30 квітня 2021 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Жукової В.Е., розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина,
28 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона із відповідачем є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З 2017 року їхні стосунки припинилися, з того часу відповідач проживає окремо, про сина не піклується, участі у його вихованні та утриманні не приймає.
Малолітній ОСОБА_3 проживає разом з позивачем, яка вирішує усі питання, пов`язані з розвитком і вихованням дитини, слідкує за станом його здоров`я.
Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання сина, здобуття ним повної загальної середньої освіти, матеріально сина не утримує.
Посилаючись на вказані вище обставини, ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3 та стягнути з нього аліменти на утримання сина.
06 січня 2021 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 02 лютого 2021 року.
У зв`язку з неявкою відповідача підготовче засідання було відкладене і призначене на 15 березня 2021 року.
15 березня 2021 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 08 квітня 2021 року.
У зв`язку з першою неявкою відповідача до суду для розгляду справи по суті, судове засідання було відкладене і призначене на 30 квітня 2021 року.
У судове засідання позивач не з`явився. До початку судового розгляду представник позивача - адвокат Кравченко О.В. надала суду заяву, у якій просила справу розглядати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав.
Представник третьої особи надав суду висновок № 01-10/131 від 11.03.2021 районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району як органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та заяву, у якій просив розглянути справу за відсутності представника третьої особи, підтримав висновок та просив ухвалити рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Зазначені документи надійшли на адресу суду 15.03.2021.
Інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.
Відповідно до ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного вище, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд установив такі обставини справи.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 15.07.2014, актовий запис № 433.
Відповідно до акту про фактичне проживання від 19.11.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до акту про фактичне проживання від 19.11.2020 ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_1 з червня 2014 року до грудня 2017 року.
Згідно із довідкою № 61, виданою Запорізькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів «Основа» Запорізької міської ради Запорізької області 01.02.2021, малолітній ОСОБА_3 навчається у 1-Б класі цієї школи. Дитину до школи приводить і забирає мати. Батько з моменту вступу до школи і дотепер контакту зі школою не підтримує, з учителями не спілкується.
Згідно із декларацією про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-6РМР-6200 від 09.11.2018, довіреною особою малолітнього пацієнта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначена ОСОБА_1 .
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 31.10.2019, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10», ОСОБА_3 на прийоми до лікаря приходить з матір`ю, яка рекомендації та призначення виконує в повному обсязі.
Згідно із листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» № 01-08/218 від 07.02.2020 дитячу амбулаторію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує разом з матір`ю. Піклування про стан здоров`я та догляд за дитиною, супровід при відвідуванні лікарів здійснює його мати.
Відповідно до висновку № 01-10/131 від 11.03.2021 районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведено обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами обстеження встановлено, що в квартирі створено всі необхідні умови для життя та виховання малолітнього ОСОБА_3 . У ході бесіди з ОСОБА_3 він повідомив, що свого батька не знає, ніколи його не бачив, не отримував від нього подарунків. Хто такий ОСОБА_2 дитина взагалі не знає. За результатами засідання, орган опіки і піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.
Положеннями ст. 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
У ч. 4 ст. 155 СК України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставою позбавлення батьківських прав є ухилення матір`ю, батьком від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення зазначеної норми дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
На цьому неодноразово наголошував і Верховний Суд, зокрема у постановах у справі № 631/2406/15-ц від 13.03.2019, у справі № 753/2025/19 від 06.05.2020.
Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вимог чинного законодавства, суд вважає встановленим та доведеним факт того, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що виявляється в небажанні відповідача утримувати та виховувати сина, ОСОБА_3 . Про це свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачив дитину, не надає жодної допомоги на утримання дитини, не проявляє інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, не забезпечує будь-якими продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, канцелярським приладдям, іграшками тощо. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка щодо дитини, відповідач не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання сина.
Суд бере до уваги висновок органу опіки і піклування, у якому зазначено, що малолітній ОСОБА_3 взагалі не знає, хто такий ОСОБА_2 , що свідчить про абсолютну відсутність батька в житті дитини.
Також суд ураховує, що ОСОБА_2 неодноразово повідомлявся судом у встановленому законом порядку про день, час та місце розгляду справи. Водночас, у жодне судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, що, на думку суду, також свідчить про байдужість відповідача до його дитини.
За таких обставин, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд доходить висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 . Відтак, позовна вимога про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними Частина 3 статті 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.
Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно до вимог ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Розмір аліментів, який просить стягнути позивач відповідає приписам ч. 5 ст. 183 СК України щодо стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів.
З огляду на те, що відповідач, ОСОБА_2 , не утримує матеріально свою дитину у добровільному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду справи, позовну вимогу про стягнення аліментів слід задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав, що підтверджується квитанцією АТ «Акцент-Банк» № 37843707 від 23.12.2020.
Від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів позивач звільнений на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011
Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав слід стягнути з відповідача на користь позивача у повному обсязі, а сума судового збору за вимогу про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 273, 280, 282, 288, 289, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо його сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду за вимогою про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір у сумі 840,80 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір у сумі 840,80 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 15.5 розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).
Відповідач: ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Повне рішення суду складене 30 квітня 2021 року.
Суддя К.В. Гашук