"11" травня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Яровенко Н.О.
при секретарі Локотковій І.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення матеріальної та моральної шкоди,
Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 08 квітня 2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 028-08 відповідно до якого відповідач мала виготовити перегородку. Відповідно до договору позивач сплатила на користь відповідача 70 % від вартості товару, що становить 10 000,00 гривень. Строк виготовлення товару становив 25 робочих днів, однак не зважаючи на те, що позивач сплатила кошти, виконавець не приступив до виконання робіт. Позивач неодноразово зверталась до відповідача про повернення коштів, однак станом на день звернення до суду відповіді не отримала та кошти не були повернуті. Позивач також понесла моральні страждання у зв`язку з чим просить також стягнути моральну шкоду у зазначеному розмірі.
Позивач в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала. Щодо винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явилась. Повідомлялась належним чином. Про слухання справи. Відзив на позовну заяву не надсилала.
З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 11 травня 2021 року, постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані письмові докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Судом встановлено, що 08.04.2020 року між ОСОБА_1 (Замовник) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (Підрядник) було укладено договір № 028-08.
Згідно пункту 3 договору строк виготовлення меблів Виконавцем, їх доставка за адресою, визначеною в договорі, та монтаж становить 25 робочих днів з моменту внесення передоплати за пунктом 2.1. цього договору.
З дня укладення договору та внесення попередньої оплати, і до теперішнього часу, товар - перегородка, який замовила позивач, відповідачем не доставлено.
Всупереч вимогам договору № 028-08, відповідач порушила строк виконання робіт, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.
07.08.2020 року позивач звернулась до відповідача з претензією з метою вирішення питання в досудовому порядку, але дана претензія залишена відповідачем без належного реагування.
08.09.2020 року позивач направила звернення до начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області щодо проведення перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 .
17.09.2020 року Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області листом повідомила, в ході розгляду звернення встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться приватні житлові приміщення, що унеможливлює проведення позапланового заходу ФОП ОСОБА_2 та повне встановлення обставин справи для вирішення питання по суті.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Частиною 1 статті 865 ЦК України визначено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 3 ст. 865 ЦК України, до відносин за договором підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).
Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.
Статтею 846 ЦК України визначено строки виконання роботи.
Так, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Судом встановлено, що відповідачем не доставлено замовлення позивачу в строк зазначений в договорі та на день розгляду справи.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.
Згідно ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
У відповідності до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач ФОП ОСОБА_3 не надала доказів поважності причин невиконання та прострочення виконання замовлення визначеного договором підряду, таких доказів матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, суд вважає істотним порушення відповідачем вимог укладеного договору № 028-08 від 08.04.2020 року, у зв`язку з чим, договір підлягає розірванню.
Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних за договором платежів, підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Ознакою завдатку є те, що він виступає одночасно і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов`язання.
Згідно ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.
Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.
Відповідно до умов договору № 028-08 від 08.04.2020 року. та як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяла на себе зобов`язання, відповідно до договору, виготовити за замовленням та продати замовнику меблі згідно узгодженого сторонами дизайн-проекту.
Судом встановлено, що при укладенні Договору № 028-08 від 08.04.2020 року. сторонами погоджені усі істотні умови його договору відповідно до предмету, у тому числі стосовно вартості замовлених робіт, строк виконання, тощо.
Натомість відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем не виконала, у визначений за погодженням сторін строк замовлення позивачеві не доставила, чим порушила умови укладеного договору.
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Обґрунтовуючи спричинення моральної шкоди, позивач зазначає, що з метою захисту та поновлення своїх порушених прав вона вимушена була звертатись до різних органів державної влади, в тому числі до правоохоронних органів з завою про кримінальне правопорушення, до Головного управління Держспоживслужби в Полтавській області.
Пункт 5 частини першої статті 4 Закону "Про захист прав споживачів" передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону "Про захист прав споживачів" термін "продукція" у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб
За змістом частини другої статті 22 Закону "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди
З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства
Статті 4 та 22 Закону "Про захист прав споживачів" прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг
З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК і статей 4 та 22 Закону "Про захист прав споживачів" навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)
Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивач ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу» Договір № Т-1840 від 21 липня 2020 року, відповідно до умов яких виконавець надає такий перелік юридичних послуг: виїзд спеціаліста в інтересах ОСОБА_1 з питань врегулювання спору з ФОП ОСОБА_2 з виготовленням та подачею всіх необхідних документів, консультацій.
Також надано три копії фіскального чеку про сплату 23 500,00 гривень на користь ТОВ «Центр юридичної допомоги». Однак встановити ким дані кошти були сплачені не вбачається можливим.
Крім того, з даного договору не вбачається, що правова допомога надавалась позивачу в рамках розгляду конкретної цивільної справи, з предмету договору вбачається лише те, що ТОВ «Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу» надавав певні послуги щодо досудового врегулювання спору.
Таким чином, стороною позивача до суду не було надано доказів надання правової допомоги в рамках даної цивільної справи та фіскальні чеки про оплату не містять даних ким саме такі кошти сплачувалися. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.
Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про захист прав споживачів.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів, ст. 11, 16, 525, 526, 530, 570, 571, 629, 651, 653, 837, 846, 849, 865 ЦК України, ст. 2, 10, 12, 13, 15, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.
Розірвати договір № 028-08 від 08.04.2020 року укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 840 грн. 80 судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 11.05.2021 року.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Суддя Н.О. Яровенко