Номер справи 623/803/21
Номер провадження 2/623/448/2021
РІШЕННЯ

іменем України

13 травня 2021 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря Ноль С.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Ізюмі цивільну справу № 623/802/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель в порядку поділу спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель в порядку поділу спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначено, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 01.09.2007 року. Від спільного подружнього життя народилась донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.09.2020 року шлюб розірвано. В період шлюбу у 2007 року придбали житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідач відмовляється і в добровільному порядку не бажає вирішити питання щодо визнання за нею 1/2 частини права власності на вищезазначений будинок.

Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку під літ. А-1, загальною площею - 57,5 кв.м., в тому числі житловою - 33,9 кв.м., який складається з: І - веранди пл. 5,9 кв.м., 1 - коридору пл. 4,3 кв.м., 2 - житлової кімнати пл. 8,5 кв.м., 3 - житлової кімнати пл. 15,4 кв.м., 4 - житлової кімнати пл. 10,0 кв.м., 5 - кухні пл. 10,0 кв.м., 6 - санвузла пл. 3,4 кв.м. та надвірних будівель: Б - гаражу, В - вбиральні, Г - погребу, Д, Ж - сараїв, 3, К, Л - навісів, № 1 - паркану, на земельній ділянці пл. 600 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_1 .Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С.І. 28 листопада 2007 року за реєстром № 5898 - на ім`я ОСОБА_2 вважати таким, що втратив свою чинність на 1/2 частину. Стягнути з відповідача на її користь 1649,85 грн. - витрати, пов`язані з оплатою судового збору та 4141,04 грн. - витрати, пов`язані з оплатою послуг КП «Ізюмське БТІ», а всього 5790,89 грн.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду від 23 березня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачам було надано строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 01 вересня 2007 року між сторонами був зареєстрований шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 271. (а.с.13).

Від спільного подружнього життя мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.15).

Згідно рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 вересня 2020 року по цивільній справ № 623/2720/20 шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 19.10.2020 року. (а.с.14).

В період шлюбу сторонами придбано будинок АДРЕСА_1 , що підтверджено договором купівлі-продажу житлового будинку від 28.11.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С.І., зареєстрованим в реєстрі за № 5898, на ім`я ОСОБА_2 . (а.с.36,37).

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1 та 2 ст. 77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Нормами ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи справу на підставі доказів, долучених до справи, враховуючи, що спірний будинок набутий сторонами за час шлюбу, тому такий є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частку будинку.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1195,85 грн. згідно квитанції № 0.0..1 від 11.02.2021 року та в сумі 454,00 грн. згідно квитанції № 0.0..1 від 11.02.2021 року, а також витрати, пов`язані з оплатою послуг КП «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» в сумі 4141,04 грн. згідно квитанції № 0.0..1 від 04.02.2021 року, а всього 5790,89 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 83, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку під літ. А-1, загальною площею - 57,5 кв.м., в тому числі житловою - 33,9 кв.м., який складається з: І - веранди пл. 5,9 кв.м., 1 - коридору пл. 4,3 кв.м., 2 - житлової кімнати пл. 8,5 кв.м., 3 - житлової кімнати пл. 15,4 кв.м., 4 - житлової кімнати пл. 10,0 кв.м., 5 - кухні пл. 10,0 кв.м., 6 - санвузла пл. 3,4 кв.м. та надвірних будівель: Б - гаражу, В - вбиральні, Г - погребу, Д, Ж - сараїв, 3, К, Л - навісів, № 1 - паркану, на земельній ділянці пл. 600 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 .

Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С.І. 28 листопада 2007 року за реєстром № 5898, на ім`я ОСОБА_2 вважати таким, що втратив свою чинність на 1/2 частину.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в сумі 1649,85 грн. та витрати, пов`язані з оплатою послуг КП «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» в сумі 4141,04 грн., а всього 5790,89 грн. (п`ять тисяч сімсот дев`яносто гривень 89 копійок).

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду

Харківської області Т. Д. Бєссонова