ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року

м.Суми

Справа №583/4913/20

Номер провадження 22-ц/816/662/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП»

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2021 року в складі судді Ярошенко Т.О. ухваленого в м. Охтирка, повний текст якого складено 26 лютого 2021 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 травня 2019 року водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Land Rover», д.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на ОСОБА_5 , у наслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий помер. Позивачі звернулися до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» (далі по тексту - АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП») із заявою про виплату страхового відшкодування пов`язаного із смертю потерпілого, а саме: по 25038 грн кожному моральної шкоди, 42450 грн - витрати на поховання, 150288 грн - відшкодування на утриманця. Проте, листом від 26 жовтня 2020 року відповідач повідомив про прийняте рішення про часткову виплату страхового відшкодування, а саме по 50000 грн кожному, що становить 50% від заявленої суми.

Позивачі посилаючись на неправомірність відмови АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» у виплаті 50% страхового відшкодування, уточнивши свої вимоги (а.с. 74-75), просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача:

на користь ОСОБА_1 : 33744 грн страхового відшкодування, 8593 грн 32 коп. пені, 1367 грн 33 коп. три відсотки річних, 1896 грн 86 коп. інфляційних витрат та 7500 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу;

на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , 87633 грн 00 коп. страхового відшкодування, 22316 грн 81 коп. пені, 3550 грн 94 коп. три відсотки річних, 4926 грн 15 коп. - інфляційних втрат та 7500 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 задоволено повністю.

Стягнуто з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 33744 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки національного банку України в розмірі 8593 грн 32 коп., три відсотка річних у розмірі 1367 грн 33 коп., інфляційні втрати у розмірі 1896 грн 86 коп., а всього 45601 грн 51 коп.

Стягнуто з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_2 , як діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , страхове відшкодування у розмірі 87633 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 22316 грн 81 коп., три відсотка річних у розмірі 3550 грн 94 коп., інфляційні втрати у розмірі 4926 грн 15 коп., а всього 118426 грн 90 коп.

Стягнуто з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4500 грн.

Стягнуто з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , судові витрати у розмірі 4500 грн.

В апеляційній скарзі АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції присуджено до стягнення страхову виплату, з урахуванням добровільно перерахованих позивачам виплат на загальну суму 100000 грн., що перевищує визначений полісом ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого (200000 грн).

Стверджує, що вимоги позивачів про виплату їм страхового відшкодування були задоволені частково, з підстав недостатності відомостей, які б підтверджували реальність їх понесення, а також відсутності деліктної сторони у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 14 травня 2019 року.

Зазначає, що надана ОСОБА_1 квитанція, яка не містить підпису ФОП ОСОБА_6 , не є належним доказом надання ритуальних послуг, у зв`язку з похованням потерпілого та їх вартості на загальну суму 42450 грн. АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» зверталося до ОСОБА_1 із запитом про надання документів, в яких би містилася деталізована інформація по кожній, зазначеній у квитанції послузі, проте відповіді надано не було, у зв`язку з чим було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування на суму 50000 грн.

Вказує і на те, що беручи до уваги вину потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді, позивачам відшкодована моральна шкода, у відповідності до визначеного п. 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положень ст. 1193 ЦК України.

Крім того, посилається і на те, що товариство не мало можливості виплатити страхове відшкодування у визначені вказаним Законом строки, оскільки позивачами не було надано відомостей щодо кримінального провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 14 травня 2019 року.

Наголошує і на тому, що стягнення на користь кожного із позивачів штрафних санкцій є подвійною відповідальністю за виконання одного зобов`язання, що є неприпустимим.

На переконання відповідача, судом першої інстанції безпідставно не були застосовані наслідки спливу строків позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

Позивачами відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскарженій частині не відповідає.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 14 травня 2019 року, близько 14 год. 30 хв. на 99 км. автодороги Харків-Охтирка, ОСОБА_4 керував автомобілем «Land Rover», д.н. НОМЕР_2 , рухаючись в напрямку с. Високе Охтирського району Сумської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди.

Факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області (а.с.12).

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 є його сином (а.с. 11, 39).

Розпорядженням Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 20 червня 2019 року № 223 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 надано статус дитини-сироти, призначено ОСОБА_2 опікуном над малолітньою дитиною-сиротою ОСОБА_3 (а.с. 27-29).

Згідно з витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0000125 від 14 травня 2019 року, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14 травня 2019 року внесено відомості про кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с. 8).

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління національної поліції в Сумській області від 13 березня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000125 від 14 травня 2019 року закрито за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.47-53).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Land Rover», д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14 травня 2019 року, згідно полісу № А0151600 застрахована в АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП». (а.с. 9, 118).

19 червня 2019 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подано заяву про виплату страхового відшкодування, спричиненої смертю її сина ОСОБА_5 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме: 50076 грн 00 коп. моральної шкоди та 42450 грн 00 коп. витрат на поховання (а.с. 6-7).

05 серпня 2019 року на адресу АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» представником ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , як законного представника малолітнього ОСОБА_3 , - ОСОБА_7 подано заяву про виплату страхового відшкодування, в якій матері потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_1 просив перерахувати 25038 грн 00 коп. моральної шкоди та 42450 грн 00 коп. витрат на поховання, а синові потерпілого - 25038 грн моральної шкоди та 150228 грн витрат на його утримання (а.с.24-25).

13 серпня 2020 року представник позивачів ОСОБА_7 звернувся до АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» із заявою, в якій повідомив про закриття кримінального провадження, відкритого за фактом дорожньо-транспортної пригоди, постановою від 13 березня 2020 року, до якої долучив завірені документи, якими підтверджуються повноваження ОСОБА_9 , як законного представника малолітнього ОСОБА_3 (а.с. 33-34).

Листом від 26 жовтня 2020 року АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» повідомило ТОВ «Центр автовиплат поліс», як представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування на користь їх користь по 50000 грн 00 коп. кожній (а.с. 41).

Відповідно до платіжних доручень, ОСОБА_1 22 жовтня 2020 року перераховано страхове відшкодування згідно акту №405-1061/20 від 22 жовтня 2020 року в сумі 50000 грн, а ОСОБА_2 03 листопада 2020 року - згідно акту від №405-1062/20 від 27 жовтня 2020 року в сумі 50000 грн (а.с. 123, 124).

19 листопада 2020 року представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на адресу АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» направлено досудову вимогу про виплату страхового відшкодування та пені, зокрема ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 100000 грн. та сплатити пеню за весь період прострочення виплати страхового відшкодування з 26 жовтня 2020 року по 19 листопада 2020 року в розмірі 1025 грн 15 коп. (а.с.42-45).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована згідно полісу №А0151600 в АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», а відсутність в його діях складу злочину та вини у дорожньо-транспортній пригоді не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. На переконання суду першої інстанції, розмір страхових виплат, які просять стягнути позивачі на свою користь не перевищує визначений полісом ліміт відповідальності.

Також, суд першої інстанції вказував на те, що у зв`язку з порушенням відповідачем визначених строків виплати страхового відшкодування є підстави для стягнення з нього на користь позивачів пені, трьох відсотків річних та інфляційних збитків.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступних обставин.

Спірні правовідносини виникли з приводу виплати страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю ОСОБА_5 в результаті дорожньо-транспортною пригодою з участю водія ОСОБА_4 цивільно-правова відповідальність була застрахована в АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП».

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до положень ст. 22, 27 цього Закону, уразі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмірстрахового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Тобто, з вказаних норм слідує, що обов`язок страховика у відшкодуванні шкоди, завданої життю та здоров`ю потерпілого, у разі виникнення страхового випадку, обмежується визначеним розміром страхової виплати.

Як уже зазначалося, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8909036 ліміт відповідальності АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200000 грн.

Висновки суду першої інстанції, що заявлений позивачами до стягнення розмір страхового відшкодування не виходить за межі розміру ліміту страхових сум, є помилковими, оскільки не було враховано розміру добровільно сплачених на користь обох позивачів страхового відшкодування на загальну суму 100000 грн.

Ухвалюючи оскаржене рішення в частині вирішення позову про стягнення на користь ОСОБА_1 страхових виплат, судом першої інстанції не взято до уваги і те, що , звертаючись до страховика із заявою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просив перерахувати страхових виплат на загальну суму 67 488 грн, з яких 50000 грн було добровільно перераховано АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», що не заперечується також і позивачем.

Крім того, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції не було з`ясовано, які саме виплати (моральна шкода, витрати на поховання чи то відшкодування на утримання) були включені позивачами до розміру страхового відшкодування, що просили стягнути з відповідача на їх користь, не надана належна оцінка доказам понесення ОСОБА_1 витрат на поховання, з точки зору їх належності та допустимості.

Таким чином, з вказаного слідує, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого судового рішення неповністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.

При вирішенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього, в частині стягнення з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» заявлених до стягнення страхових виплат, колегія суддів бере до уваги наступні обставини.

Так, встановлено, що у поданій до страховика заяві, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , просили виплатити в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої смертю ОСОБА_5 , у порядку ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», по 25038 грн 00 коп. кожній моральної шкоди, 42450 грн понесених ОСОБА_1 витрат на поховання та 150228 грн у рахунок відшкодування на утримання малолітнього ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Виходячи зі змісту вказаних норм заробіток (дохід), визначений п. 27.3 ст. 27 вказаного Закону розмір моральної шкоди, може бути зменшений залежно від ступеня вини потерпілого.

З постанови старшого слідчого про закриття кримінального провадження, від 13 березня 2020 року слідує, що в результаті проведеного досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000125 від 14 травня 2019 року, було встановлено в дорожньо-транспортній пригоді, водій автомобіля «Land Rover», д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 .

Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є порушення пішоходом ОСОБА_5 вимог п.п. 4.10 та 4.14. а) Правил дорожнього руху, якими встановлено, що перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються. Пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

Таким чином, враховуючи те, що виникненню дорожньо-транспортної пригоди сприяла груба необережність потерпілого ОСОБА_5 , який порушив Правила дорожнього руху, на переконання колегії суддів, є підстави для зменшення визначеного п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розміру моральної шкоди на 50%, що підлягає відшкодуванню страховиком.

Тобто, беручи до уваги те, що розмір мінімальної заробітної плати на день виникнення страхового випадку становив 4173 грн, мати померлого - ОСОБА_1 та малолітній його син - ОСОБА_3 мали право на отримання за рахунок страхового відшкодування моральну шкоду в розмірі по 12519 грн кожний (4173 грн*12*50%/2).

У зв`язку з втратою годувальника малолітній син померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 набув право на отримання від страховика відшкодування, у розмірі визначеному п. 27.2 вказаного Закону, а саме 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, що становить 150228 грн (4173 грн *36).

Колегія суддів визнає обґрунтованими вимогами позивача ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , щодо неправомірності прийнятого страховиком рішення про відшкодування страхових виплат на суму 50000 грн, оскільки такий розмір не узгоджується з приписами ст. 27 вказаного Закону. Зокрема, відповідачем не було враховано, що визначений п. 27.2 ст. 27 цього Закону розмір шкоди, заподіяної смертю годувальника, не може бути зменшений з підстав, передбачених ст. 1193 ЦК України.

Тобто, розмір страхової вплати, що підлягав виплаті страховиком на користь малолітнього сина потерпілого становив 162 747 грн (12519 грн - моральна шкода та 150228 - шкода завдана годувальником), з яких виплачено в добровільному порядку 50000 грн.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що у межах заявлених позовних вимог, з відповідача на користь законного представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 підлягає стягненню 87633 грн 00 коп. у рахунок відшкодування шкоди, спричиненою смертю годувальника.

Щодо відшкодування страховиком заявлених позивачем ОСОБА_1 до стягнення витрат на поховання потерпілого, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Зі змісту п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що страховиком відшкодовуються витрати на поховання та на спорудження нагробного пам`ятника за умови надання документів, є надання документів, що підтверджують такі витрати.

Як обґрунтовано вказував відповідача у доводах апеляційної скарги, надана позивачем ОСОБА_1 квитанція ФОП ОСОБА_6 не є належним доказом здійснення нею витрат на поховання на заявлену суму, оскільки даний платіжний документ не містить підпису особи, якою його було видано.

Крім того, у відповідності до положень ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Як вбачається із квитанції ФОП ОСОБА_6 , до розміру витрат на поховання були включені також і послуги з надання автобуса для перевезення людей на кладовище, проте такі послуги не відносяться безпосередньо до обряду поховання померлого у розумінні статті 1201 ЦК України. Позивачем не надано детального переліку наданих ФОП ОСОБА_6 послуг із поховання потерпілого ОСОБА_5 , із зазначенням їх вартості, а тому колегія суддів позбавлена можливості визначити розмір понесених позивачем ОСОБА_1 витрат, необхідних саме для обряду поховання та спорудження пам`ятника.

З огляду на викладене, оскільки позивачем ОСОБА_1 та її представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення нею витрат на поховання померлого потерпілого ОСОБА_5 на заявлену нею суму, а тому у АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» не виникло обов`язку на здійснення страхового відшкодування на поховання в сумі 42450 грн. за вказаною квитанцією.

Отже, враховуючи суми перерахованих АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» позивачці ОСОБА_1 страхових виплат (50000 грн), колегія суддів дійшла до висновку, що заявлені ОСОБА_1 вимоги щодо стягнення на її користь 33744 грн 00 коп. задоволенню не підлягають.

У пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

В силу п. 2.36 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Пункт 5.36 ст. 36 зазначеного Закону зазначає, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 із заявою про виплату страхового відшкодування звернулася до АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» 19 червня 2019 року, а ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , - 05 серпня 2019 року, до яких були долучені визначені ст. 35 вказаного Закону документи. Тобто, кінцевий термін на виплату страхового відшкодування позивачу ОСОБА_1 сплив 18 вересня 2019 року, а позивачу ОСОБА_2 - 03 листопада 2019 року, проте відповідач сплатив ОСОБА_1 страхове відшкодування 22 жовтня 2020 року, а ОСОБА_2 лише частину страхового відшкодування 03 листопада 2020 року.

За таких обставин, відповідач порушив зобов`язання щодо повноти та своєчасності виплати страхового відшкодування по страховому випадку, що є підставою для стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, 3 % річних та встановлений індекс інфляції за весь час прострочення.

Зокрема, за несвоєчасну виплату позивачу ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 12519 грн за спричинену смертю потерпілого моральну шкоду за період з 19 вересня 2019 року по 21 жовтня 2020 року, підлягає стягненню пеня у розмірі подвійної ставки НБУ, що становить 2794 грн 82 коп., 3% річних, що становить 409 грн 73 коп. та 417 грн 62 коп. інфляційних витрат.

При вирішені позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення штрафних санкцій, колегія суддів бере до уваги те, що у період з 04 листопада 2019 року по 03 листопада 2020 року мало місце невиконання зобов`язання зі сплати страхового відшкодування за вимогою законного представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на загальну суму 162747 грн (12519 грн + 150228 грн), а починаючи з 03 листопада 2020 року розмір невиконаних зобов`язань відповідача становить 87633 грн ( у межах заявлених позовних вимог), тобто розмір пені становить 32594 грн, три відсотки річних - 5446 грн 27 коп. та 7362 грн 56 коп. інфляційних витрат.

Разом з тим, в межах заявлених позовних вимог, з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню пеня з розрахунку подвійної облікової ставки національного банку України в розмірі 22316 грн. 81 коп., три відсотка річних у розмірі 3550 грн. 94 коп., інфляційні втрати у розмірі 4926 грн. 15 коп.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про застосування подвійної відповідальності за одне і те ж порушення зобов`язання є безпідставними, оскільки у відповідача виник обов`язок по сплаті страхових виплат відносно кожного із позивачів, на визначену страхову виплату в межах ліміту відповідальності на які і нараховуються штрафні санкції.

Доводи відповідача про те, що ним не були дотримані визначені законом строки проведення страхових виплат з вини позивачів не ґрунтуються на доказах. Крім того, як уже зазначалося, звертаючись до страховика із заявами позивачами були надані передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документи. Відповідачем не наведено об`єктивних причин, які б перешкоджали йому здійснити страхові виплати протягом 90 днів з моменту звернення позивачів із заявами та вирішити з ними питання щодо узгодження страхованих сум.

Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції наслідків спливу строків позовної давності, оскільки у відповідності до положень ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Однак, будучи належним повідомленим про перебування цієї справи на розгляді в суді першої інстанції, з таким клопотанням відповідач не звертався.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 пені у розмірі подвійної ставки НБУ, що становить 2794 грн 82 коп., 3% річних, що становить 409 грн 73 коп. та 417 грн 62 коп. інфляційних витрат, а разом 3622 грн. 17 коп., а на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , 87633 грн 00 коп. страхової виплати, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що становить 22316 грн 81 коп., 3% річних у розмірі 3550 грн 94 коп., інфляційні втрати у розмірі 4926 грн 15 коп., а разом 118426 грн 90 коп.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що позивачі звільнені від сплати судового збору, а також часткове задоволенні позовних вимог, з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь держави належить стягнути 1220 грн 49 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Крім того, з огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» підлягає компенсуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 629 грн 69 коп.

Колегія суддів вважає за можливе застосувати положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України та стягнути з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь держави різницю судового збору, що становить 590 грн 80 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Також, у відповідності до положень ст. 137 ЦПК України, з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» підлягають стягненню на користь позивачів понесені ними в суді першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу, які підтверджується квитанціями прибуткового касового ордеру (а.с. 67, 69). За відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 належить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 360 грн (4500 грн (розмір понесених витрат) * 8% (частка задоволених позовних вимог), а на користь ОСОБА_2 4500 грн понесених нею витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, а позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 2794 гривні 82 копійки пені у розмірі подвійної ставки НБУ, 409 гривень 73 копійки 3% річних та 417 гривень 62 копійки інфляційних витрат, а разом 3622 гривні 17 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , 87633 гривень 00 копійок страхової виплати, 22316 гривні 81 копійок пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, 3550 гривень 94 копійки 3% річних та 4926 гривень 15 копійок інфляційних витрат, а разом 118426 гривень 90 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 360 гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 590 гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук