Справа № 368/622/20
Рішення

Іменем України

"05" квітня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Балацька В.В.

За участі сторін:

Сторона позивача:

Позивач - ОСОБА_1 .

Представник позивача - адвокат Клапчук Ф.П.

Сторона відповідача:

Відповідач - ОСОБА_2 .

Представник відповідача - адвокат Лисюк О.В.

Відповідач - ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5 .

Представник відповідача - адвокат Матюшенков Д.В.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Руденко Андрій Володимирович, приватний нотаріус Кулініченко Микола Григорович, про визнання недійсним договору міни житлового будинку та земельної ділянки, визнання недійсним договору дарування квартири, суд, -

В С Т А Н О В И В :

15.06.2020 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору міни житлового будинку та земельної ділянки, визнання недійсним договору дарування квартири, (а.с., 2 - 6), в якій позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого:

1. Визнати недійсним договір міни від 02.07.2019 p., що був посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Руденком A.B. за №1313 та укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , згідно якого було здійснено обмін житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 та квартири за адресою АДРЕСА_2 .

2. Визнати недійсними договір дарування від 18.07.2020 p., що був приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Кулініченком М.Г. за №1096 та укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно якого було подаровано квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальій честині позовної заяви обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права:

Згідно свідоцтва про право власності від 23.01.2009 р. за № НОМЕР_1 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.2009 р. за №1-122, що були видані державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Воловенко Р.П. Коваль (далі-Позивач) належав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 .

Також, згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯМ №737545 земельна ділянка площею 0,0778 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за вищевказаною адресою, кадастровий номер :01:448:0022.

У Позивача одним із спадкоємців та найближчих членів сім`я була дочка ОСОБА_6 .

З 1970-х років та по липень 2019 року Позивач проживала у вищевказаному житловому будинку сама. Іншого житла у Позивача не було.

Оскільки Позивач через похилий вік, поганий стан здоров`я та наявність ряду хронічних захворювань не могла та не може на даний час обходитись без сторонньої допомоги, на весні 2019 року дочка Позивача ОСОБА_6 та її онучка ОСОБА_2 (далі-Відповідач) запропонували Позивачу, що вони будуть допомагати їй доглядом та утриманням. При цьому, дочка ОСОБА_6 повідомила Позивачу, що їй та Відповідачу буде набагато зручніше доглядати за Позивачем якщо вона буде проживати ближче до них. Крім того, в них немає можливості та часу здійснювати підтримування та обслуговування будинок, земельну ділянку, а тому краще буде якщо Позивач буде проживати в квартирі. У зв`язку з чим запропонували здійснити обмін житлового будинку Позивача на квартиру.

Через деякий час дочка Позивача ОСОБА_6 повідомила, що є квартира за адресою АДРЕСА_2 , яку власники готові обміняти на будинок та земельну ділянку Позивача за адресою АДРЕСА_1 .

Дочка Позивача ОСОБА_6 повідомила їй, що квартира знаходиться поблизу неї, в гарному стані та їй буде зручніше допомагати Позивачу в її утриманні та догляді.

Оскільки Позивач дійсно потребувала догляду та допомоги, вона погодилась на обмін житлового будинку на земельну ділянку, тому що тільки за такої умови вона могла розраховувати на допомогу дочки.

Після згоди Позивача дочка ОСОБА_6 самостійно підготувала всі документи для укладання договору міни. 02.07.2019 р. дочка привезла Позивача до приватного нотаріуса Руденка A.B. Нотаріусом були підготовленій необхідні документи по обміну, а саме"договір міни, який Позивач особисто не читала та лише підписала.

В подальшому через деякий час дочка ОСОБА_6 звернулась до Позивача та сказала що потрібно ще раз поїхати до нотаріуса для того щоб підписати документи, згідно яких переоформити квартиру на онуку, тобто Відповідача. При цьому, дочка та онука знову пообіцяли що будуть доглядати та допомагати Позивачу.

18.07.2019 р. дочка привезла Позивача до приватного нотаріуса Кулініченка М.Г., де нотаріусом були підготовлення документи на дарування квартири Позивача Відповідачу. Знову ж таки Позивач не читала складених нотаріусом документів та лише їх підписала.

Позивач для того щоб гарантувати собі надання відповідної допомоги з боку Відповідача погодилась переоформити квартиру на Відповідача.

В дійсності причиною переоформлення квартири було не бажання Позивача подарувати Відповідачу, а бажання отримувати від неї допомогу взамін її квартири.

Позивач ніколи не мала наміру розпоряджатись належним їй нерухомим майном, як було зазначено вище, спірний квартира були і є її єдиним житлом, договір дарування вона не мала наміру укладати та підписувати.

Через деякий час після оформлення та підписання Позивачем документів щодо міни будинку на квартиру та щодо дарування квартири Відповідачу, Відповідач та дочка Позивача все рідше і рідше навідувались до Позивача, все менше і менше надавали їй допомогу. На даний час Відповідач та дочка Позивача майже не приходять та взагалі не здійснюють догляд та не допомагають.

З підстав зазначених нижче Позивач вважає, що договору міни та дарування слід визнати недійсними та визнати за нею право власності на житловий будинок і земельну ділянку.

Щодо підстав визнання недійсним договору міни.

За змістом ч. 1 ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого нравочину.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду у п. 23 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини.

Серед іншого, тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, та інші обставини, які впливають на прийняття рішення відчужувачем у вкрай тяжкій ситуації.

Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин.

Позивач тяжко хворіла на моменту укладання договору міни та не могла обходитись без сторонньою допомоги, а тому для того щоб її дочка та онука, тобто Відповідач, надавали їй допомогу не мала іншого виходу та вимушена була укласти договір міни будинку на квартиру.

Відповідно до судової практики і для того, щоб визнати правочин недійсним з підстав передбачених ст. 233 Цивільного кодексу України, в сукупності необхідно мати такі підстави, зокрема:

- наявність у особи, що вчинює правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини;

- правочин, повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин;

- правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки;

- особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

На думку Позивача всі вищезазначені обставини були наявні при укладанні та підписаннні договору міни.

Окремо необхідно вказати, що що при розгляді зазначеної категорії справ потрібно враховувати такі фактори, як майновий і психічний стан осіб та їх близьких напередодні й на момент вчинення правочину; співмірність наданих послуг із вартістю переданого за правочином майна; наявність іншого житла або іншого місця помешкання в разі відчуження житла, а також враховувати їх вплив на формування волевиявлення сторін.

Щодо підстав визнання недійсним договору дарування.

З роз`яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суду необхідно встановити: вік позивача, його стан здоров`я та потребу у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, тощо.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття Позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення її під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за вищезазнаеними обставинами.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним.

Аналогічні правові висновки міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14; від 21 жовтня 2015 року№ 6-202цс15; від 02 грудня 2015 року № 6-2087цс15; від 16 березня 2016 року № 6-93цс16.

Такі ж висновки по одній із подібних справ Верховний Суд виклав у постанові від 1.08.2018 р. у справі №445/1011/17.

Позивач посилаючись на загальні підстави для визнання спірного договору недійсним (статті 203, 215 ЦК України) обґрунтовує свої вимоги тими обставинами, що вона не мала наміру дарувати будь-кому свою квартиру, яка є її єдиним житлом, і в якому вона постійно проживає, в тому числі і на даний час.

Отже, спірний договір дарування було укладено внаслідок помилки, а тому його слід визнати недійсними. Під час укладення оспорюваного договору волевиявлення Позивача не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування. Позивач діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого Відповідач буде здійснювати догляд за нею, тобто помилялася щодо правової природи правочину.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю у Позивача під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність, відповідно до ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, такий договір дарування повинен бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов 'язані з його недійсністю.

Згідно ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 4, 174, 175 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 203, 215, 216, 229, 233, 236, 717 Цивільного кодексу України, - позивачка просила суд задовольнити позовні вимоги, які містяться в прохальній частині її позовної заяви.

15.06.2020 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи була визначена суддя Кагарлицького районного суду Шевченко І.І., ( а.с., 23).

18.06.2020 року суддею Кагарлицького районного суду Київської області Шевченко І.І. було подано заяву про самовідвід, ( а.с., 24).

18.06.2020 року Кагарлицьким районним судом Київської області (під головуванням судді Шевченко І.І.) було винесено ухвалу, ( а.с., 25 - 26), згідно з якою заяву про самовідвід судді Шевченко І.І. у справі № 368/622/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Руденко Андрій Володимирович, приватний нотаріус Кулініченко Микола Григорович, про визнання недійсним договору міни житлового будинку та земельної ділянки, визнання недійсним договору дарування квартири, - задоволено.

Справу передано до канцелярії Кагарлицького районного суду Київської області для повторного автоматизованого розподілу справи між суддями відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України.

19.06.2020 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., ( а.с., 27).

07.07.2020 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 189, 197 - 200, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 09 год. 00 хв. 31.07.2021 року.

30.07.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява представника позивачки ОСОБА_1 , - адвоката Клапчука Ф.П. про забезпечення позову, (а.с., 45 - 47), в якій позивачка просила суд винести судовен рішення у виді ухвали, на підставі якої:

1. Накласти арешт та заборони відчуження на наступне спірне майно:

- житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,0778 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за вищевказаною адресою, кадастровий номер :01:448:0022, за адресою АДРЕСА_1 ;

- квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Свої вимоги про забезпечення позову представник позивача в мотивувальній частині заяви обгрунтовував наступними фактичними обставинами та нормами права:

ОСОБА_1 (далі-Позивач) звернулась до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (далі-Відповідач) про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки.

Предметом розгляду справи є спірне майно, а саме:

- квартира за адресою АДРЕСА_2 ;

- житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка площею 0,0778 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за вищевказаною адресою, кадастровий номер :01:448:0022.

Згідно ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред 'явлення позову, так і на будь- якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується:

- накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

- забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 2 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

На даний час вказане спірне майно перебуває у володінні та розпорядженні Відповідачів, щодо нього не встановлено будь-яких заборон та обмежень, що дає Відповідачам можливість використовувати та розпоряджатись ним на власний розсуд.

Право власності на квартиру, житловий будинок та земельну ділянку оформлено на Відповідачів, які на даний час не визнають прав Позивача на спірне майно, що порушує її права.

Таким чином, Відповідачі порушують законні права Позивача на спірне майно, що викликає у Позивача побоювання про можливе відчуження Відповідачем спільного майна без згоди відома Позивача в процесі судового розгляду.

Крім цього, на Відповідачів можуть впливати інші особи, до яких вони можуть звертатися, та можуть підштовхнути їх до вчинення дій щодо відчуження спірного майна.

Тобто існує реальна загроза унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача.

Враховуючи те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам Позивача (відчуження спільного майна), що може ускладнити виконання прийнятого судом рішення, тому до ухвалення судом рішення за даним позовом необхідно вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спільне майно та встановлення заборони на його відчуження.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 151 Цивільного процесуального кодексу України, - представник позивача просив суд задовольнити вимоги, які викладені в мотивувальній частині заяви про забезпечення позову.

31.07.2020 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 14 год. 00 хв. 01.10.2020 року в зв`язку з неявкою в судове засідання всих учасників процесу, ( а.с., 56).

Такий тривалий час між судовими засіданнями обумовлений тією обставиною, що головуючий по даній справі, - суддя Закаблук О.В. з 01.08.2020 рокеу по 01.09.2020 року відбував в чергову оплачувану відпустку, а в вересні місяці були призначені вже інші справи до розгляду.

31.07.2020 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, ( а.с., 59 - 60), згідно з якою заяву про забезпечення позову залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків, які були допущені при поданні заяви про забезпечення позову (несплата при поданні судового збору).

01.10.2020 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмове клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 , - адвоката Лисюк О.В. про залучення до участі в справі третіх осіб, в якому вона просила суд залучити до участі в справі в якості третіх осіб приватних нотаріусів Кулініченка Миколу Григоровича та ОСОБА_8 , оскільки вищевказані особи посвідчували оскаржувані договори (дарування, міни), та в силу ст. 53 ЦПК України даний спір впливає на їх права та обов`язки.

01.10.2020 року Кагарлицьким районним судом (під головуванням судді Закаблука О.В.) винесено ухвалу про забезпечення позову, ( а.с., 67 - 71), згідно з якою:

1. Заяву про вжиття заходів, - забезпечення позову, поданої представником позивача, - адвокатом Клапчуком Федором Петровичем в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, - задоволено.

2. Накладено арешт та заборонити відчуження нерухомого майна:

- житловий будинок, який розміщений за адресою: АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею 0,0778 га з цільовим призначенням, - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:448:0022, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартиру, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_4 .

3. Особи, винні в порушенні заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

4. Копію ухвали направлено сторонам по справі.

01.10.2020 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, ( а.с., 78 - 84), згідно з якою:

1. Заяву представника відповідача ОСОБА_2 , - адвокат Лисюк О.В. про залучення до участі в даній справі в якості третіх осіб, - задоволено.

2. Залучено до участі в справі № 368/622/20, провадження № 2 - з/368/7/20, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

- приватного нотаріуса Кулініченка Миколу Григоровича, адреса: АДРЕСА_5 , тел.: (045) 736 - 08 - 81;

- приватного нотаріуса Руденка Андрія Володимировича, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул.ю Каштанова, будинок № 7, тел.: (050) 631 - 20 - 38.

3. Роз`яснено третім особам, що не заявляють самостійних вимог на предмет позову, -

- приватному нотаріусу ОСОБА_9 , адреса: АДРЕСА_5 , тел.: (045) 736 - 08 - 81;

- приватному нотаріусу ОСОБА_8 , адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул.ю Каштанова, будинок № 7, тел.: (050) 631 - 20 - 38, -

- що на підставі ч. 1 ст. 181 ЦПК України вони мають право подати письмове пояснення щодо позову, встановивши строк на подання такого пояснення, - до 21.10.2020 року.

4. Копію ухвали надіслати сторонам по справі.

