Постанова

Іменем України

12 травня 2021 року

м. Київ

справа № 754/14483/15-ц

провадження № 61-17011св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Мітітелом Русланом Валерійовичем, на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Верланова С. М., Савченка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У жовтні 2015 року Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Орган опіки та піклування Деснянської в м. Києві РДА) звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним з 30 липня 2010 року та призначення його опікуном ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_3 страждає на психічне захворювання (розумову відсталість з дитинства). Батьки ОСОБА_3 померли.

Розпорядженням Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва від 05 серпня 1996 року № 747 опікуном дитини-сироти ОСОБА_3 призначена його баба - ОСОБА_4 , на яку було покладено відповідальність за збереження житла та майна неповнолітнього ОСОБА_3 , якому належали 27/100 частини житлового будинку та 27/100 частини земельної ділянки від площі 0,06 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за якою останній був зареєстрований до 28 лютого 2012 року.

З 19 лютого 2003 року по 01 червня 2007 року ОСОБА_3 навчався та знаходився на повному державному утриманні в спеціальній школі - інтернаті № 12 м. Києва для дітей-сиріт з проблемами розумового розвитку. Після закінчення навчання ОСОБА_3 проживав разом із бабою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, а за життя заповіла все своє майно ОСОБА_3

ОСОБА_3 перебуває на обліку в Київській міській психоневрологічній лікарні № 2.

Після смерті баби ОСОБА_3 залишився без належної підтримки, соціально не адаптований, без навичок самостійного життя. Внаслідок прийому ліків, які ОСОБА_3 постійно давала ОСОБА_5 , яка винаймала кімнату у покійної ОСОБА_4 , ОСОБА_3 за роки після смерті баби майже нічого не пам`ятає.

Так, ОСОБА_3 не пам`ятає факту реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , про численні візити з нею до нотаріальної контори, де він неодноразово підписував доручення на ім`я ОСОБА_5 .

У зв`язку з неусвідомленням ОСОБА_3 значення своїх дій, він подарував ОСОБА_5 квартиру, яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину, також посвідчив довіреність, на підставі якої ОСОБА_5 продала 27/100 частини житлового будинку та 27/100 частини земельної ділянки від площі 0,0600 га, які належали ОСОБА_3 .

З питання оформлення інвалідності до медичних закладів ОСОБА_3 не звертався. Коштів для існування у ОСОБА_3 немає, він потребує нагляду, догляду та лікування, встановлення групи інвалідності, а також захисту прав та інтересів у поверненні втраченого належного йому майна та житла.

Внаслідок стійкого хронічного психічного розладу ОСОБА_3 неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також самостійно захищати свої права та виконувати свої обов`язки.

До Деснянської в м. Києві РДА надійшла заява ОСОБА_1 , 1954 року народження, в якій остання просила направити подання до суду про призначення її опікуном ОСОБА_3 , оскільки вона піклується про нього та хоче допомогти повернути належне йому майно, втрачене від шахрайських дій. З ОСОБА_3 вона познайомилась у 2013 році, протягом останнього часу він проживає в її сім`ї, вона надає йому моральну та матеріальну підтримку, забезпечує усім необхідним, провідує під час перебування в лікарні, оплачує лікування, її дочка, яка є особою з інвалідністю, товаришує з ним.

З урахуванням зазначеного, Орган опіки та піклування Деснянської в м. Києві РДА просив суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним з моменту підписання ним першої довіреності - з 30 липня 2010 року та призначити його опікуном ОСОБА_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 серпня 2017 року визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним з 30 липня 2010 року.

Встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_3 .

Призначено ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_3 .

Задовольняючи заяву Органу опіки та піклування Деснянської в м. Києві РДА, суд першої інстанції, враховуючи висновок судово-психіатричного експерта від 14 березня 2017 року № 150, а також те, що від часу виникнення недієздатності ОСОБА_3 залежать певні правові наслідки, дійшов висновку про визнання ОСОБА_3 недієздатним з 30 липня 2010 року, тобто з часу складання довіреності на ім`я ОСОБА_5 .

