунку заборгованість за житлово-комунальні послуги та утриматися від дій щодо надсилання квитанцій по особовому рахунку.

Таким чином, за результатами розгляду справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову, враховуючи відсутність підстав вважати, що відповідачем порушуються права, інтереси позивача.

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 12.05.2021р.

Головуючий: С. М. Позарецька