5. В зв`язку з залучення третіх осіб оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 16 год. 00 хв. 21.10.2020 року.

21.10.2020 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 16 год. 00 хв. 12.11.2020 року в зв`язку з неявкою третіх осіб Приватних нотаріусів).

06.11.2020 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява третьої особи, - приватного нотаріуса Кулініченка Миколи Григоровича, ( а.с., 99), в якій третя особа зазначила наступне:

- Прошу цивільну справу №368/622/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 та інших, в частині визнання недійсним Договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2 , посвідченого мною, ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області, 18 липня 2019 року за реєстровим № 1096, слухати без моєї особистої присутності в суді.

Одночасно хочу зауважити, що при моїй особистій повазі до позивача і, підтримуючи позицію представника позивача адвоката Клапчука Ф.П., який заперечував проти задоволення клопотання щодо залучення нотаріусів до участі у розгляді справи тому, що Рішення по даній справі жодним чином не стосується законних прав та інтересів приватних нотаріусів, я погоджуюсь з будь-яким рішенням суду по даній справі, але не підтримую позов у частині визнання недійсним вищевказаний Договір дарування квартири з наступних підстав:

1. Я, як нотаріус, при вчиненні даної нотаріальної дії в повному обсязі дотримувався принципів законності, обґрунтованості, національної мови, доступності, гарантованості охорони і захисту безспірних прав осіб та сприяння здійснення їхніх прав і охоронюваних законом інтересів, дотримувався таємниці вчинюваної нотаріальної дії, передбачених Цивільним кодексом України від 16.01.2003 № 435-IV в частині дарування майна ст.ст. 207, 208, 209, 210, 211, 647, 717, 718, 719, 720, 721 та ст.ст.8, 34 п. 1, 41-46, 46-1, 47, 52, 54, 55 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-ХІІ та вимоги, визначені «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595.

Текст Договору дарування квартири № 1096 від 18 липня 2019 року, а не 2020 року, як вказано у позовній заяві, повністю заперечує надумані вимоги в частині визнання договору недійсним, а саме в Договорі дарування квартири чітко зазначено:

- Сторонам нотаріусом вголос роз`яснено приписи цивільного законодавства, що регулюють укладення договору дарування, та підстави визнання договору недійсним;

- Договір прочитаний Сторонам вголос та ними особисто;

- укладення Договору не пов`язане із виконанням Обдаровуваною будь яких дій майнового або немайнового характеру на користь Дарувальника тепер або у майбутньому;

- своїми підписами на Договорі Сторони підтверджують, суть Договоговору зрозуміла, укладення договору відповідає їхнім інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі, а також Сторони підтверджують, що не позбавлені дієздатності, не перебувають під опікою та піклуванням, не страждають на хворобу, яка перешкоджала б усвідомити суть договору, вільно його прочитати чи почути прочитане, цей правочин вчинявся за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукали вчинити його на вкрай невигідних умовах, він не є фіктивним та удаваним;

Факт дарування майна відбувся не між чужими людьми, а між кровними родичами: від бабусі - її онучці, мати якої є рідною дочкою Дарувальника. Дарувальник та Обдаровувана особисто, без будь-якого примусу зі сторони, з`явилися до нотаріуса та чітко і однозначно заявили про свої наміри: Дарувальник - подарувати, Обдаровувана - прийняти у дарунок вищевказану квартиру.

09.11.2020 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмове пояснення третьої особи, - приватного нотаріуса Руденка Андрія Володимировича, ( а.с., 100 - 102), в якому вказано наступне:

Ознайомившись з позовними вимогами ОСОБА_1 , щодо визнання недійсним Договору міни квартири на житловий будинок і земельну ділянку, що був посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Руденком A.B. 02 липня 2019 року за номером реєстру 1313, вважаю що, вони не підлягають задоволенню, зважаючи па наступні обставини, а також на те, що цей договір було посвідчено з суворим дотриманням вимог чинного законодавства України.

Так, керуючись діючим законодавством України, у тому числі гл. 4 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зареєстрованого Міністерством юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595) /або ж далі за текстом - Порядок/, перед посвідченням договору мною було встановлено повну цивільну дієздатність сторін за договором, у т.ч. встановлено і повну цивільну дієздатність ОСОБА_1 , яка чітко усвідомлювала значення своїх дій і вільно керувала ними, розуміючи при цьому обставини, які мали для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, не перебуваючи при цьому у стані, який би перешкоджав їй усвідомлювати суті вчинюваних нею дій щодо укладення вказаного договору міни.

При чому, керуючись гл. 6 розділу І Порядку, до вчинення правочину мною, нотаріусом, було встановлено дійсні наміри сторін за договором міни, у т.ч. і дійсні наміри ОСОБА_1 , як однієї зі сторін за цим же договором, і мною було також пересвідчено, що волевиявлення обох сторін договору міни, у т.ч. і волевиявлення ОСОБА_1 , є вільним і відповідає власній волі кожного з них.

Окрім цього, у самому договорі міни та у своїх письмових та усних заявах сторони по договору щодо своєї повної цивільної дієздатності та вільного волевиявлення і дійсних намірів сторін зазначили таке:

- у п. 1.1.: «За цим договором Сторона один зобов`язується передати Стороні два у власність належну їй на правах приватної власності квартиру, зазначену у п. 1.2 цього договору, а Сторона два взамін також зобов`язується передати Стороні один у приватну власність житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами і земельну ділянку, що разом зазначені у п. 1.3 цього договору.»;

- у п. 1.5.: «Сторони за цим договором стверджують, що вони не обмежені в праві укладати правочин, не визнані в установленому порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору міни...»:

- у п. 1.8.: «Сторони за цим договором стверджують, що відчужувані за цим договором квартира, житловий будинок і земельна ділянка коленим з них оглянуто. Недоліків, які б перешкоджали використанню цих нерухомих об`єктів за цільовим призначенням, на момент огляду виявлено не було. Претензій до іншої сторони щодо якісних характеристик відчужуваних нерухомих об`єктів кожна зі сторін не мас. та стверджує, що технічна характеристика отриманих за цим договором нерухомих об`єктів відповідає переліку та даним, викладеним в їх технічній документації.»;

- у п. 4.2.: «Сторони підтверджують, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним, тобто не є таким, що передбачено ст. ст. 234, 235 ЦК України.».

До вищевикладеного додатково повідомляю, що ОСОБА_1 перед укладенням і підписанням вказаного договору міни подала письмову заяву у якій також стверджувала, таке: «Цією ж заявою, я гр. ОСОБА_7 , повідомляю, що неповнолітні та малолітні діти, недієздатні та обмежено дієздатні особи не мають права користування вказаними у цій заяві відчужуваними мною житловим будинком з відповідними будівлями та спорудами та земельною ділянкою площею 0,0778 га, з кадастровим номером: :01:448:0022. що разом розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Зміст частини 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України «Про охорону дитинства», статті 2" Закону України «Про нотаріат», статті 190 Кримінального кодексу України мені нотаріусом було роз`яснено.

Одночасно повідомляю, що умови вказані в договорі міни, зазначених в цій заяві нерухомих об`єктів, є дійсними і відповідають намірам та діям сторін за цим договором.

Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків зазначеного договору, а також ст.ст. 57, 60-63, 65, 74 та 97 Сімейного Кодексу України: ст.ст. 14 (п. 14.1.54), 15-17, 165, 167, 168, 172 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI і п. 16-1 Підрозділу 10 Перехідних положень цього ж Податкового кодексу України та ст. 27 Закону України «Про нотаріат» мені нотаріусом було роз 'яснено.

Заява з моїх слів викладена вірно, мною перед її підписанням особисто прочитана».

Твердження ж позивача ОСОБА_1 щодо проведення міни нерухомими об`єктами з наміром отримати догляд від своєї дочки, не відповідає дійсності. Оскільки під час укладення вказаного договору міни, дійсними намірами сторін, без будь-яких додаткових умов зі сторони кожної з них, було отримання в обмін на свій житловий нерухомий об`єкт іншого житлового нерухомого об`єкту, і інші умови ні однією зі сторін, у т.ч. позивачем ОСОБА_1 , нотаріусу, що посвідчував цей договір міни, чи будь-кому іншому в присутності нотаріуса, не заявлялися. Тому, враховуючи виїцевикладене, ОСОБА_1 після укладення вказаного договору міни отримала у свою власність двохкімнатну квартиру АДРЕСА_6 , і тому відповідно житла позбавлена не була.

Твердження позивача ОСОБА_1 , що вона укладала вказаний договір міни не читаючи його, а лише підписуючи, є зухвалою неправдою, оскільки підготовленим нотаріусом проект договору міни ОСОБА_1 особисто прочитала без будь-якої сторонньої допомоги в присутності нотаріуса та інших сторін по договору, після чого схвалила його зміст, і разом з іншими учасниками договору особисто його підписала.

Враховуючи вищевикладене, та у відповідності зі ст. 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 30, 202-204, 377, 626, 627, 715, 716 ЦК України та ст. 6, ч. 3-6 ст. 178. ст. 181 ЦПК України, вважаю дійсним Договір міни квартири на житловий будинок і земельну ділянку, посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Рудеиком A.B. 02 липня 2019 року за номером реєстру 1313, як такий, що був посвідчений з суворим дотриманням вимог чинного законодавства України.

12.11.2020 року Кагарлицьким районним судом проведено підготовче судове засідання, про результатам якого судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну (без видалення до нарачої кімнати) ухвалу, на підставі якої закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду на 11 год. 00 хв. 09.12.2020 року, ( а.с., 110 - 113).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, та дала наступні показання:

- хоче, щоб її повернули в хату, бо не може жити в теперішніх умовах, бо вона голодна, холодна.

Її шахрайським способом обдурили, їй погрожували, шантажували.

Вона злякалася за дітей, щоб вони не бачили її насильницької смерті, а тому вона підписала договори.

Вона не продавала будинок, а його в неї нахабно забрали, хоче померти в своїй хатіЮ, а тому просить її повернти в хату.

Відповідач ще молодий, ще построїть собі хату, а вона в свою хату вложила всю свою молодість.

У неї є ще двоє дітей, а живе вона на даний час в квартирі в онуки. За час проживання в квартирі (на протязі майже двох років) вона не доглянута, обмежена в увазі.

В однієї із її дочок, - ДЦП, а в іншої, - цукровий діабет.

Відповідач в неї в дворі все зруйнував.

Пеед укладенням угоди міни та дарування їй по телефону погрожували невідомі їй люди фізичною розправою, - погрожували затискати пальці в двері.

На сьогоднішній день їй важко в квартирі побачити показання лічильника, важко ходити по ліки.

На запитання учасників процесу позивачка ОСОБА_1 відповіла наступне:

Вона не знає, хто їй погрожував по телефону, так як голос був ніби - то із бочки.

Їй погрожували фізичною розправою та на російській мові.

Категорично заперечує, що мала чи має якісь психічні вади, вважає себе психічно здоровою людиною.

В неї ще двоє дітей, - дві дочки віком 62 та 57 років, в першої ДЦП, а в іншої, - цурковий діабет.

З приводу погроз не зверталася в в органи поліції, бо хотіла цю таємницю забрати з собою в могилу.

Що стосується договору дарування, то вона вважала, що підписує договір довічного утримання, а не договір дарування, так як онука обіцяла за нею доглядати.

Ініціатором укладення договорів була ОСОБА_16 , її онука.

За той час, поки вона проживає в квартирі, її онука один раз попрала покривало на ліжко та один раз допомгла їй помитися.

Станом на даний час має захворювання у виді хронічного безсоння, аритмія, тахикардія, гіпертонія.

На запитання суду позивачка ОСОБА_1 відповіла наступне:

Вона хотіла після своєї смерті залишити своє майно дітям.

Станом на даний час онука не користується подарованою нею квартирою, та ніколи нею не користувалася.

Вона з власних коштів оплачує комінальні витрати, онука такі комінальні витрати не оплачує.

Так, дійсно, нотаріус під час укладання договору міни роз`яснив їй, що відбувається укладання договору саме міни, а не договір купівлі - продажу.

Підтрведила ту обставину, що свій будинок вона вже давно продавала, та виставила його в інтернеті на продаж.

Свій будинок вона виставила в інтернет на продаж не меньше, ніж за пів року до моменту кладання договору міни.

Хотіла продати будинок, та розподілити кошти між трьома своїми дочками, а сама планувала влаштуватися в будинок для людей похилого віку в м. Ржищів, або проживати з однією із своїх доньок.

Показання ОСОБА_2 є неправдивими.

Підтвердила ту бставину, що будинок перебував в інтернеті на продажу з 2016 року, ініціатором продажу будинку була вона.

Після того, як вона переїхала на квартиру, за нею ніхто, зокрема, ОСОБА_2 (онука) не доглядали, а комунальні послуги платила вона самостійно.

Перед укладанням договору вона не була в квартирі.

Під час укладання договору дарування нотаріус не пропонував їй укласти договір довічного утримання.

Підтвердила показання свідка ОСОБА_17 , що ініціатором продажу будинку була вона.

Під час допиту третьої особи, - приватного нотаріуса Руденко А.В. позивачка ОСОБА_1 на запитання суду зазначила, що претензій до нотаріуса вона не має, він правильно все робив, що його показання відповідають дійсності.

Перед укладенням договору міни приватний нотаріус Руденко А.В. надавав їй консультації щодо договору міни, тому вона до нього претензій не має.

Приватний нотаріус Руденко А.В. на її думку все зробив правильно.

Під час допиту третьої особи, - приватного нотаріуса Калініченка М.П. позивачка ОСОБА_1 на запитання суду зазначила, що претензій до даного приватного нотаріуса вона не має, що його показання відповідають дійсності.

Приватний нотаріус Калініченко М.Г. дійсно перечитував їй вголос договір дарування.

Оцінку показанням позивачки ОСОБА_1 судом буде надано нижче по тексту даного судового рішення після зазначення правової позиції інших учасників процесу.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 , - адвокат Клапчук Ф.П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обгрунтовував свою правову позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом викладені вище.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 дала наступні показання:

Вона є онучкою позивачки ОСОБА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_7 .

Орієнтовно на початку 2016 року до неї звернулася позивачка та повідомила, що в зв`язку з тим, що вона вже похилого віку, то їй дуже тяжко доглядати за будинком та подвір`ям, їй важко та дорого опалювати будинок, в зв`язку з чим в неї взимку в будинку була температура близько 10 градусів, а тому вона хоче продати будинок, та придбати квартиру, щоб була поменшьше площа, та щоб в квартирі були зручності, - душ, туалет, а тому позивачка попросила її виставити будинок на продаж.

В будинку ні туалету, ні душу не було, була проведена тільки вода в будинок.

Вона погодилася на пропозицію бабусі, та витавила будинок з квітня місяця 2016 року на продаж в інтернет.

За весь послідуючий рік до неї звернулися може декілька клієнтів, але реальних клієнтів не було.

Тоді вона вирішила звернутися до рієлтора ОСОБА_18 , який, прибувши до будинку, пофотографував будинок, та порадив вивісити на паркан оголошення про продаж будинку, але бабуся (відповідачка) відмовилася, та зазначила, що не бажає виставляти оголошення на паркан, адже не бажає, щоб про продаж її будинку дізналися інші її дві дочки, одна з яких проживає поруч, - через паркан, так як в бабусі (позивачки) на той час були напружені відносини з іншими двома дочками, а з її матір`ю, - були нормальні відносини.

Нормальні відносини з її матір`ю були в зв`язку з тим, що її мати, як дочка, з моменту смерті чоловіка позивачки (білше, ніж 12 років), - допомагала позивачці доглядати за будинком, за городом, купувала продукти харчування, ліки.

Інші ж дві дочки, одна з яких проживає через паркан, - позивачці не допомагали, тільки провідували позивачку, не надаючи при цьому посильної допомоги своїй матері (позивачці по справі).

В 2019 році до неї зателефонував ОСОБА_19 (відповідач), та поцікавився будиноком.

Вони домовилися про зустріч, ОСОБА_19 подивився на будинок, домогосподарство, город, його все влаштувало.

Будинок та домогосподарство ОСОБА_20 показувала особисто бабуся (позивачка по справі).

Далі ОСОБА_19 запропонував здійснити обмін даного будинку на його квартиру, на що бабуся погодилася.

ОСОБА_19 сказав, що йому необхідно порадитися щодо обміну зх своїми рідними, та сказав, що зателефонує.

Невдовзі ОСОБА_19 зателефонував, та сказав, що погоджується на обмін.

Документи на обмін готувала вона, так як бабуся похилого віку, та віддала їй всі документи на будинок, та доручила здійснювати підготовку до здійснення договору міни.

Окрім того, бабуся (позивачка по справі) не хотіла, щоб інші дочки знали про майбутній договір.

Перед здійсненням обміну вона, її мати, та бабуся (позивачка по справі) їздили на квартиру, бабуся її подивилася, їй все сподобалося.

Обмін квартири на будинок було здійснено без будь - яких доплат.

Бабуся (позивачка по справі) почала проживати в квартирі з 04 липня 2019 року.

З моменту початку проживання бабусі (позивачки по справі), особисто вона та її мати доглядала за бабусею, - прали, купували продукти харчування, ліки, прибирали в будинку.

Вона та її мати допомагали бабусі (позивачці по справі) до початку весни 2020 року, потім бабуся попала під вплив інших двох дочок, та їхні відносини значно погіршилися, більше того, її бабуся почала телефонувати в поліцію, та робила на неї наклепи, ніби то вона б`є свою бабусю (позивачку по справі), після чого вона та її мати перестали приходити до бабусі.

Щодо договору дарування, то ініціатором укладення договору дарування була бабуся (позивач по справі), яка ще на стадії обміну казала, що здійснить так, як здійснила її покійна мати, - подарує житло онукам.

Отже, невдовзі після договору міни, бабуся сказала, щоб вона знову займалася документами на договір дарування.

Вона підготувала документи, та вони поїхзали до нотаріуса.

Під час укладання договору дарування в нотаріуса в кабінеті були присутні вона, її мати, та бабуся (позивачка по справі).

Нотаріус роз`яснив суть договору, що укладається, роздав їм договори, щоб вони їх прочитали, вони їх прочитали, зауважень не було.

Бабуся (позивачка по справі) лише запитала в нотаріуса, чи не буде данийц договір підставою, щоб інші дві дочки з нею судилися.

Також нотаріус роз`яснив бабусі, що вона може укласти договрі довічного утримання, на що бабуся (позивачка по справі) відмовилася, та сказала, що вона наполягає на укладенні договору дарування, так як вона хоче подарувати квартиру своїй онучці.

За комунальні послуги в квартирі з липня 2019 року по лютий 2020 року платила вона особисто, а з лютого 2020 року, - з моменту остаточного пігіршення відносин між нею та бабусею (позивачкою по справі), - платила бабуся, та платить по сей день.

Станом на сьогодні вона проживає в квартирі свого чоловіка, яку йому подарували його батьки. Вона проживає з чоловіком та двома малолітніми дітьми.

На запитання учасників процесу відповідачка ОСОБА_2 відповіла наступне:

Допомогала бабусі (позивачці по справі) після смерті чоловіка бабусі лише її мама, інші дочки, зокрема старша дочка, яка проживає через паркан, - бабусі не допомагали.

Якщо бабусі потрібна була допомога, бабуся завжди телефонувала її матері.

Документи на обмін будинку готувала вона, так як бабуся не хотіла, щоб інші дочки взнали про договір мсіни будинку.

Бабусю в квартиру привозили вона та її мати.

Обмін був без бідь - якої доплати.

Бабуся переїхала в квартиру 4 липня 2019 року, - черезх декілька днів після укладення договору міни.

При переїзді в квартиру бабусі допомагала вона, її чоловік та мама.

Після переїзду в будинок, вони поклеїли нові шпалери в кухні, поправли штори, помили вікна, далі вона та її мати постійно прибирали в квартирі, готували їсти бабусі.

З ранньої весни 2020 року бабуся попала під вплив інших своїх дочок, та в результаті між ними різко погіршилися відносини, окрім того, бабуся почала телефонувати в поліцію, та робила наклепи на неї, що вона ніби то застосовує фізичне насильство до бабусі.

В результаті погрішення відносин вона та її мати перестали провідувати бабусю (позивачку по справі).

З весни 2020 року бабуся почала висловлювати наміри, що вона хоче повернутися в будинок.Вона не збирається виганяти бабусю з квартири, але побоюється, що якщо буде скасовано договір дарування, бабуся взагалі може залишитися без квартири, так як інші дочки внаслідок впливу на бабусю можуть позбавити її квартири.

Оцінку показанням відповідачки ОСОБА_2 судом буде надано нижче по тексту даного судового рішення після зазначення правової позиції інших учасників процесу.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 , - адвокат Лисюк О.В. заперечувала проти задоволення позову, зокрема, - в частині скасування договору дарування, так як порушень під час укладання договору дарування допущено не було, - це було волевиявлення позивачки ОСОБА_1 , ніякого тиску на позивачку ОСОБА_1 ніхто не робив.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні дав наступні показання:

На даний час він з своєю дружиною, - ОСОБА_4 проживає у власному будинку по АДРЕСА_8 .

Він має сина, - ОСОБА_5 .

В свій час він, його дружина, - ОСОБА_4 , та його син, - ОСОБА_5 були співласниками квартири, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_2 .

Кожен із них мав по 1/3 частини власності на вищевказану квартиру, проте, незважаючи на вищевказане, він та його дружина сказали сину, що це його квартира, і що він може робити з нею, що хоче.

В 2019 році його син, - ОСОБА_5 сказав, що бажає обміняти квартиру на будинок в м. Кагарлику, він дав погодження на дану пропозицію сина, та сказав, що так як дана квартира його, то він може робити з нею все, що захоче.

Далі син займався документами на здійснення договору обміну, а він сам особисто до даного договору ніякого відношення фактично не мав.

Ніколи не здійснював погрози в адресу позивачки на примушування її на здійснення обміну, фактично він позивачку не знає.

Оцінку показанням відповідача ОСОБА_3 судом буде надано нижче по тексту даного судового рішення після зазначення правової позиції інших учасників процесу.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні дала наступні показання:

На даний час проживає у власному будинку по АДРЕСА_8 .

Відповідач по справі, - ОСОБА_5 є її рідним сином.

Відповідач по справі, - ОСОБА_3 - є її чоловіком.

Орієнтовно 6 років тому вона проживала в квартирі АДРЕСА_6 , де проживала спільно з чоловіком ОСОБА_3 та сином, - ОСОБА_5 - відповідачем по справі.

Право власності на дану квартиру було оформлено на трьох, - на неї, на її чоловіка, - ОСОБА_3 , та її сина, - ОСОБА_5 , - по 1/3 частині на кожного.

Близько 6 - ти років тому вона переїхала жити з своїм чоловіком в будинок свого батька по АДРЕСА_8 , щоб доглядати свого батька.

В квартирі залишився жити її син з дружиною.

Вона та її чоловік сказали, що хоча на неї і чоловіка оформлено загалом 2/3 частини права власності на квартиру, проте, - квартира належить йому, так як вона та чоловік подарували дану квартиру своєму сину, хоча і не оформивши цей факт договором дарування.

Навесні 2019 року син звернувся до них, та повідомив, що він хоче обміняти квартиру на будинок в м. Кагарлику. Вона та її чоловік сказалли, що, так як фактично квартира належить йому, - то він вправі робити з нею що хоче.

Щодо будинку, то син розповів, що даний будинок виставлений в інтернеті на продаж.

Збиранням документів на обмін квартири на будинок заямався її син, - ОСОБА_5 , відповідач по даній справі, ні вона, ні її чоловік збиранням документів не займалися.

Вона та її чоловік вперше зустрілися з позивачкою у нотаріуса під час оформлення договору міни, оформляв договір приватний нотаріус Руденко.

Оформлення договору міни зайняло фактично цілий день.

Що стосується технічного стану квартири на момент міни, то в квартирі було водопостачання, в тому числі була гаряча вода, санвузол (вання, туалет, - нові), теплі поли, тільки но поміняні вікна на євро, утеплені потолки, нові вхідні двері металеві, міжкімнаті двері нові.

До обміну не проживала в даній квартирі, але часто приїздила в гості до дітей та онуків.

Квартира має дві кімнати.

Також вона оглядала будинок.

Будинок цегляний, на момент огляду подвір`я було огороджено з трьох сторін, одна сторона не була огороджена. Одна сторона була огороджена старим дерев`яним парканом, з інших сторін, - огорожа з металевої сітки.

В будинку вікна були старі, дерев`яні, через них дуже тягнуло, в будинку було газопостачання, шиферна покрівля, вхідні двері металеві.

В будинку було електропостачання, була холодна вода міська, була каналізація, проте, - погана, гарячої води в хаті не було, тому її син майже відразу поставив електричного водонагрівача.

Підлога була дерев`яна.

Отже, станом на даний час її син поміняв в будинку вікна, поставив електричного водонагрівача, поставив паркан від сусідів, - дочки позивача.

Ні про яку доплату під час обміну речі не йшло, ніхто не доплачував за будинок.

Через деякий час після обміну позивачка почала ходити попід парканом, бити ціпком по паркану та вимагала повернути їй будинок.

Також позивачка приходила до неї на роботу в березні 2020 року, - влаштувала скандал.

Котел опалення в будинку дуже старий, погано працює.

Оцінку показанням відповідача ОСОБА_4 судом буде надано нижче по тексту даного судового рішення після зазначення правової позиції інших учасників процесу.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні дав наступні показання:

На даний час проживає в будинку по АДРЕСА_1 .

Що стосується договору міни будинку на квартиру, то може пояснити наступне:

- Наприкінці травня 2019 року в інтернеті на ОLX побачив оголошення, що продається будинок по АДРЕСА_1 , або на обмін на квартиру.

Так як він давно хотів купити будинок, але необхідної кількості коштів на придбання будинку в нього не було, він вирішив зателефонувати за вказаним номером телефону, та запропонувати обмін квартири на будинок.

Коли він зателефонував, слухавку взяла ОСОБА_2 , вони познайомилися, ОСОБА_2 підтвердила, що будинок продається, окрім того, можливий обмін на квартиру, після чого вони домовилися про зустріч.

В подальшому до нього на квартиру приїздила ОСОБА_2 з позивачкою ОСОБА_1 , дивилися на квартиру, їх все влаштувало.

Він також їздив до будинку, дивився його.

Зазначає, що ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 після оглядин квартири відразу погодилися на укладання договору міни, а він ще трохи вагався, з огляду на технічний стан домоволодіння, так як до нього не було навіть під`їзду, в зв`язку з чим він повідомив ОСОБА_1 та її онуку ОСОБА_2 , що йому необхідно ще подумати.

Порадившись з рідними, він все ж таки вирішив обмінятися та через декілька днів зателефонував ОСОБА_2 та дав згоду на обмін будинку на квартиру, домовившись про зустріч з метою з`ясування деталей угоди.

Відвідавши нотаріуса, вони почали збирати документи, які необхідні для укладання договору міни будинку на квартиру, він та ОСОБА_2 збирали документи майже місяць.

Договір міни уклали 2 липня 2019 року, а 4 липня 2019 року вони переїхали в будинок, а ОСОБА_1 переїхала в квартиру.

Окрім того, позивачка ОСОБА_1 ще два дін вивозила свої речі з подвір`я.

Що не забрала позивачка з собою, - він вивіз на смітник.

По переїзду в будинок, він відразу поставив паркан навколо домогосподарства, так як в нього малі діти, а потім завів собаку, - німецьку вівчарку.

Відразу після того, як позивачка ОСОБА_1 подарувала квартиру своїй онуці, - ОСОБА_2 , вона почала приходити до нього до двору та почала вимагати повернути їй хату.

