Справа №461/4758/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2021 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю секретаря судового засідання Волошин Ю.П.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики суми основного боргу в розмірі 400 000 (чотириста тисяч) доларів США; процентів від суми позики (боргу), розрахованих в порядку ст.1048 ЦК України в сумі 1 634 022 (один мільйон шістсот тридцять чотири тисячі двадцять дві) гривні 95 копійок; три проценти річних від простроченої суми, розрахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України в сумі 9 994 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) долари США 52 центи.

Заявлений позов обґрунтовує тим, що у грудні 2017 року до неї звернувся відповідач ОСОБА_5 з проханням позичити йому грошові кошти в сумі 400 000 (чотириста тисяч) доларів США строком до кінця серпня 2018 року для погашення попередньої позики, яку він брав на придбання земельних ділянок та будівництва на ній житлового будинку для сім`ї. Відповідач ОСОБА_5 , проти отримання вказаної суми позики не заперечувала. Оскілки подружжя відповідачів було власниками великої кількості рухомого майна, користувалось двома автомобілями за ціною вище середнього класу, ОСОБА_5 письмово погодилась з отриманням її чоловіком позики, а у позивача була необхідна сума. 05.01.2018 року, між позикодавцем та позичальником було укладено письмовий договір позики, за яким ОСОБА_4 позичила відповідачу ОСОБА_5 кошти в іноземній валюті в сумі 400 000 (чотириста тисяч) доларів США строком до 30.08.2018 року. На підтвердження укладення вказаного договору та факту передачі подружжю усієї суми договору, ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , власноручно написали розписку. Однак, ні до 30.08.2018 року, ні до дня звернення з відповідним позовом до суду, позика повернута не була. У зв`язку з тим, що починаючи з 05.01.2018 року по 30.06.2019 року відповідачі користуються позиченими грошовими коштами, останні, в силу ст.1048 ЦК України повинні сплатити відповідні відсотки. Оскільки розпискою не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України і складає 1 634 022 (один мільйон шістсот тридцять чотири тисячі двадцять дві) гривні 95 копійок грн. Крім цього, у зв`язку з несвоєчасним поверненням суми позики, позичальник зобов`язаний відповідно до ст.625 ЦК України сплатити також 3 (три) відсотки річних від простроченої суми. Згідно розрахунку, три відсотки річних становить 9 994 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) долари США 52 центи. При цьому, позивач просить врахувати, що відповідачі по справі, як на день отримання позики, так і на день настання строку повернення коштів були подружжям, кошти позичались у ОСОБА_4 за їх спільною згодою, а тому, стягнення коштів повинно здійснюватися з відповідачів в солідарному порядку.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Бердар С.В. скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що його довіритель дійсно надавала згоду своєму чоловікові на отримання позики від ОСОБА_4 , однак в сумі 40 000,00 (сорок тисяч) доларів США. Також, просить врахувати те, що у тексті боргової розписки, про яку йде мова, цифра 400000,00 доларів США, є зміненою з 40000,00 доларів США, шляхом дописування. Крім того, вказує, що позичені кошти витрачені ОСОБА_5 не в інтересах сім`ї.

