Справа № 205/9464/19
Провадження № 6/202/8/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря Калантаєнко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке зареєстровано в установленому законом порядку,-

ВСТАНОВИВ

Приватний виконавець звернулась до суду з даною заявою за результатом розгляду якої просила вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є спадковою масою, не зареєстроване у встановленому законом порядку в рівних частках, а саме по 1/3 з кожного спадкоємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Заява мотивована наявністю судового рішення, яким з спадкоємців боржника ОСОБА_5 було стягнуто грошові кошти на користь ОСОБА_1 за відповідною розпискою. У добровільному порядку боржниками/спадкоємцями рішення не виконується. Право власності на спадкову масу спадкоємцями за собою не зареєстровано.

Від боржника ОСОБА_4 надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність. Проти задоволення заяви приватного виконавця не заперечувала. По суті зазначила, що через відсутність у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно, остання не може оформити своїх спадкових прав, як наслідок виконати рішення суду.

Від інших учасників жодних заперечень, пояснень не надійшло, суд вирішує питання на підставі наявних матеріалів справи.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у відповідності до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2015, у цивільній справі № 0417/2-52/2012, було встановлено, що 26.06.2008 між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 було укладено договір позики. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до спадкової справи № 2-14, заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 02.10.2009 після смерті ОСОБА_5 , з заявою про прийняття спадщини звернулася її донька ОСОБА_6 . Також сповіщено, що є інші спадкоємці: неповнолітні діти померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Згідно довідки КП ДМБТІ за ОСОБА_5 зареєстровано право власності в м. Дніпропетровську, а саме: на домоволодіння по АДРЕСА_1 ; приміщення XVII поз. АДРЕСА_2 , квартира АДРЕСА_2 ; 1/5 частка квартири АДРЕСА_3 .

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2005 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про розподіл майна, рішення суду першої інстанції, в частині виділення ОСОБА_5 домоволодіння по АДРЕСА_1 , залишено без змін. Також за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 , нежитлове приміщення в підвалі по АДРЕСА_5 , магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » по АДРЕСА_6 .

Крім того, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2015, у цивільній справі № 0417/2-52/2012 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , з кожної, на користь ОСОБА_1 , стягнуто 30 600 доларів США, судові витрати по 3233,46 грн. та судовий збір по 611 грн.

На підставі виданих виконавчих листів у цивільній справі № 0417/2-52/2012, заявником були відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 - № НОМЕР_1 , ОСОБА_3 - № НОМЕР_2 , ОСОБА_9 - № НОМЕР_3 , зі стягнення з кожної 30 600, 00 дол. США та 3 233, 46 грн. судових витрат.

Судом, також, встановлено, що боржники добровільно вимоги стягувача не задовольняють, борг не повертають, приватним виконавцем у повному обсязі вчинені виконавчі дії щодо встановлення наявності у боржників рухомого/нерухомого майна, коштів, дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а саме проведено розшук нерухомого майна боржників, іншого майна, з`ясовано відомості щодо наявності чи відсутності транспортних засобів, проте з огляду на значну суму заборгованості, вжитих державним виконавцем заходів недостатньо для повного виконання рішення суду про стягнення боргу.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Законодавець у зазначених нормах чітко визначив умову, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Разом з тим, статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Частиною першою статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Згідно статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Разом з тим, частиною третьою статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

При цьому, судом встановлено, що спадкоємці померлого боржника, прийнявши спадщину, не звертались до нотаріуса за видачею їм свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно із одночасним здійсненням нотаріусом державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

Така бездіяльність спадкоємців фактично унеможливила виконання судового рішення на користь ОСОБА_1 як кредитора померлого боржника.

Повноважень самостійно здійснити державну реєстрацію права власності боржників на відповідні частини вищезазначеного спадкового майна державний/приватний виконавець не має, оскільки не є суб`єктом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Згідно частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Між тим, Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 зазначає наступні правові висновки: «За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Схожий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.

Додатково слід звернути увагу, що етап вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, передує етапові підготовки майна для реалізації (виготовлення технічної документації, накладення арешту, проведення оцінки). Таким чином, до моменту вирішення судом питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржників, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, державний/приватний виконавець не вправі вчиняти інших дій (виготовлення технічної документації, накладення арешту, проведення оцінки).

Крім того, при розгляді справ вказаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На наявність системної проблеми невиконання судових рішень неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції. Зокрема, в рішенні від 29.06.2004 у справі «Півень проти України» ЄСПЛ наголосив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, яка також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які, у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

З огляду на наведене суд дійшов висновку про задоволення заяви, оскільки приватним виконавцем дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», проте з огляду на значну суму заборгованості, вжитих приватним виконавцем заходів недостатньо для повного виконання рішення суду про стягнення боргу, також, враховуючи положення ч. 1 ст. 1267 ЦК України (рівність часток у спадщині), суд вважає, що заява приватного виконавця має бути задоволена.

Керуючись статтями 263, 440 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити заяву приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке зареєстровано в установленому законом порядку.

З метою виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2015, у цивільній справі № 0417/2-52/2012, дозволити приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькій Оксані Олександрівні, в межах виконавчого провадження, звернути стягнення на нерухоме майно не зареєстроване у встановленому законом порядку в рівних частках спадкового майна, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, а саме у розмірі 1/3 частини, за ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частини за ОСОБА_3 , у розмірі 1/3 частини за ОСОБА_2 на:

-) домоволодіння АДРЕСА_1 , що зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 20.08.2001 АЕВ № 674887, посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори;

-) 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , що належало ОСОБА_5 на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2005 у справі № 22-4540;

-) 1/2 частину приміщення АДРЕСА_7 , що належало ОСОБА_5 на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2005 у справі № 22-4540;

-) 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_8 , що належало ОСОБА_5 на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2005 у справі № 22-4540.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в 15-ти денний строк з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.О. Кухтін