Справа № 755/3324/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценко О.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разром з батьком та визначення способу виховання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разром з матір`ю та визначення способу виховання дитини, суд , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та з врахуванням позовних вимог просить суд:

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 ;

Визначити спосіб участі матері у вихованні малолітньої дитини шляхом їх побачень в будь - який день, проте за попередньої письмовою домовленістю з батьком, з обов`язком вчасно ( з зазначенням дати та часу ) повернути дитину батькові, при чому перші три зустрічі просить провести у присутності психолога задля встановлення психологічного стану матері та її поведінки з сином

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 25 липня 2008 року він уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 .

В шлюбі народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 2 листопада 2018 року шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу позивач та відповідач досягли усної згоди, що їх малолітній син буде проживати як з батьком так і з матір`ю, але більшість часу малолітній ОСОБА_4 проживав з позивачем по справі.

Позивач має своє житло в м.Києві, сталий дохід, повністю утримує свого сина, в той же час відповідач не має свого житла в м.Києві, проживає в квартирі, що належить її батькам та періодично у відповідача зі своїми батьками виникали певні суперечки.

Починаючи з серпня 2019 р. у позивача та відповідача стали погіршуватися стосунки та виникали непорозуміння з приводу виховання та побачення з сином, відповідач стала чинити перешкоди позивачу у спілкування та побаченні зі своїм сином.

Дані перешкоди проявлялися у тому, що відповідач ОСОБА_2 достовірно знаючи що позивач та їх спільний син в серпні 2019 р. вилітають до Турецької Республіки на відпочинок так як надавала нотаріально посвідчений дозвіл, написала заяву до Центрального міжрегіонального управління ДМС в м.Києві та Київської обл. про втрату проїзного документу виданого на ім`я їх сина ОСОБА_4 .

Крім того на передодні запланованої поїздкою відповідач та її батьки переховували сина в готелі, розташованому с.Шаян, Закарпатської обл. при цьому не повідмляючи про місце знаходження їх сина позивачу та позивачем на пошуки свого сина були витраченні значні зусилля, що негативно впливало на психоемоційний стан їх сина.

Усвідомлюючи, що відповідач систематично порушує права позивача як батька, останній звернувся з відповідною заявою до Служби у справах діттей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації для встановлення відповідного графіку побачень батька ОСОБА_1 зі своїм сином ОСОБА_4 .

Діючи всупереч інтересам дитини ОСОБА_2 без відома батька дитини ОСОБА_1 віддала дитину навчатися в загальноосвітню школу с.Зазим`я, Броварського району, хоча за згодою як позивача так і відповідача спочатку документи для вступу до першого класу ОСОБА_4 були подані до коледжу ім. В.О. Сухомлинського, розташованого в м.Києві, та відповідно до наказу №16 малолітній був зарахований учнем першого класу вказаного коледжу.

В подальшому відповідач ОСОБА_2 продовжувала порушувати права позивача ОСОБА_1 не виконуючи розпорядження Дніпровської районої в м.Києві державної адміністрації не надаючи можливості побачень з сином по надуманим підставам, не відповідала на телефоні дзвінки, не відкривала двері квартири, по п`ятницям не пускала сина до шкоди, щоб батько мав змогу побачитися зі своїм сином та вчиняла інші дії спрямовані на те, щоб чинити перешкоди у спілкування позивача зі своїм сином ОСОБА_4 .

Зустрічі, які були спрямовані на побаченні позивача зі своїм сином завжди закінчувалися конфліктними ситуаціями між позивачем та відповідачем, викликалися співробітники поліції, які фіксували протиправні дії відповідача ОСОБА_2 та стосовно останньої неодноразово були складені адміністративні протоколи щодо невиконання розпорядження Дніпровської районної в м.Києві адміністрації та вказані протоколи скеровувалися до суду.

В телефонних розмовах з сином ОСОБА_4 останній повідомляв позивачу, що відповідач чинить на нього ( сина) психологічний тиск, з застосуванням періодично фізичного насильства та не дозволяє малолітньому сину спілкуватися зі своїм батьком.

Позивач вважає, що задоволення позову буде відповідати як найкращим інтересам дитини .

Також на байдужість дій відповідача до свого сина вказує також той факт, що у квітні 2015 року у сина ОСОБА_4 була діагностовано тяжка хвороба, та попри застереження лікарів він вимушений був працювати, доглядати, лікувати сина із нянею за дитиною, яка допомогала в цьому позивачу, ОСОБА_2 ніякої участі у лікуванні сина не приймала.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на вимоги ст.ст.160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України.