На той час, як позивачка ОСОБА_1 почала вимагати в нього повернути хату, він вже зробив значні для нього капіталовкладення в домогосподарство, а саме, - поставив паркан, частково замінив елекртичну проводку в будинку, поміняв вікна на металопластикові, замінив частині покрівлі на будинку, зробив нормальну каналізацію, зробив заїзд до хати, так як до двору не було навіть заїзду, - для чого ходив в міську раду писав лист прохання на влаштування окремого заїзду, приїздила комісія з міської ради, дала заключення, після чого він наймав кран, купував бетонні плити, щебінь, цемент, платив за роботи.

Пілкреслює, що його сусідка, - дочка позивачки, - не дозволила зробити заїзд в двір з зручнішої сторони, а тому він був вимушений був зробити заїзд вз сторони інших сусідів.

На запитання інших учасників процесу та суду відповідач ОСОБА_5 відповів наступне:

Під час того, як він підшукував собі будинок, то вибір був великий, - буди будинки дорожчі за його квартиру, а були і дешевші, - залежно від стану.

До укладання договору міни він спілкувався з позивачкою ОСОБА_1 .

Коли він приїздив дивитися на будинок, йому будинок та господарство показувала сама позивачка ОСОБА_1 .

Під час огляду будинку та домогосподарства позивачка ОСОБА_1 розповіла йому, що в неї чорловік помер вже як 12 років тому.

Станом на даний час вона вже досить похилого віку і тому їй самій важко доглядати за будинком та двором, городом, а тому вона хоче піти на старості в квартиру, щоб була меньша житлова площа, і щоб не потрібно були здійснювати догляд за двором.

Квартира його дорожча від будинку відповідачки ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 і до укладання договору міни ходила на милицях, вона бачила, що квартира була на другому поверсі, проте, це її влаштовувало на той час.

Ніякої доплати він за будинок не робив, - в нього ледве вистачило коштів на оформлення документів та оформлення договору міни.

Коли позивачка ОСОБА_1 почала до нього приходити та вимагати повернути їй будинок, він запитував в неї, хто поверне йому кошти, які він витратив на поліпшення будинку, на що позивачка ОСОБА_1 сказала, що ніхто його не примушував щось робити в цьому дворі, і йому гроші ніхто не буде повертати.

Коли він залишав квартиру позивачці ОСОБА_1 , там був зроблений свіжий ремонт, - лише в коридорі необхідно було набати налічники на раму дверей.

В будинку ж він майже відразу поміняв вікна на сучасні металопластикові, так як старі вікна були дерев`яні, через них був такий протяг, що штори шевелилися.

Ніколи не ображав позивачку, ніколи не показував їй непристойних жестів, ніколи їй не погрожував з метою укладення догшовору міни.

Станом на даний час він не бажає категорично мінятися знову, так як він витратив дуже багато коштів на поліпшення будинку, окрім того, він вважає, що проживання в будинку більше підходить його сім`ї, особливо його дітям.

Що стосується каналізації, яка була на момент його переходу в будинок, то вона складалася лише з трьох кілець, а тому її через день необхідно було викачувати.

Декілька раз викликав працівників поліції до себе до хати, так як позивачка ОСОБА_1 тероризувала його сім`ю, намагалася потрапити до нього на подвір`я, один раз приходила з своєю донькою.

Під час тієї розмови позивачка ОСОБА_1 та її дочка погрожували йому тим, що в тому разі, якщо він не віддасть хату, вони знайдуть п`яних атошників, заплатять їм, щоб атошніки кинули йому на подвір`я гранату.

На момент переходу в будинок в ньому можна було жити, але в теплу пору року, адже вікна були старі, сквозили сильно, в хаті була лише холодна вода з міської водомережі, при вмиканні електричних приладів вибивало пробки.

Він замінив на покрівлі будинку 6 листів шіферу.

Позивачка почала до нього ходити та вимагати повернення будинку після того, як здійснила договір дарування квартири, - почала ходити в 2020 році.

Документи на будинок до укладення договору міни збирала відповідачка ОСОБА_2 , - онука позивачки.

Позивачка ОСОБА_1 оглядала квартиру спільно з онукою - ОСОБА_2 , була також мати ОСОБА_2 .

В залі в нього кондиціонер.

Ніколи не бачив, щоб ОСОБА_2 тиснула на позивачку ОСОБА_1 для укладання договору міни.

Станом на даний час здійснює утеплення будинку.

Загалом, на поліпшення будинку ним вже витрачено набагато більше, ніж 100000 грн.

Оцінку показанням відповідача ОСОБА_5 судом буде надано нижче по тексту даного судового рішення після зазначення правової позиції інших учасників процесу.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , - адвокат Матюшенков Д.В. катагорично заперечував проти задоволення позову, зокрема, - в частині скасування договору міни, так як під час укладання договору міни порушень не було допущено, що підтверджується показаннями самої ж позивачки ОСОБА_1 , ніякого тиску на позивачку ОСОБА_1 з боку його довірителів не було.

Третя особа, - приватний нотаріус Руденко А.В. в судовому засіданні дав наступні показання:

Він працуює приватним нотаріусом.

Договір міни ним було укладено в липні 2019 року. Перед укладенням договору міни на протязі близько місяця періодично проводилися з сторонами зустрічі - консультації щодо обсягу необхідних документів.

Під час зустрічей ним надавалися консультації сторонам щодо правовоїх природи угоди, які сторони мали укласти, та його правових наслідків, ним було надано сторонам перелік документів, які необхідно було їм підготовати для укладення договору.

Договір ним оформлявся та реєструвався майже день, так як великий правочин.

Згідно умов договору позивачка в даній справі міняла свій будинок на квартиру відповідачів.

На запитання суду та інших учасників процесу третя особа ОСОБА_8 відповів наступне:

Позивачка ОСОБА_1 була присутня при укладанні договору міни.

Ніякого тиску на сторін договору на його думку не було, бо якби він помітив ознаки будь - якого тиску на будь - яку із сторін договору, - ним би договоір не посвідчився б.

Стверджує, що позивачка ОСОБА_1 під час укладання договору сиділа напроти нього та читала договір, він задавав їй запитання по майже із кожному із пунктів договору, щоб пересвідчитися, що позивачка ОСОБА_1 розуміє умови укладення договору, він їй роз`яснював наслідки пунктів договору та договору, але від позивачки ОСОБА_1 не надходило ніяких зауважень та застережень.

Позивачка ОСОБА_1 під час укладання договору міни не скаржилася на стан здоров`я, до нього в кабінет зайшла сама, самостійно підписувала договір.

Під час укладання договору ніякого тиску на позивачку ОСОБА_1 не робив.

Відеофіксацію договору міни він не проводив, так як це не вимагається діючою інструкцією про порядок укладання договорів та їх нотаріального посвідчення, окрім цього відеофіксація посвідчення договорі не передбачена і іншими нормативно - правовими актами.

Стаж роботи нотаріуса 11 років.

Позивачка ОСОБА_1 на час укладання договору веле себе нормально, адекватно, ніяких ознак впливу на неї, що мало б зовнішні прояви, - нервозність, тремтіння рук, тремтіння голосу, - не було.

Посвідчення договору міни почалося зранку, сторони на протязі дня спілкувалися між собою, читали договір.

Доплат під часукладення договору міни не було, мінявся один об`єкт нерухомого майна на інший об`єкт нерухомого майна, позивачка ОСОБА_1 житла не позбавлялася.

В нього за час здійснення нотаріальної діяльності були випадки, коли він відмовляв в посвідчення договорів, так як мав сумнів в добровільності укладення договорів.

Оцінку показанням третьої особи, - ОСОБА_8 судом буде надано нижче по тексту даного судового рішення після зазначення правової позиції інших учасників процесу.

Третя особа, - приватний нотаріус Кулініченко М.Г. в судовому засіданні дав наступні показання:

Він працює приватним нотаріусом.

Договрі дарування квартири ним було посвідчено 18 липня 2019 року.

Згідно договору позивачка ОСОБА_1 подарувала належну їй квартиру своїй онуці, - відповідачці ОСОБА_2 .

Позивачку ОСОБА_1 знає тривалий час, - більше тридцяти років.

За деякий час до укладання договору дарування позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 прийшли до нього на консультацію, під час якої позивачка ОСОБА_1 зазначила, що має бажання подарувати належну їй квартиру своїй онуці, - відповідачці ОСОБА_2 , що і в подальшому було ним здійснено.

На запитання суду та інших учасників процесу третя особа ОСОБА_9 відповів наступне:

Під час укладання договору дарування ним даний договір був прочитаний вголос сторонам та роз`яснено правову природу укладеного договору та його правових наслідків, після чого давав перечитувати даний договір сторонам.

Він особисто перечитує договори, що ним посвідчуються, - з огляду на досвід, який він набув під час здійснення своєї діяльності в якості нотаріуса.

Так, в його практиці був випадок, коли він надав договір читати сторонам, після чого посвідчив даний договір, але його сторонам не перечитав.

В подальшому ж даний договір було скасовано на підставі рішення суду, так як виявилося, що одна із сторін не могла прочитати договір фізично, так як мала катаракту ока.

Після даного випадку ним в обов`язковому порядку особисто перечитується вголос договір, що посвідчується, а потім передається на прочитання сторонам.

Окрім того, перед перечитування договору він запитує в сторін, чи у нгих немає проблем із слухом.

Після того, як він надав консультацію позивачці ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_2 щодо договору ( які необхідно документи, які правові наслідки договору), сторони прийшли до нього через декілька днів, та було посвідчено договір.

Під час укладання такого договору, він не зобов`язаний перевіряти, чи є у дарувальника інші родичі (діти, онуки, тощо).

Під час укладання договору дарування ОСОБА_1 вела себе нормально, не скаржилася на здоров`я, була в нормальному, позитивному настрої.

Ще раз зазначив, що знає позивачку ОСОБА_1 більше 30 - ти років, - він її знає ще з роботи ним в органах міліції, зокрема, - з моменту, коли він працював дільничим інспектором міліції, а позивачка ОСОБА_1 проживала на дільниці, яку він обслуговував.

Отже, стверджує, що під час укладення договору дарування він не виявив ознак тиску на позивачку ОСОБА_1 , - а саме, - позивачка ОСОБА_1 ставила підписи самостійно, під час чого руки в неї не тремтіли, навпаки, - в неї гарний підпис та почерк як на її вік, руки в позивачки ОСОБА_1 не ррусилися, голос не тремтів, настрій був піднесений, - відповідно, на його думку, - ознак примусу чи якогось впливу на позивачку ОСОБА_1 на той час не було.

Під час укладання джоговору позивачка ОСОБА_1 не висловлювала ніяких скарг та заперечень щодо договору, який укладався, на момент укладання договору між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 були нормальні, доброзичливі, теплі відносини, - які між бабусею та онукою, ніяких ознак впливу відповідачки ОСОБА_21 на позивачку ОСОБА_1 не було, напроти, - поведінки позивачки було видно, що вона від щирої душі бажєає подарувати квартиру своїй онуці.

Під час укладання догвоору дарування в кабінеті були присутні, - він, позивачка ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 , мати відповідачки.

В нього більше 18 - ти років стажу роботи нотаріусом, за цей час в судовому порядку було скасовано лише декілька договорів, що посвідчувалися ним, тому він відноситься до виконання своєї роботи добросовісно, з урахуванням помилок, з огляду на які було скасовано договори.

Оцінку показанням третьої особи, - приватного нотаріуса Кулініченка М.Г. судом буде надано нижче по тексту даного судового рішення після зазначення правової позиції інших учасників процесу.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дала наступні показання:

Позивачка є її рідною матір`ю, відповдачка ОСОБА_2 , - рідна дочка, - онука позивачки ОСОБА_1

12 років тому, після смерті її батька та чоловіка позивачки (її рідної матері) позивачка попросила допомагати утримувати будинок та господарство (двір).

Інші дві дочки матері (позивачці по справі) не допомагали взагалі, хоча старша дочка проживає поруч.

По сплину часу мати (позивачка по справі) стала скаржитися, що їй важко утримувати одній будинок та двір, та почала висловлювати думки щодо продажу будинку та купівлі квартири.

Результатом таких прохань стало те, що її мати (позивачка по справі) остаточно вирішила продати будинок навесні 2016 року, позивачка попросила свою онуку (її доньку) ОСОБА_2 , щоб вона поставила будинок на продаж в інтернеті, що її донька і зробила.

Її донька ОСОБА_2 (відповдачка по справі) займаласяч продажем будинку.

Продаж будинку відбувався на протязі майже трьох років, але покупців реальних не було, - тільки приїздили та дивилися, на тому все і закінчувалося, так як стан будинку та двору нікого не влаштовував, - навіть не було під`їзду до будинку.

Враховуючи стан будинковолодіння їм давали найбільше 10000 доларів, але вона розуміла, що цієї суми занадто мало для придбання квартири, тому до продажу будинку було залучено ріелтора.

В 2019 році з`явився ОСОБА_5 , подивився на будинок, та запропонував обміняти його на його квартиру, вони (вона, дочка, позивачка) порадилися і погодилися, адже іншого виходу не було, враховуючи стан будинку.

Ні вона, ні її чоловік ніколи не погрожували позивачці фізичною розправою, якщо вона не укладен договору міни.

Додатково зазначила, що за життя батько казав, що цей будинок буде належати їй, так як вона допомагала його будувати, а тому після смерті батька мати (позивачка по справі) сказала, що буде так, як сказав батько, а тому вона, звісно почала допомагати матері (позивачці по псраві) утримувати будинок та двір, що і робила на протязі 12 років.

На даний час вона матері (позивачці) не допомагає, так як допомагають інші дві дочки, які налаштували матір (позивачку по справі) проти неї.

Перестала допомагати матері з червня 2020 року, але відносини почали погіршуватися ще з березня 2020 року, - відколи до матері стала ходити інша дочка.

Документами на договір міни вона не займалася, - цим займалася її донька, - ОСОБА_2 , - відповідачка по справі.

При укладанні договору міни вона також була присутня в нотаріуса.

Обмін був без будь - якої доплати.

Позивачка була декілька раз перед обміном в квартирі, - вона її возила її туди для того, щоб позивачка дивилася на квартиру.

Дговором дарування вона також не займалася, ним займалася донька, - ОСОБА_2 , онука позивачки.

При укладанні договору дарування вона також була присутня в нотаріуса.

Перед укладанням договору дарування між нею, донькою та позивачкою (її матір`ю) була домовленість, що вони будуть допомагати позивачці, - прибирати в хаті, варити їсти, і т. інше.

Думки щодо повернення в будинок позивачка почала висловлювати їй з березня 2020 року.

Оцінку показанням свідка ОСОБА_6 судом буде надано нижче по тексту даного судового рішення після зазначення правової позиції інших учасників процесу.

Суд, вислухавши позивачку, її представника, яка позов підтримали, вислухавши відповідачів, їх представників, які проти позову заперечували, вислухавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового позову, а саме, - відмови в задоволенні позову в частині визнання недійсним договору міни, та задоволення позову в частині визнання недійним договору дарування квартири, - шляхом винесення судового рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводук нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декілької об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, варість якого є найвищою.

Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується об`єктів нерухомого майна (житлового будинку та квартири), які розміщені в м. Кагарлик Київської області.

Відповідно, враховуючи місце розташування об`єктів нерухомого майна, щодо яких виник спір, та враховуючи положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має виключна підсудність підсудність.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачем по справі є фізична особа - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , (а.с., 1).

Відповідачами по даній справі є фізичні особи:

- ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець село Кадомка Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 30 листопада 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ( а.с., 133 - 134).

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець село Кадомка Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 3 червня 1997 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 , (а.с., 135 - 136).

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка село Горобіївка Миронівського району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_5 , виданий 27 серпня 1998 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 , (а.с., 139 - 140).

Третьою особою по даній справі є приватний нотаріус Кагарлицького нотаріального округу Руденко Андрій Володимирович, ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець село Городище - Пустоварівка Володарського району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий 23 грудня 1996 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ( а.с., 103 - 104), АДРЕСА_10 , ( а.с., 100).

Третьою особою по даній справі є приватний нотаріус Кагарлицького нотаріального коругу ОСОБА_9 , АДРЕСА_5 , ( а.с., 99), посвідчення № НОМЕР_7 , ( а.с., 143).

Спір між сторонами виник щодо вчинених правочинів, - правочинів відчуження майна, зокрема, - щодо укладених правочинів міни та договору дарування об`єктів нерухомості, - виник за наступних обставин:

02.07.2019 року між позивачкою по справі, - ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по справі було укладено договір міни квартири на житловий будинок і земельну ділянку.

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Руденком А.В., зареєстровано в реєстрі за № 1313, ( а.с., 8 - 12).

Згідно умов вищевказаного договору позивачка ОСОБА_1 обміняла житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, та земельну ділянку, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_3 , (який їй належиав на праві приватної вланості, частка, - 1/1), на квартиру, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала на праві приватної власності відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , (в рівних частках, - по 1/3 частини кожному).

В подальшому, 18.07.2019 року позивачка ОСОБА_1 подарувала вищевказану вартиру, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_4 , - ОСОБА_16 , яка є онукою позивачки.

Відповідно, предметом спору у даній справі є оспорювання позивачкою правочинів у виді договору міни та договору дарування об`єктів нерухомого майна з підстав, які вона вказала в мотивувальній частині позовної заяви та з підстав, які були нею вказані в судовому засіданні.

Отже, відмову суду у визнання недійсним договору міни суд обгрунтовує наступним:

- так, судом в судовому засіданні з показань сторін та інших учасників процесу встановлено, що приватний нотаріус Кагарлицького районного нотаріального коругу Київської області Руденко А.В., в дотримання діючого законодавства України, у тому числі гл. 4 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зареєстрованого Міністерством юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595) /або ж далі за текстом - Порядок/, перед посвідченням договору було встановлено повну цивільну дієздатність сторін за договором, у т.ч. встановлено і повну цивільну дієздатність позивачки ОСОБА_1 , яка чітко усвідомлювала значення своїх дій і вільно керувала ними, розуміючи при цьому обставини, які мали для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, не перебувала при цьому у стані, який би перешкоджав їй усвідомлювати суті вчинюваних нею дій щодо укладення вказаного договору міни.

При чому, керуючись гл. 6 розділу І Порядку, до вчинення правочину третьою особою, - приватним нотаріусом Кагарлицького нотаріального коругу Руденком А.В. було встановлено дійсні наміри сторін за договором міни, у т.ч. і дійсні наміри ОСОБА_1 , як однієї зі сторін за цим же договором, і нотаріусом, - третьою особою було також пересвідчено, що волевиявлення обох сторін договору міни, у т.ч. і волевиявлення позивачки ОСОБА_1 було вільним і відповідало власній волі кожного з них.

Окрім цього, у самому договорі міни та у своїх письмових та усних заявах сторони по договору щодо своєї повної цивільної дієздатності та вільного волевиявлення і дійсних намірів сторін зазначили таке:

- у п. 1.1.: «За цим договором Сторона один зобов`язується передати Стороні два у власність належну їй на правах приватної власності квартиру, зазначену у п. 1.2 цього договору, а Сторона два взамін також зобов`язується передати Стороні один у приватну власність житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами і земельну ділянку, що разом зазначені у п. 1.3 цього договору.»;

- у п. 1.5.: «Сторони за цим договором стверджують, що вони не обмежені в праві укладати правочин, не визнані в установленому порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору міни...»:

- у п. 1.8.: «Сторони за цим договором стверджують, що відчужувані за цим договором квартира, житловий будинок і земельна ділянка коленим з них оглянуто. Недоліків, які б перешкоджали використанню цих нерухомих об`єктів за цільовим призначенням, на момент огляду виявлено не було. Претензій до іншої сторони щодо якісних характеристик відчужуваних нерухомих об`єктів кожна зі сторін не мас. та стверджує, що технічна характеристика отриманих за цим договором нерухомих об`єктів відповідає переліку та даним, викладеним в їх технічній документації.»;

- у п. 4.2.: «Сторони підтверджують, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним, тобто не є таким, що передбачено ст. ст. 234, 235 ЦК України.».

До вищевикладеного додатково повідомляю, що ОСОБА_1 перед укладенням і підписанням вказаного договору міни подала письмову заяву у якій також стверджувала, таке: «Цією ж заявою, я гр. ОСОБА_7 , повідомляю, що неповнолітні та малолітні діти, недієздатні та обмежено дієздатні особи не мають права користування вказаними у цій заяві відчужуваними мною житловим будинком з відповідними будівлями та спорудами та земельною ділянкою площею 0,0778 га, з кадастровим номером: :01:448:0022. що разом розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Зміст частини 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України «Про охорону дитинства», статті 2" Закону України «Про нотаріат», статті 190 Кримінального кодексу України мені нотаріусом було роз`яснено.

Одночасно повідомляю, що умови вказані в договорі міни, зазначених в цій заяві нерухомих об`єктів, є дійсними і відповідають намірам та діям сторін за цим договором.

Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків зазначеного договору, а також ст.ст. 57, 60-63, 65, 74 та 97 Сімейного Кодексу України: ст.ст. 14 (п. 14.1.54), 15-17, 165, 167, 168, 172 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI і п. 16-1 Підрозділу 10 Перехідних положень цього ж Податкового кодексу України та ст. 27 Закону України «Про нотаріат» мені нотаріусом було роз 'яснено.

Заява з моїх слів викладена вірно, мною перед її підписанням особисто прочитана».

При цьому суд зазначає, що твердження позивача ОСОБА_1 щодо проведення міни нерухомими об`єктами з наміром отримати догляд від своєї дочки, - не відповідає дійсності. Оскільки під час укладення вказаного договору міни, дійсними намірами сторін, без будь-яких додаткових умов зі сторони кожної з них, було отримання в обмін на свій житловий нерухомий об`єкт іншого житлового нерухомого об`єкту, і інші умови ні однією зі сторін, у т.ч. позивачем ОСОБА_1 нотаріусу, що посвідчував цей договір міни, чи будь-кому іншому в присутності нотаріуса, - не заявлялися.

Тому, враховуючи виїцевикладене, позивачка ОСОБА_1 після укладення вказаного договору міни отримала у свою власність двохкімнатну квартиру АДРЕСА_6 , і тому відповідно житла позбавлена не була.

При цьому судом встановлено, що твердження позивача ОСОБА_1 , що вона укладала вказаний договір міни не читаючи його, а лише підписуючи, є неправдою, оскільки в судовому засіданні встановлено, що підготовленим нотаріусом проект договору міни ОСОБА_1 особисто прочитала без будь-якої сторонньої допомоги в присутності нотаріуса та інших сторін по договору (відповідачів), після чого схвалила його зміст, і разом з іншими учасниками договору особисто його підписала.

Суд наголошує на тій обставині, що стороною позивача автентичність підпису позивачки ОСОБА_23 в судовому засіданні не оспорювався.

Враховуючи вищевикладене, та у відповідності зі ст. 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 30, 202-204, 377, 626, 627, 715, 716 ЦК України та ст. 6, ч. 3-6 ст. 178. ст. 181 ЦПК України, суд вважає, що при укладенні та посвідченні оспорюваного Договору міни квартири на житловий будинок і земельну ділянку, який посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Рудеиком A.B. 02 липня 2019 року за номером реєстру 1313, - є такий, що був посвідчений з суворим дотриманням вимог чинного законодавства України, та відповідав дійсній волі сторін на час укладання та посвідчення такого договору, - що є підставою для відмови в задоволенні позову в частині визнання недійсним договору міни.

Вищевказану позицію суд також обгрунтовує оцінкою показань учасників процесу, яка полягає в наступному:

Відповідно, що стосується показань позивачки ОСОБА_1 , то суд вважає їх в частині неправдивими, такими, що суперечать не тільки самі собі, а й суперечать показанням інших учасників справи, сумнів у правдивості яких у суду під час слухання справи не виникло.

Так, що стосується тієї обставини, що позивачці ОСОБА_1 до та під час укладення правочину міни погрожувала по телефону якась невідома особа, то такі показання своє підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 на запитання суду, чому вона не зверталася до органів поліції стосовно того, що їй хтось погрожує по телефону, - відповіла непереконливо, знову ж таки, - посилаючись на погрози невідомої особи чоловічої статі.

Далі, в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 , відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 категорично заперечували щодо здійцснення ними впливу на позивачку ОСОБА_1 до та на час укладання та посвідчення договору міни.

Показання вищевказаних відповідачів в судовому засіданні підтвердилися також показаннями третьої особи, - приватного ноатріуса Кагарлицького нотаріального коругу ОСОБА_8 , який в судовому засіданні показав, що під час укладання та посвідчення договору міни позивачка ОСОБА_1 не мала поведінки, яка б свідчила про факти вчинення не неї тиску сторонами укладення договору чи третіми особами, позивачці ОСОБА_1 нотаріусом було роз`яснено правову природу вчинюваного правочину, його правові наслідки, які були позивачці ОСОБА_1 зрозумілі та з якими позивачка ОСОБА_1 на час укладання та посвідчення договору міни погоджувалася.

Суд вважає, що підстав для критичного сприйняття показань відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи, - приватного нотаріуса Руденка А.В. в частині відсутності погроз позивачці ОСОБА_1 чи іншого незаконного впливу відповідачів чи третіх осіб, - у суду немає, напроти, показання позивачки ОСОБА_1 щодо погроз їй невідомоюб особою - в судовому засіданні не підтвердилися, а тому таку позицію позивачки ОСОБА_1 суд сприймає як просту лінію захисту своєї правової позиції, яка висловлена в мотивувальній частині позовної заяви та намагання будь - яким способом схилити суд на задоволення її позовних вимог, які зазначені в прохальній частині її позовної заяви.

Що стосується тієї обставини, що позивачка ОСОБА_1 не розуміла, що укладається договір міни, то до такої позиції позивачки суд відноситься критично, з огляду на наступне:

- так як встановлено в судовому засіданні, зокрема, з показань відповідачки ОСОБА_2 , показань відповідача ОСОБА_5 , показань свідка ОСОБА_17 , показань третьої особи, - приватного нотаріуса Руденка А.В.

Так, як вбачається з показань свідка ОСОБА_17 , яка є рідною донькою позивачки ОСОБА_1 , даний свідок постійно доглядав за позивачкою ОСОБА_1 на протязів останніх 12 - ти років, - з моменту смерті батька свідка та чоловіка позивачки.

В 2016 році позивачка ОСОБА_1 звернулася до своєї дочки, - ОСОБА_17 з проханням продати будинок та придбати квартиру.

Своє прохання позивачка ОСОБА_1 обгрунтовувала тим, що їй самій вже тяжко доглядати за будинком та двором, матеріально тяжко опалювати будинок, а тому вона бажає продати будинок та купити квартиру, щоб в квартирі були всі зручності, та було легше опалювати таку квартиру.

Свідок ОСОБА_17 зазначила відповідачці, що даним питанням зможе зайнятися її донька, та онука позивачки, - відповідач ОСОБА_2 .

В подальшому відповідачка ОСОБА_2 за погодженням з позивачкою ОСОБА_1 виставила даний будинок орієнтовно навесні 2016 року (тобто, - орієнтовно за три роки до моменту укладання договору міни) на продаж в мережі інтернет, - на OLX.

Проте, зважаючи на технічний стан будинку та прибудинкової території (неповну огородженість двору, відсутність простого під`їзду до домогосподарства) тривалий час (близько трьох років) особи, які приїздили на огляд будинку, - купувати бажання не проявляли.

В зв`язку з вищевикладеними обставинами відповідачкою ОСОБА_2 було залучено до процесу продажу будинку рієлтора, та поміщено голошення додаткове не тільки про продаж, а й можливість обміну на квартиру, проте, з обов`язковою умовою, - розташування квартири в м. Кагарлик Київської області.

В решті - решт відповідач ОСОБА_5 , побачивши таке оголошення в інтернеті, поспілкувавшись з позивачкою ОСОБА_1 , відповідачкою ОСОБА_2 , - погодився на обмін своєї квартири на будинок, який належить позиваці ОСОБА_1 .

Під час спілкування відповідача ОСОБА_5 з позивачкою ОСОБА_1 , яке відбулося під час того, як позивачка ОСОБА_1 особисто показувала відповідачу будинок та територію біля будинку, позивачка ОСОБА_1 розповіла відповідачу ОСОБА_5 , що вона вже досить похилого віку, а тому їй вже тяжко доглядати за будинком та двором, та що вона хоче поміняти свій будинок з двором на квартиру, в якій буде туалет, вання, щоб її легше було отоплювати.

Суд наголошує на тій обставині, що позивачкою ОСОБА_1 вищевказані обставини справи в судовому засіданні не спростовувалися, більше того, - не оспорювалися, зокрема, - не оспорювалися факти того, що будинок був виставлений на продаж, а в подальшому - на обмін ще з 2016 року, позивачкою ОСОБА_1 не опорювався факт того, що вона особисто показувала позивачу ОСОБА_5 свій будинок та домоволодіння.

Крім того, щодо розуміння позивачкою ОСОБА_1 того факту, що здійснюється укладання та посвідчення дговору міни, - свідчать показання приватного нотаріуса Руденка А.В., які наведено вище, та які позивачкою ОСОБА_1 не оспорювалися, та з яких вбачається, що під час укладання договору міни ним було роз`яснено позивачці ОСОБА_1 правову природу договору, що укладається, - договору міни, роз`яснено правові наслідки укладення такого договору, - що вона не буде власником будинку, а стає власником квартири, на що позивачка ОСОБА_1 погоджувалася, у неїх заперечень не було, внаслідок чого вона особисто поставила свої підписи під договором міни.

Що стосується показань відповідачки ОСОБА_2 в частині, що стосується укладання договору міни, то в даній частині суд вважає такі показання правдивими, такими, які не суперечать іншим обставинами справи, - показанням інших учасників процесу, матеріалам справи.

Так, суд вважає, що з показань відповідачки ОСОБА_2 , що стосується договору міни, встановлено, що будинок позивачки ОСОБА_1 на її ж прохання та з її ж відома був виставлений на продаж в інтернет мережу на OLX.

Факт виставлення будинку на продаж був обумовлений бажанням позивачки ОСОБА_1 проживати не в будинку, який вона в силу свого віку не могла утримувати, а проживати в квартирі, в якій були б всі зручності (туалет, ванна), та щоб було легше опалювати житло в холодний період.

Окремо суд зазначає, що показання відповідача ОСОБА_2 , що ініціатором продажу будинку була саме позивачка ОСОБА_1 , та те, що відповідач займалася продажем будинку саме за дорученням позивачки ОСОБА_1 , - самою ж позивачкою ОСОБА_1 в судовому засіданні не оспорювалися.

Далі, в зв`язку з тим, що будинок тривалий час в зв`язку з його технічним станом не продавався, позивачка ОСОБА_1 погодилася на обмін будинку на квартиру.

Через деякий час на обмін квартири на будинок погодився відповідач ОСОБА_5 , який приїздив та дивився на будинок, який йому показувалаж сама позивачка ОСОБА_1 .

Дана обставина позивачкою ОСОБА_1 також не оспорювалася.

Що стосується показань відповідача ОСОБА_3 , то його показання суд сприймає позитивно, та з показань даного свідка вбачається та обставина, що його син, - ОСОБА_5 проживав в квартирі, яка належала по 1/3 йому, його дружині та його сину.

Навесні 2019 року до нього підійшов син, - ОСОБА_5 , який повідомив йому, що знайшов будинок, на який люди погодилися обмінятися на квартиру, на що він та його дружина відповіли згодою.

Під час укладання договору міни ніхто не чинив тиск на позивачку ОСОБА_1 , окрім того, він бачив позивачку ОСОБА_1 під час укладання договору міни.

Що стосується показань свідка ОСОБА_4 , то її показання суд сприймає позитивно, та з показань даного свідка вбачається та обставина, що її син, - ОСОБА_5 проживав в квартирі, яка належала по 1/3 їй, її чоловіку та її сину.

Навесні 2019 року до неї підійшов син, - ОСОБА_5 , який повідомив їй, що знайшов будинок, на який люди погодилися обмінятися на квартиру, на що вона та її чоловік відповіли згодою.

Під час укладання договору міни ніхто не чинив тиск на позивачку ОСОБА_1 , окрім того, вона бачила позивачку ОСОБА_1 під час укладання договору міни.

Що стосується показань відповідача ОСОБА_5 , то до показань даного відповідача суд відноситься позитивно, та вважає їх такими, які відповідають об`єктивним обставинам справи.

Так, з показань даного відповідача судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 виявляв бажання придбати будинок, або обміняти квартиру, яка належала йому, його батьку, його матері, - по 1/3 частині кожному, - на будинок, в зв`язку з чим ним здійснювався моніторинг інтернет мережі в частині продажу та обміну житлових площ.

Навесні 2019 року, орієнтовно, - на початку травня ним було відшукано оголошення, згідно з яким власник будинку мав бажання продати або обмінятибудинок на квартиру в м. Кагарлик.

Після огляду будинковолодіння позивачки ОСОБА_1 , яка сама ж йому і показувла будинковолодіння, він погодився на обмін, вмовивши своїх батьків на обмін.

Вищевказані обставини позивачкою ОСОБА_1 в судовому засіданні не оспорювалися.

Що стосується показань приватного нотаріуса Руденка А.В., то суд вважає їх правдивими, та такими, які відповідають обставинам справи.

З таких показань судом вбачається, що під час укладання та реєстрації договору міни на позивачку ОСОБА_1 не здійснювався тиск з боку відповідачів та третіх осіб, що волевиявлення позивачки ОСОБА_1 на укладення договору міни було добровільним, що укладання договору було волевиявленням позивачки ОСОБА_1 , що позивачці було роз`яснено правову природу договору міни та роз`яснено наслідки його укладення.

Окрімо суд наголошує на тій обставині, що показання третьої особи ОСОБА_8 в судовому засіданні позивачкою ОСОБА_1 не оскаржувалися, не ставилися під сумнів, навпаки, - позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначила, що показання третьої особи - нотаріуса, - повністю відповідають обставинам, при яких укладався договір міни.

Що стосується показань свідка ОСОБА_6 , що стосується в частині оспорювання довору міни, то суд вважає їх в даній частині правдивими, та такими, які відповідають обставинам справи, та не суперечать показанням інших учасників справи.

Так, з показань даного свідка вбачається, що будинок за прохання позивачки ОСОБА_1 , яка є її рідною матір`ю, - був виставлений на продаж в мережі інтернет ще з 2016 року, але, зважаючи на стан будинку та двору, в подальшому позивачка ОСОБА_1 мала також намір обміняти свій будинок на квартиру, але з обов`язковою умовою, - щоб квартира була в м. Кагарлик.

Займалася продажем - обміном будинку онука позивачки ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , яка є відповідачем по даній справі.

Основною причиною обміну будинку на квартиру послугувала та обставина, що позивачці ОСОБА_1 , з огляду на її вік, - важко було доглядати за будинком та двором, та бажання позивачки проживати в квартирі, в якій були б зручності, - туалет, ванна, адекватне опалення.

Перед та під час укладання договору міни тиску на позивачку ОСОБА_1 відповідачі та треті особи не чинили.

З огляду на вищевказані обставини справи (покзання учасників процесу, письмові докази) суд критично ставиться до правової позиції сторони позивача, - позивачки ОСОБА_1 та її представника, - адвоката Клапчука Ф.П., яка була висловлена в мотивувальній частині позовної заяви та в судовому засіданні, що стосується договору міни, та зазначає наступне:

- позивачка ОСОБА_1 мала намір відчужити належний їй будинок (продати, обміняти на квартиру) ще задовго до укладення договору міни, який оскаржується, - ще з початку 2016 року.

Даний факт підтверджується показаннями відповідачки ОСОБА_2 (онуки позивачки), свідка ОСОБА_17 (рідної дочки позивачки), та, що головне, - показаннями самої ж позивачки ОСОБА_1 , яка не оспорювала показання відповідачки ОСОБА_2 , та свідка ОСОБА_17 в цій частині;

- позивачці ОСОБА_1 під час укладання договору приватним нотаріусом Руденком А.В. було роз`яснено правову природу договору міни та його правові наслідки, з яким позивачка ОСОБА_1 на час укладання такого договору погодилася, та не мала заперечень.

Даний факт підтверджено показаннями відповідачів, - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Крім того, факт роз`яснення договору та прочитання договору позивачкою ОСОБА_7 підвердився показаннями приватного нотаріусам ОСОБА_8 .

Суд наголошує на тій обставині, що показання нотаріуса Руденка А.В. позивачкою ОСОБА_1 в судовому засіданні не оскаржувалися, навпаки, - позивачка ОСОБА_1 зазначила, що показання ОСОБА_8 в частині, що стосується укладання, посвідченя та реєстрації договору міни, - відповідають дійсним обставинам.

Що стосується посилання сторони позивача на необхідність скасування оспорюваного договору міни на підставі ст. 233 ЦК України, то до даної позиції сторони позивача суд відноситься критично з огляду на наступне:

Згідно ч. 1 ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого нравочину.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду у п. 23 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини.

Серед іншого, тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, та інші обставини, які впливають на прийняття рішення відчужувачем у вкрай тяжкій ситуації.

Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин.

В даному випадку суд вважає, що стороною позивача суб`єктивно оцінюється поняття «тяжка хвороба» без наявності оціночних об`єктивних понять.

Так, дійсно, стороною позивача додано до позовної заяви виписку із медичної картки позивачки ОСОБА_1 , (а.с., 15 - 22), проте, суд вважає, що наявність у позивачки ОСОБА_25 медичної картки та медичних записів в даній картці ще не свідчить про наявність тяжкої хвороби в розумінні, яке мається на увазі в п. 23 ППВС України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», адже суд вважає, що в даному випадку під поняттям «тяжка хвороба» слід вважати такі хвороби, які апріорі передбачають необхідність стороннього догляду за особою, яка хворіє на таку тяжку хворобу, передбачає летальний наслідок у випадку ненадання постійної професійної медичної допомоги, передбачає необхідність постійного стороннього догляду за такою особою.

Наявність же у позивачки ОСОБА_1 , (яка станом на час укладення договору міни мала 79 років), таких хвороб, як гіпертонія, дистонія, аритмія, - не може, на думку суду свідчити про наявність тяжкої хвороби, адже хвороби, на існуванні яких наполягає позивачка ОСОБА_1 , - аритміня, дистонія, гіпертонія, - є, на жаль, сукупними хворобами для осіб похилого віку, якою є позивачка по справі, тим паче, - для осіб 80 - ти річного віку.

Стороною позивача, окрім виписки з амбулаторної картки ОСОБА_1 не надано будь - якого іншого доказу на існування у позивачки ОСОБА_1 тяжкої хвороби.

Суд звертає увагу на ту обставину, що стороною позивача надано лише виписку з амбулаторної картки хворої, а не з історії хвороби позивачки ОСОБА_1 , так як суд вважає, що при наявності в позивачки ОСОБА_1 при наявності тяжкої хвороби, - вона та її представник надали б суду виписку з історії хвороби такої тяжко хворої особи.

Окрім того, стороною позивача не надано суду доказів того, що на час укладення угоди міни позивачка ОСОБА_1 потребувала обов`язково сторонньої допомоги.

Суд вважає, що в даному випадку укладення договору міни обумовлено тим, що позивачці ОСОБА_1 , якій на моменту кладення договору міни виповнилося майже 80 років, враїовуючи її вік та стан здоров`я відповідно віку, - тяжко було здійснювати догляд за будинком та територією двору, а тому природньо, що така особа мала бажання проживати в квартирі, яка апріорі не передбачає утримання домогосподарства, при цьому маючи в квартирі санвузол та інші зручності.

Відповідно до судової практики і для того, щоб визнати правочин недійсним з підстав передбачених ст. 233 Цивільного кодексу України, в сукупності необхідно мати такі підстави, зокрема:

- наявність у особи, що вчинює правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини.

Як судом обгрунтовано вище, у позивачки ОСОБА_1 на час укладання договору міни не було тяжких обставин:

- не доведено наявності в позивачки ОСОБА_1 тяжкої, саме тяжкої хвороби, а не просто хвороби, а тому наявність в ОСОБА_1 , якій на момент вчинення пправочину виповнилося майже 80 років, сукупніх хвороб, які притаманні особам похилого віку, - не може розцінюватися як наявність тяжкої хвороби.

Суд, критично ставиться до позиції сторони позивача, зокрема, - позицію представника позивачки, - адвоката Клапчука Ф.П., який намагався в судовому засіданні переконати суд в тому, що похилий вік позивачки, якій на момент укладання договору виповнилося майже 80 років, - і є тяжкою обставиною, так як суд переконаний, що похилий вік сторони укладання договору не може розцінюватися судом в судовому засіданні як наявність тяжкої обставини;

- правочин, повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин.

Відповідно, суд в даному випадку глибоко переконаний, що укладення оспорюваного правочину міни було обумовлено не тяжкою обставиною, а простим, усвідомленним, обміркованим бажанням позивачки ОСОБА_1 , яка, враховуючи свій вік, - бажала проживати в квартирі, яка облаштована зручностями, так як будинок позивачки ОСОБА_1 на момент укладення договору міни такими зручностями не був обладнаний;

- правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Як встановлено в судовому засіданні, укладення договору міни було здійснено позивачкою ОСОБА_1 було добровільним, усвідомленим рішенням позивачки, таке рішення була направлене на отримання житла, яке в силу своїх споживчих характеристик відповідало б особі похилого віку.

Далі, суд також звертає увагу на ту обставину, що між позицією позивачки ОСОБА_1 та її представником, - адвокатом Клапчуком Ф.П. існує розбіжність, яка полягає в тому, що представник позивачки просить визнати договір міни недійсним, що звісно передбачає ту обставину, що оспорюваний правочин повинен бути вчинений особою добровільно, безщ наявності насильства (психологічного чи фізичого), обману чи помилки.

В той же час в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 зазначала, що даний договір був нею укладений під примусом, а саме, - їй по телефону ніби - то весь час погрожувала якась особа чоловічої статі (хоча факт погрози в судовому засіданні не підтвердився).

Дана розбіжність в позиціях сторони позивача, - позивачки та її представника йде всупереч позиції, які висловлено в мотивувальнй частині позовної заяви, адже при наявності (встановлення факту) насильства договір не може бути визнаний недійсним, - так як це є пряма підстава для розірвання договору, а визнання договору недійсним та розірвання договору, - це два різні шляхи фактичного анулювання оспорюваного договору, які, звісно, - передбачають різні юричні правозастовчі норми та юридичні наслідки.

- особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Як судом зазначено вище, судом в судовому засіданні встановлено, що спонуканням до укладання договору міни позивачкою ОСОБА_1 послугувало не існування якоїсь тяжкої обставини, а просте, усвідомлене бажання позивачки проживати в житлі, яке більш пристосоване для проживання особи похилого віку, яким і є квартира із зручностями.

Далі, суд ще раз наголошує, що стороною позивача, зокрема, - представником позивачки ОСОБА_1 , - адвокатом Клапчуком Ф.П. в якості тяжкої обставини некоректно подається похилий вік позивачки та наявність в неї захворювань, які, зазвичай є в наявності осі похилого віку, тим паче, - в осіяким виповнилося 80 років.

Суд ще раз наголошує на тій обставині, що факт наявності в позивачки ОСОБА_1 тяжкої хвороби чи тяжких хвороб належними та допустимими доказами в судовому засіданні не доведено, а приєднано до матеріалів справи лише ксерокопію медичної картки позивачки ОСОБА_1 , в яких містяться записи лікаря, що ніяким чином не підтверджує наявність в неї тяжкої хвороби.

Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що в даному випадку стороною позивача, - позивачкою ОСОБА_1 , та її представником, - адвокатом Клапчуком Ф.П. в судовому засіданні не доведено наявності жодних із обставин, які є підгрунтям для застосування положень ст. 233 ЦК України, напроти, - позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила той факт, що вона мала намір відчужити свій будинок задовго до укладення договору міни, а саме, - з 2016 року.

Окрім того, при розгляду даної справи були досліджені та взяті до уваги наступні фактори:

- майновий і психічний стан позивачки напередодні й на момент вчинення правочину; - співмірність наданих послуг із вартістю переданого за правочином майна;

- наявність іншого житла або іншого місця помешкання в разі відчуження житла.

- інші чинники, які мають важливе значення для встановлення істини по справі.

Так, що стосується майнового та психічного стану позивачки ОСОБА_1 напередодні та на момент вчинення правочину - договору міни, то суд зазначає наступне:

Що стосується майнового та психічного стану позивачки ОСОБА_1 до та на момент укладення договору міни, то суд зазначає, що, як встановлено в судовому засіданні, та сторонами не оспорюється, - позивачка ОСОБА_1 до моменту укладення договору міни та на час укладання такого правочину психічними розладами не страждала.

Опосередковано нормальний психічний стан позивачки ОСОБА_1 під час укладення договору міни підтвердежно показаннями третьої особи, - приватного нотаріуса Руденка А.В., який зазначив в судовому засіданні, що під час укладання, посвідчення, реєстрації договору міни позивачка ОСОБА_1 мала адекватну поведінку, з її поведінки та фізичного, психологічного стану не вбачалося, що під час укладання договору позивачка ОСОБА_1 перебувала в неадекватному стані, не було проявів насильства по відношенню до неї чи негативного, проти волі позивачки примусу, позивачка мала нормальний настрій, не було тремтіння рук, тремтіння голосу, ставила підписи особисто, нормальним почерком.

Що стосується майнового стану позивачки ОСОБА_1 , то він є таким, який, зазвичай, мають особи похилого, пенсійного віку.

Що стосується співмірностю наданих послуг із вартістю переданого за правочином майна, то суд зазначає наступне:

- як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з договору міни, (а.с., 10), вартість відчужуваної квартири, яка належала відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 станом на час укладення договору міни складала 216400 (двісті шістнадцять тисяч чотириста) грн.

В той же час, вартість відчужуваного будинку на час укладення договору міни складала 86725 (вісімдесят шість тисяч сімсот двадцять п`ять) грн. 00 коп., вартість земельної ділянки, на якому розміщений будинок, станом на час укладення договору міни складала 29960 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятьсот шістдесят) грн. 00 коп, відповідно, вартість домоволодіння (житловий будинок та земельна ділянка) позивачки ОСОБА_1 станом на час укладення договору міни складала 116685 (сто шістнадцять тисяч шістьсот вісімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Суд наголошує на тій обставині, що вартість вищевказаних об`єктів нерухомого майна (квартири, житлового будинку, земельної ділянки) була визначена не самими відчужувачами, - позивачкою та відповідачами, а висновками про оцінку майна, які були здійснені незалежними оцінювачами, та які були прийняті до уваги нотаріусом при укладанні договору міни, про що зазначені в самому договорі міни.

Далі, такі висновки подавалися самими ж сторонами, (вартість будинку та земельної ділянки, - подавалася позивачкою ОСОБА_1 , варість квартири - подавалася відповідачами ОСОБА_27 ), такі висновки відображені в договорі міни, зокрема, - в п. 1.6 договору міни, ( а.с., 10), який підписано сторонами, та, відповідно, варість майна жодною із сторін під час укладання договору міни не оскаржувалася.

Також суд наголошує на тій обставині, що під час слухання справи в суді, стороною позивача, - ні позивачкою ОСОБА_1 , ні її представником, - адвокатом Клапчуком Ф.П. не оспорювалися висновки про експертну грошову оцінку ні квартири, ні будинку, ні земельної ділянки, а тому суд вважає дещо не коректним твердження представника позивача, - адвоката Клапчука Ф.П. про те, що даний договір міни був апріорі несправедливим для позивачки ОСОБА_1 .

Суд критично відноситься до вищевказаної позиції представника позивача, адже його позиція грунтується лише на тому, що будинок апріорі дорожчий за квартиру, так як будинок має більше кімнат, будинок розташований на земельній ділянці.

Відповідно, зважаючи на думку представника позивача, - адвоката Клапчука Ф.П., - будинок (навіть без зазначення його варісних, технічних характеристик) апріорі буде кращим (дорожчим) від квартири.

Суд вважає, що така позиція представника позивача є дещо наївною, абстрактною, та такою, яка не рунтується на об`єктивних обставинах справи.

Так, суд вважає, що при визначенні справедливості обміну одного об`єкту нерухомого майна на інший вид нерухомого майна (в даному випадку квартира на будинок з земельною ділянкою), окрім його вартісних характеристик, які в даному випадку не на стороні позивача, слід враховувати технічні характеристики об`єкту нерухомого майна та його споживчі властивості з урахуванням окремих особливостей споживача - користувача.

В даному ж випадку, що стосується технічного стану будинку позивачки ОСОБА_1 на момент укладення договору міни, то судом встановлено, що на момент укладення оспорюваного договору будинок мав задовліьний технічний стан, - покрівля стара, шиферна, вікна дерев`яні, встановлені в будинок при його будівництві, електрообладнання проведене з моменту будівництва будинку, в будинку відсутні зручності, як - то, - відсутній окремий санвузол, - окремі туалет та ванна, система опалення знаходилася в аварійному стані з огляду на вік котла опалення.

Будинок мав чотири кімнати та три допоміжні кімнати.

Що ж до двору, то двір був огороджений частково, - місцями, - старим дерев`яним парканом, місцями, - металевою сіткою, з однієї сторони двір був не огороджений взагалі.

Окрім того, до даного домогосподарства взагалі був відсутній облаштований під`їзд з вулиць загального користування.

В той же час, в квартирі відповідачів на момент здійснення договору міни був зроблений ремонт, - встановлено металопластикові вікна, здійснено монтаж теплих полів, змонтовано ламінат, є в наявності окреме опалення, - встановлено новий двохконтурний котел, в зв`язку з чим в квартирі є постійно холодна та гаряча вода, є окремий санвузол, встановлено нову ванну, встановлено нові вхідні металеві двері, встановлено нові міжкімнатні двері.

В одній із кімнат був встановлений кондиціонер.

Квартира складається з двох житлових кімнат, кухні коридору, ванної.

Суд зазначає, що технічний стан будинку з земельною ділянкою та квартири підвтерджується також експертною оцінкою вищевказаного майна, (п. 1.6 договору міни, - а.с. 10), причому, на думку суду, експертна оцінка майна у великій мірі відповідає технічному стану майна, та спростовує позицію сторони позивача, зокрема, - її представника щодо несправедливості обміну будинку на квартиру.

Також технічний стан квартири станом на час слухання справи (який з моменту довору міни ніяким чином не змінився) підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 05.02.2021 року, (а.с., 167), в якому зазначено, що у квартирі 2 кімнати, опалення індивідуальне, газове, котел 2 - ох контурний, є гаряча вода, вікна пластикові, двері на балкон пластикові, один балкон заскланий, дургий - відкритий, вання кімната обкладена плиткою, є ванна, унітаз, електроосвітлення по всих кімнатах, в одну кімнату двері без скла, в одній кімнаті вмонтований кондиціонер, поклеєні обої, поштукатурені потолки.

Технічний стан будинку станом на час слухання справи (який, як встановлено судом істотно змінився на час слухання справи) підтверджується атком обстеження матеріально - побутових умоввід 22.01.2021 року, ( а.с., 168), в якому зазначено, що за період набуття відповдачем ОСОБА_5 здійснено наступні роботи по влаштуванню будинку та прилеглої території, - , - замінено дерев`яні вікна на енергозберігаючі металопластикові, утеплено відкоси як ззовні так і зсередини будинку, встановлено паркан з металопрофілю довжиною 30 метрів, облаштовано під`зд до присадибної ділянки з боку АДРЕСА_1 , що був взагалі відсутній, проведено повний ремонт дитячої кімнати, частково замінено покрівлю даху будинку, частково замінено електропроводку, встановлено бойлер для підігріву води. В будинку опалення - газове - газовий котел, завдено міську воду, є санвузол, який знаходиться у веранді.

Після придбання будинку родиною ОСОБА_27 , його зовнішній вигляд та технічний стан, прилегла територія значно покращені з урахуванням проведених вищевказаних робіт.

Вартість проведення вищевказаних робіт по покращенню будинку відповідачем ОСОБА_5 підтверджується опосередковано квитанціями на придбання будівельних матеріалів, ( а.с., 172 - 179).

Що стосується наявності іншого житла або іншого місця помешкання в позивачки ОСОБА_1 в разі відчуження житла, то суд зазначає наступне:

- з огляду на правову природу оскаржуваного правочину, договір міни одного житла на інше апріорі не передбачає позбавлення будь - кого із сторін предмету угоди, а саме, - житла.

Так, згідно оспорюваного в даному випадку правочину міни позивачка ОСОБА_1 ніяким чином не позбавлялася житла, так як згідно договору міни вона набула права власності на інше житло, - квартиру, яка по оціночній вартості дорожче від відчуженого ним будинку, причому, квартира по своєму технічному стані, на думку суду (з урахуванням доказів, які були досліджені в судовому засіданні) на момент обміну була та є в набагато технічно кращому стані, ніж будинок, який навіть станом на даний час, на думку суду, - потребує значних капіталовкладень, - заміну газового котла, облаштування окремого санвузла, заміни старої проводки, тощо, в той же час, як вбачається з акту обстеження житлово - побутових умов квартира знаходиться в такому технчному стані, в якому проживання є можливим без будь - яких капіталовкладень.

Що стосується інших чинників, які мають важливе значення для встановлення істини по справі, то суд на глибоке його переконання вважає, що первинно причиною оспорювання даного правочину є морально нездорова, конфліктна ситуація в сім`ї ОСОБА_1 , яка, на суб`єктивну думку деяких членів сім`ї позивачки ОСОБА_1 склалася через несправедливість з боку позивачки ОСОБА_1 по відношенню до своїх дочок, так як деякі члени сім`ї ОСОБА_1 (інші дві доньки) вважають насправедливим укладення позивачкою ОСОБА_1 договору дарування квартири на користь відповідачки ОСОБА_2 , яка є рідною онукою позивачки, чим позбавлено будь - якого майна та грошових коштів двох інших дочок позивачки.

Вищевказану позицію суд обгрунтовує наступним:

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 має трьох дочок, - ОСОБА_6 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .

Всі троє дочок проживають в м. Кагарлик Київської області, одна з них проживає оруч з будинком, який до укладення договору міни належав позивачці ОСОБА_1 .

Після смерті чоловіка позивачки ОСОБА_1 (факт чого був більше дванадцяти років тому) за будинком та подвір`ям позивачки ОСОБА_1 здійснювала догляд свідок ОСОБА_6 , як рідна дочка позивачки, інші ж дві дочки позивачці ОСОБА_1 не допомагали, не доглядали з позивачкою, хоча одна із рідних дочок проживає поруч, - через паркан із позивачкою ОСОБА_1 .

З часом, незважаючи на сторонню допомогу, позивачці ОСОБА_1 стало тяжко утримувати будинок та двір біля будинку, в зв`язку з чим вона вирішила продати житловий будинок та на отримані кошти придбати квартиру, в якій були б зручності, - нормальний туалет, ванна, гаряча воді, адекватне опалення, тощо.

Свідок ОСОБА_6 (рідна дочка позивачки) погодилася з пропозицією своєї матері, - позивачки по справі ОСОБА_1 , так як їй також тяжко здійснювати догляд за двома домогосподарствами, - своїм, та ще матері.

