Провадження №2/447/381/21
Справа №447/748/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

17.05.2021 Миколаївський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Бачуна О.І.

за участю секретаря Тремба І.Ю.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві, Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційний втрат та 3% річних у зв`язку із невиконанням рішення суду щодо стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача 11722,74 грн. яка складається із 3% річних та втрат від інфляційних процесів.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що вона отримала виконавчий лист № 466/7304/13-ц від 20.05.2015 року про стягнення із ОСОБА_3 12400,48 грн.. Вказаний виконавчий лист було пред`явлено до виконання як до Миколаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області так і до Сихівського відділу ДВС ЛМУЮ. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24.12.2014 року набрало законної сили 16.04.2015 року, в апеляційному порядку не оскаржувалось. Тобто, із 16.04.2015 року відповідачка дану суму коштів не сплатила та свідомо ухиляється від виконання рішення суду, при цьому має можливість його виконати, оскільки по іншому виконавчому провадженні ОСОБА_3 отримала кошти в сумі 263 191,34 грн.

Крім того, позивачкою отримано виконавчий лист № 466/366/15-ц від 22.10.2015 року про стягнення із ОСОБА_4 коштів на суму 5995,51 грн. матеріальної шкоди та 1206,51 грн. інфляційних втрат. Таким чином, на день звернення до суду кошти позивачу не повернуті. Таким чином завдання шкоди позивачу породжує у відповідача обов`язок відшкодувати завдану шкоду, а тому згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання зобов`язаний сплатити суму боргу із врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. За таких обставин та посилаючись на норми цивільного законодавства України позивач змушена звернутися до суду із даним позовом до відповідача.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 15.04.2020р. відкрито спрощене позовне провадження по справі з повідомленням сторін.

15.07.2020р. Миколаївським районним судом Львівської області винесено заочне рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційний втрат та 3% річних у зв`язку із невиконанням рішення суду щодо стягнення коштів, яким позов задоволено повністю.

15.10.2020р. ОСОБА_3 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення від 15.07.2020р.

02.03.2021р. ОСОБА_3 , подала до суду заяву про застосування строку позовної давності.

02.03.2021р. ОСОБА_3 подала до суду письмові пояснення.

16.03.2021р. представник позивача ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 17.03.2021р. скасовано заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15.07.2020р. №447/748/20. Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційний втрат та 3% річних у зв`язку із невиконанням рішення суду щодо стягнення коштів, призначено судове засідання на 13.04.2021 р.

Позивачка та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовні заяві.

Відповідач в судове засідання не прибула, однак подала до суду письмові пояснення, в яких обгрнутувала свої заперечення у задоволенні позову та просила застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши думку учасників, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного висновку.

Як вбачається із виконавчого лист №466/7304/13-ц від 20.05.2015 року виданого Шевченківським районним судом м.Львова, із ОСОБА_3 стягнено в користь ОСОБА_1 12400,48 грн.. Даний виконавчий лист було повернуто без виконання 29.12.2016 року, у зв`язку із відсутністю майна у боржника. Дане рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24.12.2014 року набрало законної сили 16.04.2015 року, в апеляційному порядку не оскаржувалось. Тобто, із 16.04.2015 року відповідачка дану суму коштів не сплатила.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 23.07.2020року заяву ОСОБА_1 , задоволено, поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа 466/7304/13-ц від 20.05.2015р. та виданого дублікат такого виконавчого листа.

Постановою Львівського апеляційного суду від 02.02.2021р. ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 23.07.2020 скасовано, ухвалено нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 , про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.

Ухвалами Верховного Суду від 15.03.2021р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження поставни Львівського апеляційного суду від 02.02.2021р.

Крім того, позивачем 22.10.2015року отримано виконавчий лист № 466/366/15-ц про стягнення із ОСОБА_4 коштів на суму 5995,51 грн. матеріальної шкоди та 1206,51 грн. інфляційних втрат.

Як вбачається із постанови про закінчення ВП №61537461, виконавчий лист №466/366/15ц виданий 22.10.2015 виконано 03.06.2020р.

Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18 у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 подає розрахунок 3% річних за прострочення грошового зобов`язання на суму 12400 грн. за період 20.05.2015 р. по 10.03.2020р. яка складає 1790,7 грн. а також розрахунок інфляційних втрат за вказаний період, які складають 6136,18грн.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 подає розрахунок 3% річних за прострочення грошового зобов`язання на суму 5995 грн. за період 22.10.2015 р. по 10.03.2020р. яка складає 789,37 грн. а також розрахунок інфляційних втрат за вказаний період, які складають 3006,49 грн.

Однак з даним розрахунком заборгованості суд погоджується частково, виходячи з наступного.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання ОСОБА_3 грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Враховуючи, що позивач звернувся за стягненням інфляційних втрат і річних відсотків за період з дати отримання виконавчих листі, то суд повинен встановити, чи дотримано строки позовної давності. Позивач визначив період для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат із дати отримання виконавчих листів до 10.03.2020( дати підписання позовної заяви), однак позовна заява подана до суду 12.05.2020 тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за період з 12.05.2017року ( три роки з моменту подання позовної заяви ) і до 10.03.2020 ( дата вказана позивачем).

Враховуючи вищевказана, суд вважає, що розрахунок 3% річних із грошових коштів в розмірі 12400,48 грн. за період 12.05.2017 р. по 10.03.2020р. ( Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = Сx3xД:365:100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення(1034), складає 1053,68 грн. Щодо розрахунку інфляційних втрат за вказаний період, то такий становить 2 935,11 грн. ( Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення).

Крім цього, суд вважає, що розрахунок 3% річних із грошових коштів в розмірі 5995,51 грн. за період 12.05.2017 р. по 10.03.2020р. ( Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = Сx3xД:365:100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення(1034), складає 509,44 грн. Щодо розрахунку інфляційних втрат за вказаний період, то такий становить 1 419,09 грн. ( Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення).

Таким чином із поданих доказів та доводів встановлено достатньо підстав вважати, що внаслідок неналежного виконання відповідачем боргових зобов`язань позивач має право на вимоги передбачені ст.625 ЦК України.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності -як самостійної підстави для відмови у задоволенні позову, то така задоволенню підлягає частково, з мотивів наведених вище.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кошти у розмірі 5917 (п`ять тисяч дев`ятсот сімнадцять ) гривень 32 копійки (три відсотки річних та інфляційних втрат) у зв`язку із невиконанням рішення суду

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бачун О. І.