В ході підготовчого судового засідання представник відповідача подав до суду зустрічний позов, відповідно до позовних вимог просить суд:

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 ;

Визначити спосіб участі батька у вихованні малолітньої дитини наступним чином:

-Дитина проводить кожні 2 та 4 суботу місяця з батьком з 11 до 18 год. при цьому

зустрічі маж батьком иа сином ОСОБА_4 повинні проводитися за його ( сина) особистою згодою та за попереднім обов`язковим погодженням з матір`ю про місцек перебування дитини в зазначений час. Батько забирає та привозить дитину за адресою її проживання: АДРЕСА_1 за завчаною попередньою домовленістю батька та матері адреса з якої забрати та за якою його повернути може бути змінена;

-Батько відвозить дитину та забирає її зі школи щодня у навчальний період. Батько

забирає та привозить дитину за адресою її проживання: АДРЕСА_1 .

-Батько відвозить дитину та забирає з занять спортом ( баскетбол) щопонеділка;

-В період канікул - у вівторок , середу та суботу з 11 год. до 18 год. при цьому

зустрічі між батьком та сином ОСОБА_4 повинні проводитися за його ( сина) особистою згодою та за попереднім обов`язковим погодженням з матір`ю про місце перебування дитини в зазначений час. Батько забирає та привозить дитину за адресою її проживання: АДРЕСА_1 за завчасною попередньою домовленістю батька та матері адреса з якої забрати сина та якою його повернути може бути змінена.

Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що дійсно між позивачем та відповідачем існують напружені стосунки, але це ніяким чином не стосується виховання та побачень з сином.

Так, після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем син ОСОБА_4 став проживати разом з ОСОБА_2 , але при розподілі спільного майна ( активів) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали виникати конфліктні ситуації , ОСОБА_1 став маніпулювати дитиною, погрожувати ОСОБА_2 відібранням сина.

В зустрічній позовній заяві позивач заперечує той факт, що нею не виконується розпорядження Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, а відсутність побачень сина з батьком обґрунтовує тим, що безпосередньо син ОСОБА_4 не бажає бачитися зі своїм батьком, а коли знаходиться разом з батьком телефонує їй ( ОСОБА_2 ) щоб його швидше забрали до дому, обгрунтовуючи свої пояснення дискомфортною ситуацією.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягав на задоволенні первиного позову, обгрунтовуючи свої пояснення обставинами, що викладені в позовній заяві, що саме задоволення позову буде відповідати найкращим інтересам дитини, так як він опікувався його здоров`ям, розвитком та вихованням, а дії відповідача ОСОБА_2 спрямовані на позбавлення побачень позивача зі своїм сином та таким чином вона хоче йому помститися.

Щодо зустрічного позову, то позивач ОСОБА_1 категоричного заперечував щодо його задоволення, назвавши позовні вимоги, що викладені в зустрічному позові неприйнятними, надавши до суду відзив на зустрічний позов.

Сина свого позивач не бачив понад один рік, також син ОСОБА_4 не бачив також своїх рідний братів - близнюків, що народилися за час розгляду справи в суді.

Відповідач ОСОБА_2 та її представники в судовому засіданні заперечували щодо задоволення первинного позову, наполягаючи на задоволені зустрічного позову з обставин викладених в зустрічній позовній заяві, але при цьому не спростовували того факту, що між позивачем та відповідачем виникли напружені конфліктні ситуації з приводу побачень та спілкування ОСОБА_1 зі своїм сином ОСОБА_4 .

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації в зал судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив слухати справу у відсутність представника третьої особи та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, з врахуванням інтересів дитини та при розгляді справи взяти до уваги Висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві даржавної адміністрації від 5 жовтня 2020 р. за №103/7910/41/3.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу свідків, малолітнього ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи встановив наступне, що статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України слідує, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 4 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Як було встановлено в ході судового розгляду, що позивач ОСОБА_1 з 25 липня 2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

У даному шлюбі народився спільний син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 2.11.2018 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_4 став проживати з відповідачем по справі ОСОБА_2 .

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли напружені, конфліктні стосунки, та їх стосунки ще більше погіршилися після розірвання шлюбу.

Відповідно до розпорядження Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 4.10.2019 р. за №810 було визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 у формі спілкування з малоітнім сином кожного тижня з п`ятниці після закінчення занять в школі до 17 год. неділі. У період весняних, літніх, осінніх та зимових канікул: кожні весняні та осінні канікули непарного року, у період зимових канікул з 3 січня до закінчення зимових канікул у непарному році, у період зимових канікул з дати початку зимових канікул у непарному році до 3 січня парного року. у період літніх канікул з 16 червня по 30 червня, з 21 липня по 31 липня, з 11 серпня по 31 серпня, в разі необхідності може бути змінено за домовленістю за матір`ю дитини ОСОБА_2 ( а.с.225 т.1).

Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні сина ОСОБА_4 зі своїм батьком ОСОБА_1 , що викликані в першу чергу в негативному ставленні сторін один до одного, що також підтверджується багаточисленними зверненнями позивача ОСОБА_1 до правоохоронних органів, складеними стосовно ОСОБА_2 адміністративноми протоколами за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст. 184 КУпАП та постановами Дніпровського районного суду м.Києва, що були постановлені за результатами розгладя адміністративних протоколів.

