Справа № 211/486/21
Провадження № 2-о/211/25/21
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
13 травня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Середньої Н.Г.,
при секретарі Зайцевій А.М., Бехало В.В.,
з участю: заявника ОСОБА_1 , представника заявника - адвоката Ямкового В.І., представника заінтересованої особи - Маркози Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в особі Довгинцівсько-Металургійного міжрайонного відділу Державної міграційної служби України в місті Кривий Ріг, про встановлення факту постійного проживання на території України,
заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою та просить суд встановити факт постійного проживання його на території України в період з 05.12.1988 по 19.03.1990, станом на 24 серпня 1991 року, посилаючись на неможливість отримання ним паспорту громадянина України. В обґрунтування заяви зазначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баку Азербайджанської РСР та до 1988 року постійно там проживав. На початку 1988 року у зв`язку із сімейними обставинами та навчанням він переїхав на постійне місце проживання до м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, де в період з 05.12.1988 по 19.03.1990 постійно проживав по АДРЕСА_1 . 19.03.1990 він був знятий з місця реєстрації за вказаною адресою у зв`язку з призовом для проходження військової служби в радянській армії у військовій частині № НОМЕР_1 . В подальшому, після проходження військової служби, він знову зареєстрував своє місце проживання по АДРЕСА_1 . де постійно проживав до 18.12.1994. Потім він змінив своє місце проживання та зареєстрував його по АДРЕСА_2 , 02.09.1997 він знову змінив місце проживання та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а з 06.02.2015 він зареєстрований по АДРЕСА_4 . Весь цей час він проживав на підставі спочатку тимчасової посвідки на проживання від 25.06.1999. потім по тимчасовій посвідці на проживання від 30.04.2002, згодом йому було видано посвідку на постійне проживання від 06.11.2012, а у зв`язку із досягненням ним 45-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 він отримав посвідку на постійне проживання з терміном дії до 13.08.2030. 21.12.2020 йому оформлено посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон. З метою оформлення громадянства України він звернувся до заінтересованої особи із відповідною заявою, однак отримав роз`яснення, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території України, повинна подати документ, який підтверджує факт постійного його проживання на цій території. а такі документи, як будинкові (господарські) книги, різноманітні довідки (форми: А 16,17) житлово-експлуатаційних контор, тощо, можуть слугувати лише підставою для звернення особи до суду про встановлення зазначеного факту, тому враховуючи викладене, просить заявлені вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 15 березня 2021 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали.
Заявник суду пояснив, що він приїхав до м. Кривого Рогу в 1988 році та навчався в авіаційному коледжі, де і був зареєстрований, а з березня 1990 року він проходив службу в Мурманську Російської Федерації. Після повернення він продовжив навчання.
Представник заінтересованої особи Довгинцівсько-Металургійного міжрайонного відділу в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Маркоза Н.О. при винесенні рішення покладалась на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що приїхав проживати в м. Кривий Ріг в 1988 році. Заявник - товариш його рідного брата, вони підтримували зв`язок з 1988 року, потім ОСОБА_1 призвали до армії, а потім він повернувся та далі проживав в м. Кривому Розі, на ОСОБА_4 переїхав разом з батьком.
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що заявника знає як курсанта з 1-го курсу, весь час бачила його з 1988 по 1991 роки, в авіаучилищі, де вона працювала, тоді були казарми, там і проживали курсанти, по АДРЕСА_1 .
Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він з вересня 1990 року проживав в м. Кривому Розі, в1991 році ОСОБА_1 уже навчався, був на кілька курсів старший нього, жив на Змичці в м. Кривому Розі.
Вислухавши пояснення заявника та його представника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Як встановлено судом, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 22 серпня 1970 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Баку, Азербайджанської Республіки (а.с. 7 копія свідоцтва), де 06 листопада 1986 року отримав паспорт (а.с. 8-11).
За інформацією відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної в місті ради від 28.12.2020, в період з 05.12.1988 по 19.03.1990 та з 06.02.1992 по 18.12.1994 ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12)
Заявник просить встановити вказаний факт з метою отримання права громадянства за пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство».
У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.
У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, (далі Порядок № 215), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
У пункті 44 Порядку № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Порядок № 215 відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
Абзацом першим пункту 1 Порядку № 215 передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.
Згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку № 215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні.
Підпунктом «а» пункту 7 Порядку № 215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;
Згідно з пунктом 8 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи покази свідків, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог та вважає можливим встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 в період з 05.12.1988 по 19.03.1990, тобто у період до 24 серпня 1991 року, на території України.
Судові витрати відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд
заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Баку, на території України у період з 05.12.1988 по 19.03.1990 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 17.05.2021.

Суддя Н.Г.Середня