Представник позивача ОСОБА_4 адвокат Куксов В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що у позивача жодних сумнівів щодо намірів відповідачів повернути їй позику не виникало. ОСОБА_4 була матеріально спроможною надати позику відповідачам, оскільки мала значний дохід від страхового бізнесу, що підтвердила довідкою про доходи, виданою відповідним контролюючим органом, зокрема, отримала дохід від продажу нерухомого майна. Тому, на прохання ОСОБА_5 вона погодилась і у січні 2018 року позичила відповідачам 400 000,00 доларів США. Оскільки сума коштів була значною, то відповідачі написали позивачу відповідний борговий документ розписку, в якій ОСОБА_5 виступав позичальником, а ОСОБА_5 , як його дружина письмово висловила свою згоду на даний правочин. Крім того, вказав, що позивач, перебуваючи у дружніх відносинах з відповідачами, як позикодавець не сумнівалась в їх порядності стосовно повернення грошей, йшла їм на зустріч, очікуючи повернення позики. Однак, у травні 2019 року, ОСОБА_4 стало відомо від ОСОБА_5 про те, що його дружина звернулась до нього з позовною заявою про розірвання шлюбу. Для повернення позичених коштів необхідно продати частину спільного майна подружжя, проте, ОСОБА_5 відмовляться це зробити, а тому, повернути позику він не може, оскільки розраховував здійснити виконання зобов`язання перед позивачем виключно з продажу спільного майна. У травні 2019 року позивач надіслала відповідачам вимоги про повернення коштів, які залишились без задоволення, у зв`язку з чим стало зрозуміло, що відповідачі в такий спосіб намагаються її ошукати. Відтак, звернулась до суду з позовом про стягнення боргу для захисту свого порушеного права.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Бельдій Н.В. в судовому засіданні позов визнала частково, доводи позовної заяви не спростувала, не заперечила факту позики коштів та зазначила, що позичені кошти за своєю природою були спрямовані на погашення грошового зобов`язання перед іншим позикодавцем ОСОБА_6 , який 05.05.2008 року позичив ОСОБА_5 аналогічну грошову суму на строк до 15.12.2017 року. Про таке зобов`язання ОСОБА_5 було відомо. З позичених у ОСОБА_6 коштів, подружжя придбало дві земельні ділянки у м.Брюховичі та побудувало будинок. На даний час будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_4 є об`єктом поділу спільного майна, що розглядається Франківським районним судом м.Львова за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_5 у справі №465/2714/19. Крім того, представник позивача у своїх поясненнях послалась на довідку, видану Пенсійним фондом України реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу про доходи ОСОБА_5 за період з 1999 року по 2019 рік, з якої, на її думку, вбачаються доходи останнього у розмірі, якого явно не вистачило б для придбання указаних у відзиві на позовну заяву земельних ділянок і спорудження на них будинку, про стягнення половини вартості ОСОБА_5 , якого вона вимагає у справі №465/2714/19, що розглядається Франківським районним судом м.Львова. Відтак, вважає, що кошти, отримані в якості позики від ОСОБА_4 , використані ОСОБА_5 для погашення раніше отриманої позики у гр. ОСОБА_6 по борговому документу розписці, строк виконання зобов`язання по якому настав 15.12.2017 року, повернення коштів відбулось 15.01.2018 року з позичених у позивача грошей, кошти використані виключно в інтересах сім`ї ОСОБА_7 . Не оспорюючи факт і розмір позики грошей відповідачем ОСОБА_5 , його представник просить стягнути з її довірителя половину від позичених коштів, тобто 200 000,00 доларів США.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Дяків Д.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, неодноразово клопотав про призначення судово-технічної експертизи документів, оскільки ставить під сумнів суму позики.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Судом встановлено, що 05.01.2018 року між ОСОБА_4 позикодавцем та ОСОБА_5 за письмовою згодою його дружини ОСОБА_5 укладено договір позики у формі розписки наступного змісту: «05.01.2018 року. Розписка. М. Львів. Я, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Шевченківським РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській обл. 25 січня 2000 р. іпн НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 отримав сьогодні, 05 січня 2018 року суму в розмірі 400000 доларів США від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 . ПІДПИС ОСОБА_5 » Після вищевказаного тексту дружиною ОСОБА_5 - ОСОБА_5 написано наступне (за текстом розписки): «Я, ОСОБА_5 дружина ОСОБА_5 не заперечую проти позики коштів моєму чоловіку ОСОБА_5 . ПІДПИС Кіхтан О.В.» Після вказаного тексту, ОСОБА_5 написано наступне: «Я, ОСОБА_5 зобов`язуюсь повернути отриману суму 400000 доларів США (чотириста тисяч доларів США) до 30 серпня 2018 року. ПІДПИС ОСОБА_5 » (т.1, а.с.13).

Факт одержання відповідачем ОСОБА_5 коштів у доларах США і отримана сума позичених коштів ним не оспорюється, підтверджується розпискою, оригінал якої наданий позивачем, оглянутий судом та долучений до матеріалів справи.

Суд критично оцінює твердження ОСОБА_5 щодо неотримання подружжям зазначеної суми коштів з огляду на визнання відповідачем ОСОБА_5 зобов`язання з погашення суми боргу по указаному борговому документу.

Крім того, з висновку експерта Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатом проведення судово-технічної експертизи №264 від 15.02.2021 року, проведеної саме за клопотанням відповідача - ОСОБА_5 , вбачається, що жодних змін до написання рукописних записів у розписці від 05.01.2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та у графі «отримав сьогодні, 05.01.2018 року суму в розмірі 400000 доларів США від ОСОБА_4 » до відповідного розділового знаку, а саме, до коми після цифри « НОМЕР_5 », шляхом підчисток, травлення, змивання, дописок, дорисовок не проводилось (т.2, а.с.2-4).

Таким чином, висновок експерта містить заключення про незмінність боргового документу та спростовує позицію ОСОБА_5 щодо його підроблення.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Зважаючи на вищевикладене, підстави відхилити вказаний доказ - відсутні.

Крім того, суд зазначає, що відповідачі не спростували жодними доказами наявність грошового зобов`язання з погашення боргу перед ОСОБА_6 , таке зобов`язання стосувалось їх обох, як подружжя, зобов`язання виникло в останніх у період існування шлюбу. Грошові кошти, позичені у ОСОБА_4 05.01.2018 року за відповідною розпискою використані подружжям на погашення боргу перед ОСОБА_6 , що виник за борговим документом розпискою від 05.05.2008 року з терміном виконання до 15.12.2017 року. При цьому, відповідно до напису на цьому ж борговому документі, 15.01.2018 року, ОСОБА_5 повернув позикодавцю 400000,00 доларів США. Таким чином, позичені 05.01.2018 року у ОСОБА_4 кошти у сумі 400000,00 гривень, використані в інтересах сім`ї.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, судом безспірно встановлено, що ОСОБА_5 позичив у позивача грошові кошти 400000,00 доларів США із зобов`язанням їх повернути до 30.08.2018 року, написання розписки ОСОБА_5 не заперечувала, оспорюючи виключно суму, відсутність змін у написанні якої доведена висновком експерта.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

З врахуванням положень ч.2 ст.1047 ЦК України, написання ОСОБА_5 розписки про отримання грошей є доказом отримання їх позичальником від позикодавця ОСОБА_4 .

Відповідачі, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження повернення коштів, отриманих ОСОБА_5 у позику в ОСОБА_4 .

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

З розписки, яка складена 05.01.2018 року між ОСОБА_4 , з однієї сторони, та ОСОБА_5 , з другої сторони, вбачається, що ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 400000,00 доларів США та за домовленістю сторін зобов`язався повернути гроші до 30.08.2018 року, без визначення розміру процентів. При цьому, обов`язок повернення коштів, їх строковість відповідачами не оспорюється.

Отже, розписка про отримання грошових коштів підтверджує грошове зобов`язання і містить зобов`язання про їх повернення.

Суд вважає встановленим правову природу укладеного між сторонами договору та дійшов висновку про укладення саме договору позики.

За правилами ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно вимог ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Таким чином, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі N 6-369цс15, яка з огляду на положення ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами України.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі №6-2861цс15, згідно якої, закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містить обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідачі не повернули позичені у позивача кошти, у строк, зазначений у розписці, якою підтверджується отримання коштів, тобто, не виконали належним чином у зазначений строк взяті на себе зобов`язання, заявлені до відповідачів позовні вимоги є підставними і з відповідачів слід стягнути 400000,00 доларів США, з процентами за користування позикою і 3% річних.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

З урахуванням зазначеної норми, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком процентів від суми позики (боргу) за період з 31.08.2018 року по 30.06.2019 року виходячи з наведеної облікової ставки НБУ за вищевказаний період та у національній валюті українській гривні у загальній сумі 1 634 022.95 (один мільйон шістсот тридцять чотири тисячі двадцять дві) гривні 95 копійок.

Згідно поданого розрахунку, сума 3% річних за період з 31.08.2018 року (дата прострочення) 30.06.2019 року (день звернення до суду), а саме: 304 дні становить 9 994 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) долари США 52 центи.

Суд вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості належним доказом, таким, що проведений фахово та жодними допустимим доказами не спростований.

Згідно ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1, 2 ст.65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , як на момент укладення договору позики, а саме: 05.12.2018 року, так і на час настання зобов`язання з погашення існуючого боргу 30.08.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

В матеріалах справи міститься оригінал боргової розписки, виконаної ОСОБА_5 05.12.2018 року із заявою-згодою ОСОБА_5 на отримання позики її чоловіком, який оглянутий в судовому засіданні. При цьому, відповідачами визнано факт написання ОСОБА_5 рукописного тексту заяви - згоди про позику її чоловіком.

Частиною 4 ст.65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 27.04.2016 року у справі №6-484цс16, суд приходить до висновку про те, що кошти, отримані ОСОБА_5 в інтересах сім`ї, відтак подружжя слід зобов`язати повернути борг в солідарному порядку.

Доводи ОСОБА_5 стосовно витрачання позичених у ОСОБА_4 її чоловіком ОСОБА_5 не в інтересах сім`ї не заслуговують на увагу суду, є голослівними і оцінюються як такі, що надаються з метою уникнення боргових зобов`язань. Твердження щодо внесення змін у текст боргового документу спростовані висновком експерта.

Крым того, доводи представника відповідача ОСОБА_5 про стягнення з нього половини від позиченої суми не ґрунтуються на законі, а отже, уся сума підлягає стягненню солідарно з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , як з подружжя.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та доведеним, підлягає задоволенню у повному обсязі. При стягненні суми боргу в розмірі 400000,00 доларів США слід зазначити переведення іноземної валюти в українську валюту за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, згідно якого на 23.01.2021 року 1 долар США становить 28.06 гривень.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 9605,00 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 541, 610, 611, 612, 625, 631, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.76-82,141,258,259,263-265,268,273,352,354,355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ), на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), суму основного боргу в розмірі 400 000 (чотириста тисяч) доларів США, що в еквіваленті до української гривні складає 11 224 000,00 гривень (одинадцять мільйонів двісті двадцять чотири тисячі ) гривні 00 коп.; проценти від суми позики (боргу) розраховані в порядку ст.1048 ЦК України в сумі 1 634 022 (один мільйон шістсот тридцять чотири тисячі двадцять дві) гривні 95 копійок; три проценти річних від простроченої суми, розрахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, за період з 31.08.2018 року по 30.06.2019 року в сумі 9 994 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) долари США 52 центи, що в еквіваленті на українську гривню становить 280 446,23 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 4802,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 )на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 4802,50 грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мисько Х.М.