Під час розгляду цивільної справи з метою врегулювання взаємовідносин між сторонами був проведений курс медіації при розгляді справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП, але позитивного результату не було, сторони до компромісу в стосунках не дійшли .

Відповідно до висновку органу опіки та піклвання Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 5.10. 2020 р. за №103/7910/41/3, визначено, що з врахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 ( а.с. 192-193 т.2).

Але як було встановлено в судовому засіданні, що житлово - побутові умови змінилися у позивача ОСОБА_1 , останній проживає в трьох кімнатній квартирі загальною площею 84.5 м.2, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю дружиною та трьома малолітніми дітьми: ОСОБА_8 2011 року народження, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5.

Для малолітнього ОСОБА_4 2013 року народження створені всі належні умови для проживання .

Також під час судового розгляду відповідач ОСОБА_2 змінила місце свого проживання, та на даний час проживає в трьох кімнатній квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 .

В квартирі проживає відповідач ОСОБА_2 , цивільний чоловік відповідача - ОСОБА_11 та малолітній ОСОБА_4 , для малолітнього облаштована окрема дитяча кімната зі всіма зручностями.

В судовому засіданні був опитаний малолітній ОСОБА_4 після опитування якого суд дійшов висновку, що малолітній перебуває під впливом ОСОБА_2 , яка негативно налаштовує останнього проти свого батька ОСОБА_1 , його новонароджених дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В той же час допитаний в судовому судовому засіданні вчитель - вихователь Зазимської загальної середньої школи Броварського району Київської обл. повідомила в судовому засіданні, що після зустрічей ОСОБА_1 зі своїм сином ОСОБА_4 , що відувалися на території школи, у останнього був піднятий емоційний настрій, останній грався, але в послідуючому засмучувався, що його мама ОСОБА_2 не дозволяє брати з собою іграшки, що дарував йому батько ОСОБА_1 .

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сі м`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Крім того ст..151 даного Кодексу передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Відповідно до ч.1 ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Конвенцією ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина має право вільно висловлювати власні погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага.

Дитина має право вільно висловлювати свої думки; це право включає свободу шукати, одержувати і передавати інформацію та ідеї будь-якого роду.

Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно норм ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо),місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках,якщо це викликано інтересами дитини,суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дочки, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як було встанволено судом в ході судового розгляду, що малолітній ОСОБА_4 на даний час постійно проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 вказана обставина була визнана в ході судового розгляду ОСОБА_1 , але як було встановлено в ході судового розгляду, що у останнього на даний час виникають труднощі, створююься перепони у спілкуванні зі своїм малолітнім сином ОСОБА_4 .

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень позивача , відповідача та її представника, свідків, суд прийшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних по зустрічному позову .

Суд вважає, що з урахуванням інтересів малолітньої дитини ОСОБА_4 , та з врахуванням того, що позивач ОСОБА_1 довготривалий період часу не бачився зі своїм сином та з метою відновлення стосунків батька та дитини суд вважає встановити наступний порядок побачень батька ОСОБА_1 з малолітніми ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 без присутності матері ОСОБА_2 :

Кожного понеділка з 17 - 00 год. до 20 - 00 год., кожної середи з 17 - 00 год. до 20 - 00 год., кожної п`ятниці з 17- 00 год. до 20 - 00 год. суботи, щорічно на наступний день після дня народження ОСОБА_4 з 16 - 00 до 20 - 00 години, щорічно влітку на оздоровлдення 30 днів та половину зимових канікул та встановлення саме такого порядку зустрічей з дитиною для позивача буде відповідати інтересам дитини з метою налагоджування соціальних зв`язків, що були втрачені між позивачем ОСОБА_1 та його сином ОСОБА_4 .

Питання судовий витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статями 19, 141, 150, 151, 153, 157-159 Сімейного Кодексу України, статтями 7, 10, 76, 81, 133, 244-245, 259, 263-265, ЦПК України,

У Х В А Л И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разром з батьком та визначення способу виховання дитини - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разром з матір`ю та визначення способу виховання дитини задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити наступний порядок побачень батька ОСОБА_1 з малолітніми ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 без присутності матері ОСОБА_2 :

Кожного понеділка з 17 - 00 год. до 20 - 00 год.;

Кожної середи з 17 - 00 год. до 20 - 00 год.;

Кожної п`ятниці з 17- 00 год. до 20 - 00 год. суботи ;

Щорічно на наступний день після дня народження ОСОБА_4 з 16 - 00 до 20 - 00 години;

Щорічно влітку на оздоровлдення 30 днів та половину зимових канікул.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1681 грн. 60 коп. витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення 11 травня 2021р.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ,

Третя особа : Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, місцезнаходження: м.Київ, вул.Харківське шосе , буд.4-а.

Суддя: