Справа № 202/3054/20
Провадження № 2/202/276/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Калантаєнка Д.В.

представник позивача - Лавринович О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, за результатами розгляду якого просив суд стягнути з ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь позивача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у сумі 43 132, 10 грн. (6 945,00 грн. х 6 місяців з листопада 2019 року по квітень 2020 року) відповідно до ст. 235 КЗпП України, грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки у кількості 61 день - 20 173, 57 грн. відповідно до ст. 82 КЗпП України, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, виходячи із розміру середнього заробітку - 6 945, 00 грн. на місяць та тривалості затримки, починаючи з дати звільнення (07.05.2020) та закінчуючи днем ухвалення рішення по справі відповідно до ст. 117 КЗпП України, моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 грн. - 237-1 КЗпП України. Заявлені вимоги були обґрунтовані порушенням відповідачем КЗпП України. Так 04.11.2019 позивачу було відмовлено у видачі трудової книжки та розрахунку при звільненні, вказаному передувало подання 21.10.2019 заяви останнього про звільнення до відділу кадрів де йому повідомили про необхідність відпрацювання двох тижнів. Позивач вважав, що його звільнення мало бути проведено 04.11.2019. однак, лише 07.05.2020 відповідач видав позивачу трудову книжку та наказ про звільнення. Позивачу була невиплачена заробітна плата за період з листопада 2019 по 07.05.2020 та компенсація за невикористані дні відпустки.

Заперечуючи повністю проти заявлених вимог, представником відповідача було подано відзив за змістом якого було визнано наявність заборгованості перед позивачем, однак у меншому розмірі, що складала 2 828, 00 грн. - заборгованість по заробітній платі за листопад 2019 року та 5 295, 00 грн. - середній заробіток за період з листопада 2019 року по лютий 2020 року. При цьому, 15.07.2020 позивачу було виплачено повний остаточний розрахунок. Також, представник відповідача звернув увагу, що стягнення середнього заробітку за ст. 117 та ст. 235 КЗпП України за час одного і того самого прогулу є подвійною відповідальністю і стягненню не підлягає. Крім того, посилався, що позивачем не вірно розраховано суму середнього заробітку, оскільки середній заробіток позивача є меншим чим заявлено, більш того з листопада 2019 року підприємство почало працювати у скороченому графіку, а тому розрахунок позивача здійснено невірно. Розрахунок компенсації за невикористану відпустку також не відповідає Постанові КМУ № 100 від 08.02.1995. Щодо стягнення моральної шкоди представником відповідача було зазначено, що заявлена вимога нічим об`єктивно не підтверджена та не обґрунтована.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

25.05.2020 цивільну справу прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

05.08.2020 надійшов відзив на позовну заяву.

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення позивача його представника та представника відповідача, розглянуті клопотання, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

17.05.2021 ухвалено рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що з 23.05.2001 позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод».

01.03.2019 наказом № 435-к позивач зайняв посаду заступника директора з розвитку ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод».

У відповідності до наказу відповідача № 29/2/68 від 29.08.2019, у зв`язку із триваючою економічною кризою в країні та з метою не допуску скорочення працівників підприємства на підставі ст. 56 КЗпП встановлено з 01.11.2019 по 01.03.2020 для всіх працівників підприємства графік роботи в режимі двох денного робочого тижня з 8 годинним робочим днем. Оплату праці проводити згідно табелю-календаря пропорційно відпрацьованому часу.

27.09.2019 за № 27/2/68 підписано наказ, яким скасовано попередній наказ № 29/2/68 від 29.08.2019 та встановлено з 01.12.2019 по 01.03.2020 для всіх працівників підприємства графік роботи в режимі 1 денного робочого тижня с 8-ми годинним робочим днем. Оплату праці проводити згідно табелю-календаря пропорційно відпрацьованому часу.

Дію наказу 27.09.2019 за № 27/2/68 було продовжено до 01.09.2020, відповідно до наказу № 23/2/68 від 23.12.2019 та № 30/2/68 від 30.03.2020.

21.10.2019 позивач подав заяву про звільнення за згодою сторін, яка була прийнята за вих. 80-1461 від 21.10.2019. У відповідній заяві не зазначено конкретної дати з якої позивач/працівник має намір бути звільненим.

Після чого, позивач неодноразово звертався у письмовій формі до відповідача з метою отримання трудової книжки та повного розрахунку.

У відповідності до запису у трудовій книжці та наказу (розпорядження) № 463к про припинення трудового договору, позивач був звільнений 07.05.2020 за угодою сторін - п.1 ст. 36 КЗпП України, залишилось 61 днів відпустки.

15.07.2020 позивачу було виплачено кошти у сумі 3 190, 00 грн., відповідно до відомості на виплату готівки № А-00033621 - заробітна плата за листопад 2019 року.

15.07.2020 позивачу було виплачено кошти у сумі 1 678, 00 грн., відповідно до відомості на виплату готівки № А-00033622 - заробітна плата за грудень 2019 року.

15.07.2020 позивачу було виплачено кошти у сумі 1 674, 00 грн., відповідно до відомості на виплату готівки № А-00033623 - заробітна плата за січень 2020 року.

15.07.2020 позивачу було виплачено кошти у сумі 1 581, 00 грн., відповідно до відомості на виплату готівки № А-00033624 - заробітна плата за лютий 2020 року.

15.07.2020 позивачу було виплачено кошти у сумі 13 394 грн., відповідно до відомості на виплату готівки № А-00033625 - заробітна плата за травень 2020 року.

У відповідності до довідки відповідача про заборгованість по заробітній платі по особі позивача станом на 08.07.2020 за період - листопад 2019 рік, нараховано - 3 556, 64 грн., до виплати - 2 828, 00 грн.

Відповідно до довідки про заборгованість по компенсаційним витратам по особі позивача станом на 08.07.2020, за період листопад 2019 року нараховано 455, 48 грн., до виплати - 362,00 грн., за грудень 2019 року - 1892, 13 грн., до сплати - 1 678,00 грн., за січень 2020 року - 1 866, 79 грн., до сплати - 1 674,00 грн., за лютий 2020 року нараховано - 1 749,95 грн., до сплати - 1 581,00 грн.,

Сума компенсації за невикористану відпустку по особі позивача складає 13 394,00 грн. за 61 день, що підтверджується відповідною довідкою відповідача.

За відомостями, що містяться у відкритому сервісі Пенсійного фонду відповідачем було сплачено на рахунок позивача кошти у сумах: за серпень 2019 року 8 190, 39 грн., жовтень 2019 року 8 695, 45 грн., листопад 2019 року - 4 012,12 грн., грудень 2019 року 1 892, 13 грн.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

У випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Вказаних висновків Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду дійшов в постанові від 31.08.2020 у справі № 359/5905/18.

В той же час, як встановлено із матеріалів справи, позивач подав заяву на звільнення з посиланням саме на пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України, однак без зазначення конкретної дати звільнення. Належних, достатніх та допустимих доказів наявності домовленості між сторонами про звільнення позивача саме 04.11.2019 суду надано не було.

В подальшому позивач був звільнений 07.05.2020 за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, згідно наказу (розпорядження) № 463к про припинення трудового договору відповідача. Вказаний наказ позивачем оскаржено не було.

Накази про зміну умов праці (графіку роботи, скорочення робочого часу, як наслідок пропорційного зменшення розміру заробітної плати) також, позивачем не оскаржувались.

Таким чином, слід дійти висновку, що позивач та відповідач припинили свої трудові відносини саме 07.05.2020.

Судом також встановлено, що не заперечується позивачем, що 07.05.2020, тобто у день його звільнення, йому було видано трудову книжку. Таким чином, підстави для стягнення середнього заробітку з відповідача за час затримки видачі трудової книжки у сумі 43 132, 10 грн. відповідно до ст. 235 КЗпП України відсутні.

З тих же підстав (не оскарження наказу про звільнення), відсутності доказів наявності домовленості між сторонами про звільнення позивача саме 04.11.2019, з урахуванням довідки по невикористану відпустку по особі позивача, що складає 13 394,00 грн. за 61 день, та відомості на виплату готівки № А-00033625, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки у кількості 61 день у розмірі 20 173, 57 грн. відповідно до ст. 82 КЗпП України, також задоволенню не підлягає.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що вимоги позивача не синхронізовані та суперечать один одному, оскільки позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, яка на його думку мала бути видана 04.11.2019, тобто у день його передбачуваного звільнення, односно позивач просить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, починаючи з дати звільнення (07.05.2020). Таким чином, позивач у першому випадку просить стягнути кошти, розрахунок який здійснено з листопада, а в другому випадку - з травня. При цьому, повний розрахунок при звільненні має відбуватись з одночасною видачею трудової книжки.

Вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, виходячи із розміру середнього заробітку - 6 945, 00 грн. на місяць та тривалості затримки, починаючи з дати звільнення (07.05.2020) та закінчуючи днем ухвалення рішення по справі, відповідно до ст. 117 КЗпП України, також задоволенню не підлягає з огляду на відсутність доказів на підтвердження, що середній заробіток позивача на момент звільнення складав 6 945, 00 грн., відсутність доказів наявності заборгованості відповідача на момент ухвалення рішення, виходячи із відомостей на виплату готівки, даних наданих із відкритого сервісу Пенсійного фонду та враховуючи скорочений графік роботи підприємства з листопада 2019.

Враховуючи вищевикладені обставини, з урахуванням відсутності підстав для задоволення вказаних вище вимог позивача, суд відмовляє позивачу у стягненні моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам (у разі відмови позивачу в позовних вимогах, судові витрати віднести на рахунок держави).

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» (49052, м. Дніпро, вул. Щепкіна, буд. 53, код юридичної особи: 14311614) про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди.

Судові витрати в наданій справі віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Г.О. Кухтін