Також, враховуючи подання Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, суд першої інстанції призначив опікуном над недієздатним ОСОБА_3 заінтересовану особу ОСОБА_1 , яка не є його родичкою, з якою він проживає із 2013 року за однією адресою, матеріально та житлом забезпечена, піклується про нього, надає йому моральну та матеріальну підтримку, будь-яких медичних протипоказань для призначення ОСОБА_1 опікуном судом не встановлено.

У липні 2020 року ОСОБА_2 , який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 серпня 2017 року, в якому просив залишити заяву без розгляду у зв`язку з тим, що вказаним рішенням вирішено питання щодо його прав та обов`язків відносно нерухомого майна, а саме: земельної ділянки та будинку по АДРЕСА_1 , які він на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2013 року придбав у ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності, наданої ОСОБА_3 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 серпня 2017 року закрито.

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції своїм рішенням про визнання ОСОБА_3 недієздатним не вирішував питання про права та інтереси ОСОБА_2 , який не брав участь у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 в особі адвоката Мітітела Р. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про його права та інтереси, оскільки суд визнав ОСОБА_3 недієздатним з 30 липня 2010 року, тобто щодо минулого часу, а від часу виникнення недієздатності ОСОБА_3 залежить визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомості, які 16 жовтня 2013 року укладені між ним та ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності, наданої ОСОБА_3 .

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає порушення судом норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції порушив положення статей 352 та 362 ЦПК України, відповідно до яких учасники справи, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2021 року Орган опіки та піклування Деснянської в м. Києві РДА подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

У строк, визначений судом, заявник усунув недоліки касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а мати - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Розпорядженням Ватутінської РДА м. Києва від 05 серпня 1996 року № 747, зміни до якого були внесені розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 23 січня 2007 року № 81, опікуном над дитиною-сиротою ОСОБА_3 призначено його двоюрідну бабу - ОСОБА_4 .

На підставі рішення Київської міської ПМПК від 12 лютого 2003 року № 138 у 2003 році ОСОБА_3 був направлений до спеціальної школи-інтернату № 12 Дарницького району м. Києва, де навчався з 19 лютого 2003 року до 01 червня 2007 року.

ОСОБА_4 , яка була піклувальником ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Інших родичів ОСОБА_3 не має.

Після смерті опікуна ОСОБА_3 видав ряд довіреностей на ім`я ОСОБА_5 , за якими надав останній право розпорядження нерухомим майном, яке належало йому. Перша довіреність на ім`я ОСОБА_5 була видана ОСОБА_3 30 липня 2010 року.

28 квітня 2011 року ОСОБА_3 уклав договір дарування, за яким подарував ОСОБА_5 , з якою перебував у шлюбі з 28 січня 2011 року до 30 червня 2011 року, належну йому на підставі свідоцтва про право на спадщину квартиру АДРЕСА_3 .

16 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 , від імені якого діяла представник ОСОБА_5 на підставі довіреності від 25 серпня 2011 року, та ОСОБА_2 укладені договори купівлі-продажу 27/100 частини земельної ділянки та 27/100 частини житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Внаслідок укладення вказаних правочинів ОСОБА_3 втратив все належне йому майно та не має постійного місця проживання.

ОСОБА_3 проживає в сім`ї ОСОБА_1 , з якою познайомився у 2013 році, яка піклується про нього, надає йому моральну та матеріальну допомогу.

ОСОБА_3 перебуває на обліку в Київській міській психоневрологічній лікарні № 2.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 14 березня 2017 року № 150 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на органічне ураження головного мозку, не уточненого ґенезу з вираженими когнітивними порушеннями та вираженими емоційно-вольовими порушеннями за нестійким типом, за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом не був здатним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними з часу вчинення ним правочинів (з 30 липня 2010 року), потребує встановлення над ним опіки.

Згідно з висновком Органу опіки та піклування Дніпровської в м. Києві РДА від 18 травня 2017 року № 4330/51/3/103, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , може бути опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Установивши, що суд першої інстанції своїм рішенням не вирішував питання про права, свободи, інтереси або обов`язки ОСОБА_2 , який не брав участь у справі, апеляційний суд дійшов правильного висновку про закриття апеляційного провадження у справі.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції.

Порушень норм процесуального права касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Мітітелом Русланом Валерійовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник