1Справа № 335/2737/21 2/335/1595/2021
РІШЕННЯ
6 травня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Соболєвої І.П., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі адвоката Біліченка Олега Олександровича до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД», треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
5 січня 2021 року, за заявою про примусове виконання рішення представника ТОВ «ФК «Аланд», приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною було відкрито виконавче провадження № 64025891.
Після отримання з матеріалів виконавчого провадження позивачу стало відомо, що 5 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості, за кредитним договором № 014/0875/82/0286138 від 09.02.2016. Згідно до зазначеного виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року. Виконавчий напис вчинено за Договором про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0875/82/0286138 від 09.02.2016, який не посвідчений нотаріально.
З виконавчого напису від 05.10.2020 вбачається, що Договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0875/82/0286138, на підставі якого зроблено цей виконавчий напис, було укладено 09.02.2016. При цьому з виконавчого напису незрозуміло з якої дати позичальником було допущено прострочення за цим Договором, тобто коли саме у кредитора виникло право вимоги за цим Договором. Зазначення у виконавчому написі про те, що: «стягнення заборгованості проводиться за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року» викликає об`єктивні сумніви, так як сума боргу є досить значною (100 953,34 грн.) і не може бути нарахована за п`ять днів. Як вбачається із виконавчого напису борг складається з тіла кредиту в розмірі 59 457,81 грн. та простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 40 995,53 грн. Разом із цим, як вбачається із п. 1.1.1. Договору про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0875/82/0286138 від 09.02.2016 (на підставі якого було зроблено виконавчий напис) - сума кредиту складає 55 456,97 грн. Очевидно, що тіло кредиту не може бути більше суми виданого кредиту на 4000 грн. Позивач стверджує, що після спливу строку дії договору, платежів на сплату заборгованості до нього не надходило. Заяв чи повідомлень, за якими він визнав наявність заборгованості перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» або ТОВ «ФК «АЛАНД», він не надавав. Жодних претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від ТОВ «ФК «Аланд» чи приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. він не отримував. Про наявність заборгованості та її розмір, проінформований не був, чим був позбавлений права оскарження вимоги у судовому порядку або наданні письмових заперечень ТОВ «ФК «АЛАНД» чи нотаріусу.
Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом порушено вимоги закону щодо вчинення виконавчих написів, її було позбавлено можливості заявити вимоги про застосування строків позовної давності, що свідчить про спірність суми за договором, на підставі якого було вчинено виконавчий напис.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2021 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач відзиву на позовну заяву або заяв іншого змісту до суду не подав.
Треті особи жодних пояснень суду також не надали.
Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.
Клопотань від учасників справи не надходило.
Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Згідно Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0875/82/0286138 від 09.02.2016 (надалі договір) ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 55 456,97 гривень (у т.ч. 50 000,00 грн. на споживчі цілі та 5 456,97 грн. на сплату страхового платежу) та строком повернення до 09.02.2022.
Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172«Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 7 березня 2012 року.
Так, відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи: підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29червня 1999року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Отже, суд має встановити, що фінансовою установою нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року.
Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач отримував від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості бути вчасно проінформований про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ТОВ «ФК «АЛАНД», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.
Таким чином, ОСОБА_1 не отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено отримання такої вимоги позивачем, що унеможливило подання нотаріусу обґрунтованих заперечень, щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.
Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, у тому числі і з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат».
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін.
Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.
Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.
Кредитним договором не встановлений інший строк позовної давності, а отже до вказаних правовідносин застосовується загальна позовна давність три роки з дня виникнення права вимоги (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 справа №916/3006/17).
Згідно п. 3.4 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Оскільки відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.
Вчиняючи виконавчий напис нотаріус не пересвідчився у тому, що з дня виникнення права вимоги по договору минуло не більше трьох років. Період стягнення у виконавчому написі зазначено з 11.08.2020 по 17.08.2020. Крім того, право вимоги за договором укладеним між ОСОБА_1 та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» перейшло до ТОВ «ФК «АЛАНД» лише 11.08.2020, та доказів про можливість здійснення нарахувань в строк до 17.08.2020 матеріали справи не містять, з наведеного, вбачається що заборгованість стягнута більше ніж три роки.
На переконання суду, у даному випадку оспорюваний виконавчий напис не міг бути вчинений, оскільки заявлені вимоги за строк, що перевищує строк позовної давності, з дня виникнення права вимоги, минуло більше трьох років.
Розрахунок заборгованості, та матеріали виконавчого напису який надавався стягувачем приватному нотаріусу суду так наданий і не був, як і відзив на позов відповідачем також не надано.
Отже, заборгованість за платежами за період з 11.08.2020 по 17.08.2020, після спливу дії договору, що виходить за трирічних строк, чим порушені норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а отже на час вчинення виконавчого напису, з дня виникнення у відповідача права вимоги, минуло більше трьох років, що є правовою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням діючого законодавства, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та стягнення витрат пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного.
За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на професійну правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100; загальний розмір виплати не може перевищувати суми, розрахованої за відповідний час, виходячи із трикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Водночас, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
На підтвердження обставин надання правової допомоги ОСОБА_1 при розгляді даної справи суду були надані укладений між ним та адвокатом Біліченком О.О. договір від 10.03.2021. Акт здачі-прийняття виконаних робіт до договору від 20.04.2021, орієнтовний розрахунок витрат в якому значиться вартість послуг за договором, квитанція до прибуткового касового ордера.
Вказані докази узгоджуються з вимогами закону, тому суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України,Закону України «Про судовий збір»,з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати які складаються з витрат на оплату судового збору розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 7681, 141, 247, 263265, 272, 353, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 в особі адвоката Біліченка Олега Олександровича до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД», треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соболєва І.П.