ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 травня 2021 року

м. Харків

справа № 635/4075/20

провадження № 22-ц/818/1383/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - адміністрація Основ`янського району Харківської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2020 року в складі судді Пілюгіної О.М.,

у с т а н о в и в:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим в подальшому позовом до адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради та просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі мінімальної заробітної плати за два місяці в загальному розмірі 10 000,00 грн та 100 000,00 грн моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що у період з 28 березня 2012 року до 28 травня 2012 року включно, вона проходила стажування на посаді головного спеціаліста управління житлового господарства адміністрації Основ`янського (Червонозаводського) району Харківської міської ради. Під час стажування вона була безробітна, виплату допомоги по безробіттю їй припинено з 21 березня 2012 року. Зазначає, що внаслідок незаконних дій Голови адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради, вона не отримала заробітну плату за два місяці стажування на вищевказаній посаді, що змусило її докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини та призвело до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків. До теперішнього часу вона відчуває сильні моральні страждання, біль через зневагу до себе, як до особистості та громадянки України. 01 червня 2017 року вона звернулася до Харківської міської ради зі скаргою на незаконні дії голови адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради, в якій просила Харківського міського голову посприяти у вирішенні питання про виплату заробітної плати, яка залишилась без задоволення.

03 вересня 2020 року Кондратенко Євген Петрович - представник адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що трудові відносини між органом місцевого самоврядування та громадянином виникають після призначення на посаду за встановленою конкурсною процедурою. Виключно за таких умов у роботодавця (органу місцевого самоврядування) виникає обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. ОСОБА_1 проходила стажування, але не була прийнята на роботу, між сторонами не виникало службово - трудових відносин та не укладалась відповідна трудова угода. Таким чином, позивач безпідставно претендує на отримання заробітної плати за період стажування з 28 березня 2012 року по 28 травня 2012 року, та, відповідно, на відшкодування моральної шкоди.

03 вересня 2020 року Кондратенко Є.П. - представник адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради подав заяву про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що правовідносини, які виникли між сторонами, не є трудовими, а тому до них застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Позивач зазначає, що в 2012 році відповідачем були порушені її права на оплату стажування, однак до суду з позовом вона звернулася лише в 2020 році, тобто з пропуском строку позовної давності.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що стажування особи, яка претендує на посаду державного службовця не є трудовим договором в розумінні положень Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та норм КЗпП України, тому відсутні правові підстави вважати, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та для стягнення на її користь мінімальної заробітної плати за період стажування.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення суми мінімальної заробітної плати за два місяці стажування за їх безпідставністю, правові підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди відсутні.

09 грудня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга містить доводи, аналогічні доводам позовної заяви.

Також, ОСОБА_1 зазначила, що предметом її позову було не стягнення мінімальної заробітної плати за два місяці стажування, як зазначено в оскаржуваному рішенні, а стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними діями відповідача, яку вона оцінила в сумі мінімальної заробітної плати за два місяці в загальному розмірі 10 000, 00 грн. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно та самостійно змінив предмет позовної заяви ОСОБА_1

12 квітня 2021 року Кондратенко Є.П. - представник адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим після повного та об`єктивного встановлення усіх юридичних фактів та обставин. Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального, а зводиться лише до незгоди апелянта з оскаржуваним рішенням.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 274, частиною першою статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що наказом адміністрації Основ`янського (Червонозаводського) району Харківської міської ради від 28 березня 2012 року № 33-к ОСОБА_1 зараховано на стажування на посаду головного спеціаліста управління житлового господарства адміністрації з 28 березня 2012 року до 28 травня 2012 року на підставі її заяви та призначено відповідальним за стажування - заступника голови адміністрації району з питань житлово-комунального господарства Мальованого Г.О .

За даними листа виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 30 червня 2017 року № К-10-20959/1-17.08-39 ОСОБА_1 не виконала індивідуальний план стажування і не подала відповідний звіт про проходження стажування, що не дозволяє дійти висновку, що остання успішно пройшла стажування на посаді головного спеціаліста управління житлового господарства адміністрації Червонозаводського району Харківської міської ради.

Статтями 55, 124 Конституції України та частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку з невиплатою заробітної плати за два місяці її стажування в адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради їй завдано матеріальну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн та моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 100 000,00 грн.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України закріплено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, для відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивач повинен довести, а суд встановити факт заподіяння особі такої шкоди, незаконність дій (бездіяльності) посадових осіб органу місцевого самоврядування, які призвели до заподіяння шкоди, та наявність причинно - наслідкового зв`язку між незаконними діями (бездіяльністю) та завданням шкоди.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України. Проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 грудня 1994 року № 804 затверджено Положення про порядок стажування у державних органах (далі - Положення № 804).

Відповідно до пункту 1 Положення № 804 з метою набуття практичного досвіду, перевірки професійного рівня і ділових якостей працівників, які претендують на посаду державного службовця, може проводитися їх стажування у відповідному державному органі терміном до двох місяців. Стажування можуть проходити особи, що вперше претендують на посаду державного службовця, та державні службовці.

Стажування можуть проходити особи, що вперше претендують на посаду державного службовця, та державні службовці.

Зарахування на стажування, терміни та зміни порядку його проходження оформлюються наказом керівника державного органу, де проводиться стажування (пункт 3 Положення № 804).

Пунктом 4 Положення № 804 передбачено, що стажування працівника проводиться з відривом від основної роботи. За працівником, направленим на стажування, зберігається його посада та заробітна плата за основним місцем роботи з подальшим урахуванням змін розміру мінімальної заробітної плати відповідно до чинного законодавства.

Витрати, пов`язані з стажуванням спеціаліста, відшкодовуються підприємствам, установам і організаціям державним органом, який запросив спеціаліста на стажування, за рахунок коштів, передбачених на утримання цього органу. Державний орган провадить витрати на зазначені цілі за рахунок коштів, призначених на інші видатки.

Стажист за час проходження стажування повинен виконати індивідуальний план стажування. Після закінчення стажування стажист подає керівництву державного органу доповідну записку про стажування з висновками керівника структурного підрозділу щодо можливості використання стажиста на державній службі, а за основним місцем роботи - стислий письмовий звіт.

За результатами стажування у державному органі стажисту видається довідка для подання за основним місцем роботи.

Особа (не державний службовець), яка після успішного закінчення стажування виявила бажання працювати у даному державному органі, проходить конкурс відповідно до Положення про порядок проведення конкурсу при прийнятті осіб на роботу до органів державної виконавчої влади. При цьому їй надається перевага над особами, які беруть участь у даному конкурсі, але не проходили стажування (пункти 6 - 8 Положення № 804).

Іншим випадком, коли чинним законодавством передбачається можливість стажування особи, є випадок професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних. Безробітні можуть проходити стажування або професійне навчання на виробництві. Для цього укладається трьохсторонній договір між підприємством, центром зайнятості та безробітним. За безробітним, який проходить стажування зберігається виплата допомоги по безробіттю у розмірах і в строки, що встановлені відповідно до законодавства.

Отже, Положенням № 804 не передбачено виплату заробітної плати особі, яка проходить стажування, а лише гарантовано працевлаштованій особі, направленій на стажування, збереження посади та заробітної плати за основним місцем роботи.

Оскільки між ОСОБА_1 та відповідачем не виникло трудових відносин в розумінні КЗпП України, а виплата заробітної плати за її стажування законом не передбачена, доводи позивача про порушенням її прав відповідачем є безпідставними.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки судом у даній справі не встановлено незаконності дій відповідача, які призвели до заподіяння шкоди, та наявність причинно - наслідкового зв`язку між незаконними діями та завданням шкоди.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції самостійно змінив предмет позовної заяви ОСОБА_1 є безпідставними та спростовуються змістом рішення суду першої інстанції. Суд першої інстанції розглянув позов ОСОБА_1 з урахуванням норм глави 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України та відмовив у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, що і було предметом позову ОСОБА_1 ..

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 13 травня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський