КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7460/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня2021 року місто Київ

справа № 382/1508/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Борисової О.В.,

суддів Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви, постановлену під головуванням судді Кисіль О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:

розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , укладений 10 липня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Абінського районного управління реєстрації актів цивільного стану Краснодарського краю Російської Федерації, актовий запис №280, без надання строку на примирення.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 18 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 18 лютого 2021 року позовну заяву знову залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу у зв`язку із неусуненням недоліків.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що дійсно відповідач є громадянином Російської Федерації та як вбачається з його копії посвідки місцем його реєстрації значиться: АДРЕСА_1 .

Вказувала, що сторони постійно проживали за однією адресою по АДРЕСА_2 , а тому останнім відомим місцем проживання відповідача для неї є саме вказана адреса.

Вважає, що відсутність місця реєстрації відповідача не є перешкодою у відкритті провадження у даній справі, оскільки, як зазначалося в позовній заяві сторони мають від подружнього життя неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , яка перебуває на її утриманні та проживає разом з неюна території України по АДРЕСА_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , відтак, при визначенні підсудності справи має застосовуватися ч.2 ст.28 ЦПК України, а не ч.9 та ч.10 ст.28 ЦПК України.

Зазначала, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що реалізація відповідачем права на вільний вибір місяця реєстрації чи проживання не має права обмежувати її на розірвання шлюбу, подальше збереження якого вона вважає неприйнятним.

Посилалася на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом першої інстанції до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській областібуло направлено запит з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача.

З довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в містіКиєві та Київській області №214 від 11 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 , 1984 року народження за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрованим не значиться.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 18 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків не пізніше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суддя виходив з того, що відповідач є громадянином Російської Федерації, не зареєстрований в Київській області. В матеріалах справи відсутні докази його перебування на території України на законних підставах на даний час. З копії посвідки на постійне проживання, яка наявна в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_4 25 лютого 2015 року зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Також в ухвалі було зазначено, що в позовній заяві відсутнє посилання на докази, як і відсутні самі докази того, що на утриманні у позивачаперебуває неповнолітня дитина та в позові позивач не зазаначає дійсне місце реєстрації відповідача по справі, а також інші відомості передбачені ч.ч.9,10 ст.28 ЦПК України.

На виконання вимог ухвали від 18 січня 2021 року позивачем була надана заява про усунення недоліків від 25 січня 2021 року, в якій остання, вказувала на те, що строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується, а, отже, відповідач перебуває на території України на законних підставах. При цьому просила врахувати, що нею помилково було зазначено прізвище відповідача « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_6 ».

Зазначала, що дійсне місце реєстрації відповідача АДРЕСА_1 .

До заяви позивач надала акт обстеження, з якого вбачається, що ОСОБА_3 2011 року народження зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає останні вісім років зі своєю матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . З початку листопада минулого року в будинку за цією адресою більше ніхто не мешкає. Дитина перебуває на утриманні матері.

02 лютого 2021 року судом першої інстанції було направлено запити до Органу реєстрації Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області та до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області запит з метою отримання інформації про те, чи зареєстрований ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки Яготинської міської ради №03-12/268 від 04 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 на території Яготинської територіальної громади не зареєстрований.

Згідно довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області №1850 від 11 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований не значиться.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 18 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків не пізніше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суддя виходив з того, що позивач вказує адресу: АДРЕСА_2 , як останнє відоме місце проживання відповідача в Україні. При цьому, враховуючи, що відповідач є громадянином Російської Федерації, то в матеріалах справи відсутні докази його перебування на території України на законних підставах на даний час. З копії посвідки на постійне проживання, яка наявна в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_4 25 лютого 2015 року зареєстрований в АДРЕСА_1 , що суперечить наданій інформації з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в містіКиєві та Київській області.

Також в ухвалі зазначено, що в позові позивач не зазначає дійсне місце реєстрації відповідача по справі, а також інші відомості передбачені ч.ч.9,10 ст.28 ЦПК України.

На виконання вимог ухвали від 18 лютого 2021 року позивач 16 березня 2021 року надала заяву, в якій вказувала на те, що сторони постійно проживали за однією адресою по АДРЕСА_2 , а тому останнім відомим місцем проживання відповідача для неї є саме вказана адреса.

Зазначала, що відсутність місця реєстрації відповідача не є перешкодою у відкритті провадження у даній справі, оскільки, як зазначалося в позовній заяві сторони мають від подружнього життя неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , яка перебуває на її утриманні та проживає разом з неюна території України по АДРЕСА_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , відтак, при визначенні підсудності справи має застосовуватися ч.2 ст.28 ЦПК України, а не ч.9 та ч.10 ст.28 ЦПК України.

Посилалася на те, що якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу у зв`язку із неусуненням недоліків.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд виходив з того, що відповідач не має на території Яготинського району Київської області зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання чи перебування, та невідомо про наявність у відповідача майна та постійного місця роботи в Україні.Проте такі відомості мають вирішальне значення для визначення територіальної юрисдикції (підсудності) даної справи.

В ухвалі суд також зазначено, що з матеріалів справи не вбачається, що позивач зверталася в порядку ст.29 ЦПК України до Верховного Суду з метою визначення підсудності, за таких обставин недоліки заяви належним чином не усунуто, тому відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України заява вважається неподаною та повертається позивачу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Вимоги до форми і змісту позовної заяви викладені у ст.175 ЦПК України, згідно вимог якої у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

У частині 3 статті 175 ЦПК зазначено, що повинна містити позовна заява.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною першою статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Предметом позову у данійсправі є розірвання шлюбу.

Позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (частина друга статті 28 ЦПК України).

В розумінні даної норми, альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин (стан здоров'я, малолітні діти тощо) позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Згідно з частиною дев'ятою статті 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Частиною 16 статті 28 ЦПК України визначено, що позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 2 частини першої та дев'ятої статті 187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Частиною десятою статті 187 ЦПК України передбачено, що якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Аналіз вказаних норм процесуального права дає підстави для висновку, що у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Крім того, Конституцією України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (стаття 9).

22 січня 1993 року в Мінську (Республіка Білорусь) в рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція).

10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію та 14 липня 1995 року вона набула чинності для України.

Застосовується Конвенція у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном.

Частиною другою статті 1 Конвенції передбачено, що громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратури й інших установ других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред'являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони.

Відповідно до статті 28 Конвенції по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу.

По справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви подружжя проживає на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також установи цієї Договірної Сторони. По справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя (стаття 29 Конвенції).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зазначила адресу його проживання як: АДРЕСА_2 .

Усуваючи недоліки, які викладені в ухвалі суду від 18 січня 2021 року позивач подала заяву, в якій зазначила що на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина, на підтвердження чого надала акт обстеження Яготинської міської ради від 22 січня 2021 року та вказала на те, що дійсне місце реєстрації відповідача АДРЕСА_1 .

Усуваючи недоліки, які викладені в ухвалі суду від 18 лютого 2021 року позивач подала заяву, в якійпосилалася на те, що останнім їй відомим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_2 та зазначала, що неповнолітня донька - ОСОБА_3 перебуває на її утриманні та проживає разом з нею на території України по АДРЕСА_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , відтак вважала, при визначенні підсудності справи має застосовуватися ч.2 ст.28 ЦПК України, а не ч.9 та ч.10 ст.28 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею за вказаною адресою проживає малолітня дочка ОСОБА_3 , 2011 року народження, яка перебуває на утриманні позивача, що підтверджується актом обстеження, складеним депутатом Яготинської міської ради від 22 січня 2021 року.

Факт проживання та перебування на утриманні позивача малолітньої дитининадає позивачу право на вибір підсудності справи про розірвання шлюбу відповідно до вимог статті 28 ЦПК України.

Крім того, останнім відомим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_2 .

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 разом з малолітньою дочкою проживає за адресою: АДРЕСА_2 , вказана адреса є також останнім відомим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 , а відтак колегія суддів приходить до висновку, що вказана справа відноситься до юрисдикції Яготинського районного суду Київської області.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції вищевказаного не врахував, а тому дійшов передчасного висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: