Справа № 452/1024/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"12" травня 2021 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

секретаря Макаревич Л.Р.,

із участю: представника позивача адвоката Бобак О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що на підставі договору дарування даний житловий будинок перебуває в його особистій приватній власності; сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому відповідач з 2009 року проживала за вказаною адресою; у кінці 2012 року остання забрала свої речі та покинула будинок, проте її місце проживання там надалі зареєстровано. У зв`язку з тим, що відповідач фактично не проживає у вищезгаданому будинку, позивачу це створює перешкоди у розпорядженні та користуванні ним, зважаючи на комунальні нарахування та неможливість його відчуження; тому просить у судовому порядку визнати відповідача такою, що втратила право на дане житло.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Бобак О.Б. в обґрунтування позовних вимог посилалася на викладені у зверненні до суду обставини, наполягала на задоволенні позову, оскільки її довіритель ставить питання виходячи із захисту права власності.

Відповідач на виклик в суд не з`явилася, хоча повідомлялася у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, із відзивом на позов не зверталася, - тому суд вважає за можливе розглядати справу в її відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечила сторона позивача.

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що вона є сестрою позивача та знає, що у його житловому будинку зареєстрована колишня дружина, котра з 2012 року там не проживає; однакові показання суду надав позивач у формі письмових завірених заяв свідків сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача та свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного:

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 згідно Договору дарування, посвідченого 26.10.2007р. приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Мариняк М.Н. за реєстровим №376 та зареєстрованого у Самбірському МБТІ 04.01.2008 року, реєстраційний №18501063; у будинку, який належить позивачу на праві власності зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_2 , - відповідач по справі, що підтверджується довідкою №3546, виданою КП СМР «ЖЕК» 15.03.2021р. та копією сторінок Будинкової книги.

У судовому засіданні з пояснень представника позивача, а також із представлених письмових доказів установлено, що відповідач фактично не проживає в спірному будинку із 2012 року, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від інших осіб шляхом, який власник вважає прийнятним; отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться у судовому порядку.

Вищевказані докази із наведеними нормами права в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач не проживає в житловому будинку без поважних причин понад один рік, що відповідно є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Окрім цього, судом взято до уваги, що реєстрація місця проживання відповідача в будинку обмежує право позивача у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження майном, а тому згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання; таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право на житло.

За таких обставин, враховуючи вищезазначені положення матеріального права, а також те, що житловий будинок належить на праві приватної власності позивачу, що мають місце істотні умови, які полягають у фактичному тривалому непроживанні відповідача у будинку та створенні перешкод позивачу, як власнику житла у здійсненні ним права користування своїм майном, які позивач вимагає усунути, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на положеннях законодавчих норм, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку вказаного місця проживання.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 21 травня 2021 року повного судового рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача у передбачений ст. 284 ЦПК України порядок і строк.

Суддя