Продажем будинку займалася ОСОБА_2 за дорученням позивачки ОСОБА_1 , яка, з огляду на відсутність допомоги з боку інших двох дочок, - не хотіла, щоб її дві дочки знали про факт продажу нею будинку.

Суд звертає увагу на ту обставину, та вважає, що якби між позивачкою ОСОБА_1 та її іншими двома доньками були нормальні відносини, то факт продажу будинку було б обговорено на сімейній раді за участю всих трьох доньок, а не лише однієї, - ОСОБА_6 .

Вищевказаний факт, на думку суду, - опосередковано підтверджує той факт, що до та на час укладення договору міни мід позивачкою ОСОБА_1 та іншими її двома доньками існували неприязні відносини з огляду на ненадання допомоги доньками своїй матері похилого віку.

З огляду на ту обставину, що на будинок не було покупців в зв`язку з його посереднім технічним станом, позивачка ОСОБА_1 прийняла рішення щодо можливості обміну будинку на квартиру, без доплати.

Відповідно, через майже три роки після виставлення будинку на продаж, по голошенню зателефонував відповідач ОСОБА_5 , який погодився на обмін житлового будинку на квартиру.

Суд наголошує на тій обставині, що будинковолодіння відповідачу ОСОБА_5 показувала особисто позивачка ОСОБА_1 , яка під час огляду домоволодіння обгрунтовувала відповідачу її рішення щодо обміну, - так позивачка ОСОБА_1 зазначила, що, зважаючи на її вік, їй тяжко утримувати цілий будинок, який немає зручностей, та двір в належному порядку, а тому вона вирішила проживати в квартирі в м. Кагарлик.

Відповідно, укладення договору міни було усвідомленим, добровільним рішенням позивачки ОСОБА_1 , яке не обумовлене якимось тяжкими обставинами, як на тому наполягала сторона позивача в судовому засіданні.

Далі, договір міни було укладено в установленому Законом порядку, порушень під час укладання договору не було, - що підтверджується матеріалами справи.

Через короткий проміжок часу позивачка ОСОБА_1 подарувала отриману квартиру внаслідок договору міни своїй онуці, - ОСОБА_2 .

Знову ж таки, суд наголошує на тій обставині, що даний договір не обговорювався з іншими двома доньками, що, на думку суду, - вказує на наявність на час укладення як договору міни, так і договору дарування неприязних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та її двома доньками.

В силу обставин іншим двом донькам стало відомо про укладення позивачкою ОСОБА_1 договру дарування квартири відповідачці ОСОБА_2 , вони почали відвідувати позивачку ОСОБА_1 та здійснювати на неї вплив щодо необхідності визнання укладених договорів недійсними, так як вважали, що вони обділені матір`ю, та мають право на частку майна ще живої матері.

Окрім того, відповідачка ОСОБА_2 після укладення договору дарування, внаслідок якого вона отримала право власності на квартиру, перестала належним чном здійснювати догляд за своєю бабусею, - позивачкою ОСОБА_1 , результатом чого стало те, що інші доньки стали здійснювати догляд за позивачкою ОСОБА_1 , та налаштовувати позивачку проти своєї онуки, - відповідачки ОСОБА_2 та її матері, - ОСОБА_6 , - доньки позивачки, наслідком чого стало те, що позивачка ОСОБА_1 відмовилася спілкуватися з своєю онукою та рідною донькою.

Вищевказані факти опосередковано підтверджуються як показами позивачки ОСОБА_1 , так і показаннями відповідачки ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_6 .

Остаточно відносини між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , свідком ОСОБА_6 припинені в лютому 2020 року, внаслідок чого відповідачка ОСОБА_2 припинила відвідувати бабусю, а позивачка стала самостійно сплачувати кошти за комунальні послуги.

На підтвердження вищевказаного факту слугують квитанції на сплату послуг з енергопостачання, ( а.с. 196 - 208), з яких вбачається, що до лютого місяця 2020 року кошти за послуги з електропостачання сплачувала відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно, в зв`язку з вищевказаною конфліктною ситуацією, яка сталася між нею та відповідачкою ОСОБА_2 , яка, незважаючи на те, що позивачка подарувала їй квартиру, перестала належним чином допомагати позивачці, позивачка вирішила оспорювати догвір міни квартири на будинок.

Суд на глибоке переконання вважає, що якби відповідачка ОСОБА_2 належним чином здійснювала допомогу своїй бабусі, (поприбирати в квартирі хоча б раз на тиждень, принести продукти харчування, сплачувати за комунальні послуги, тощо), то оспорювання договору міни не було б, відповідно, з огляду на вищевказане судом, суд вважає, що джерелом та причиною оспорювання договору міни є чвари в сім`ї позивачки ОСОБА_1 , а саме, - той факт, що три доньки та одна внучка при живій матері та бабусі починають ділити майно, яке належить матері та бабусі, причому, - почергово намагаються довести, що саме без них мати не проживе.

На думку суду, такі дії у доньок позивачки повинні викликати почуття сорому, доньки позивачки, замість того, щоб забюезпечити матері спокійну старість, - починають розподіляти її майно, не вдумуючись про долю та здоров`я своєї матері, використовують прихильність матері в своїх корисливих цілях.

Що ж до онуки ОСОБА_2 , то суд знову ж таки вважає, що при належній допомозі з її сторони позивачці ОСОБА_1 , - такого позову до суду подано б не було.

Суд не вбачає об`єктивних чинників, які б заважали відповідачці ОСОБА_2 здійснювати допомогу своїй бабусі, - позивачці ОСОБА_1 , тим паче, що відповідачка ОСОБА_2 проживає поруч з бабусею на квартирі, яка належить чоловіку відповідачки.

Також суд зазначає, що, з огляду на нездорову сімейну обстановку в сім`ї позивачки ОСОБА_1 , на місці відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 могла (чи могли) бути будь - яка особа (особи), яка (які) погодилися б з позивачкою ОСОБА_1 на обмін квартири на її будинок.

Відповідно, в даному випадку від волі відповідачів ОСОБА_27 нічого не залежало, даний спір породжено не діями відповідачів ОСОБА_27 , а діями відповідачки ОСОБА_2 та її матері, - ОСОБА_6 , які належним чином не надали допомоги своїй бабусі та рідній матері (позивачці по справі), внаслідок чого позивачка ОСОБА_1 потрапила під корисливий вплив своїх інших двох доньок, які, на глибоке переконання суду і були ініціаторами подачі позивачкою ОСОБА_1 позову до суду.

На підтвердження глибоких неприязних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та її рідною донькою, - ОСОБА_6 , яка була допитана в якості свідка, є те, що під час показань в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 зазначила, що свідок ОСОБА_6 є її донькю лише по документах.

На думку суду, - прикро, коли діти починають ділити майно ще живих батьків, при цьоу застосовують засоби та методи, які далекі від поняття людяності, при цьому порушують законні права та інтереси третіх осіб, якими в даному випадку є відповідачі ОСОБА_27 .

Окрім того, суд зазначає про агресивність однієї із дочок позивачки, яка була присутня в залі судових засідань під час слухання справи в якості вільного слухача, яка порушувала порядок в залі судових засідань, - перебивала інших учасників процесу під час дачі ними показань по суті справи, не виконувала розпорядження головуючого про припинення порушення порядку в залі судових засідань, внаслідок чого головуючий по справі вимушений був видалити дану особу з зали судових засідань, після чого рівень агресії самої позивачки ОСОБА_1 різко знизився.

Вищевказана обставина на думку суду дає обгрунтовані підстави вважати, що інші дві доньки налаштовують позивачку ОСОБА_1 категорично агресивно проти відповідача ОСОБА_2 , її матір, - ОСОБА_6 , та проти суду.

Також, на думку суду, про втручання дочок в спір між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачами, - опосередковано свідчить також лист інших дочок, ( а.с., 166), які зазначають, що в результаті угод, укладених позивачкою ОСОБА_1 , - вони позбавлені всього майна.

Відповідно, з огляду на вищевказані обставини, суд вважає, що немає підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним договору міни.

Що ж до задоволення позову в частині визнання договору дарування недійсним, то суд зазначає наступне:

Як вказано було судом вище, 02.07.2019 року між позивачкою по справі, - ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по справі було укладено договір міни квартири на житловий будинок і земельну ділянку.

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Руденком А.В., зареєстровано в реєстрі за № 1313, ( а.с., 8 - 12).

Згідно умов вищевказаного договору позивачка ОСОБА_1 обміняла житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, та земельну ділянку, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_3 , (який їй належиав на праві приватної вланості, частка, - 1/1), на квартиру, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала на праві приватної власності відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , (в рівних частках, - по 1/3 частини кожному).

В подальшому, 18.07.2019 року позивачка ОСОБА_1 подарувала вищевказану вартиру, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_4 , - ОСОБА_16 , яка є онукою позивачки, на підставі договору дарування квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Кагарлицького нотаріального округу Кулініченком М.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1096, ( а.с., 13 - 14).

Відповідно, предметом спору у даній справі є оспорювання позивачкою правочину у виді договору дарування квартири з підстав, які вона вказала в мотивувальній частині позовної заяви та з підстав, які були нею вказані в судовому засіданні.

Так, в судовому засіданні встановлено, що приватний нолтаріус Кагарлицького нотаріального коругу ОСОБА_9 при вчиненні даної нотаріальної дії в повному обсязі дотримувався принципів законності, обґрунтованості, національної мови, доступності, гарантованості охорони і захисту безспірних прав осіб та сприяння здійснення їхніх прав і охоронюваних законом інтересів, дотримувався таємниці вчинюваної нотаріальної дії, передбачених Цивільним кодексом України від 16.01.2003 № 435-IV в частині дарування майна ст.ст. 207, 208, 209, 210, 211, 647, 717, 718, 719, 720, 721 та ст.ст.8, 34 п. 1, 41-46, 46-1, 47, 52, 54, 55 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-ХІІ та вимоги, визначені «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595.

В тексті Договору дарування квартири № 1096 від 18 липня 2019 року чітко зазначено:

- Сторонам нотаріусом вголос роз`яснено приписи цивільного законодавства, що регулюють укладення договору дарування, та підстави визнання договору недійсним;

- Договір прочитаний Сторонам вголос та ними особисто;

- укладення Договору не пов`язане із виконанням Обдаровуваною будь яких дій майнового або немайнового характеру на користь Дарувальника тепер або у майбутньому;

- своїми підписами на Договорі Сторони підтверджують, суть Договоговору зрозуміла, укладення договору відповідає їхнім інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі, а також Сторони підтверджують, що не позбавлені дієздатності, не перебувають під опікою та піклуванням, не страждають на хворобу, яка перешкоджала б усвідомити суть договору, вільно його прочитати чи почути прочитане, цей правочин вчинявся за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукали вчинити його на вкрай невигідних умовах, він не є фіктивним та удаваним;

Факт дарування майна відбувся не між чужими людьми, а між кровними родичами: від бабусі - її онучці, мати якої є рідною дочкою Дарувальника. Дарувальник та Обдаровувана особисто, без будь-якого примусу зі сторони, з`явилися до нотаріуса та чітко і однозначно заявили про свої наміри: Дарувальник - подарувати, Обдаровувана - прийняти у дарунок вищевказану квартиру.

Відповідно, суд зазначає, що будь - яких порушень Законодавства приватним нотаріусом Кулініченком М.Г. під час складання, посвідчення та реєстрації оспорюваного договору дарування не було, проте, існують інші об`єктивні обставини, (які не були відомі нотаріусу), в зв`язку з існуванням яких слід визнати вищевказаний договір недійсним.

Вищевказану позицію суд також обгрунтовує оцінкою показань учасників процесу, яка полягає в наступному:

Відповідно, що стосується показань позивачки ОСОБА_1 , що стосується договору дарування, то суд вважає їх в частині правдивими, а в деякій частині, яка не впливає на рішення суду, - неправдивими.

Так, що стосується тієї обставини, що позивачці ОСОБА_1 до та під час укладення правочину дарування погрожувала по телефону якась невідома особа, то такі показання своє підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 на запитання суду, чому вона не зверталася до органів поліції стосовно того, що їй хтось погрожує по телефону, - відповіла непереконливо, знову ж таки, - посилаючись на погрози невідомої особи чоловічої статі, який здійснював їй погрози по телефону, - не ідентифікуючи себе, а тому вона не може навіть здогадуватися, хто це міг бути.

Далі, в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 , категорично заперечувала щодо здійснення нею впливу на позивачку ОСОБА_1 до та на час укладання та посвідчення договору дарування.

Показання відповідачки ОСОБА_2 щодо відутності впливу на позивачку ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердилися також показаннями третьої особи, - приватного ноатріуса Кагарлицького нотаріального коругу ОСОБА_9 , який в судовому засіданні показав, що під час укладання та посвідчення договору дарування позивачка ОСОБА_1 не мала поведінки, яка б свідчила про факти вчинення на неї тиску сторонами укладення договору чи третіми особами, позивачці ОСОБА_1 нотаріусом було роз`яснено правову природу вчинюваного правочину, його правові наслідки, які були позивачці ОСОБА_1 зрозумілі та з якими позивачка ОСОБА_1 на час укладання та посвідчення договору міни погоджувалася.

Окрім того, приватним нотаріусом Кулуніченком М.Г. текст договору дарування був прочитаний вголос, а потім передано позивачці ОСОБА_1 для його прочитання особисто позивачкою, що і підтвердила позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Суд вважає, що підстав для критичного сприйняття показань відповідача ОСОБА_2 , третьої особи, - приватного нотаріуса Кулініченка М.Г. в частині відсутності погроз позивачці ОСОБА_1 чи іншого незаконного впливу відповідача чи третіх осіб, - у суду немає, напроти, показання позивачки ОСОБА_1 щодо погроз їй невідомоюб особою - в судовому засіданні не підтвердилися, а тому таку позицію позивачки ОСОБА_1 суд сприймає як просту лінію захисту своєї правової позиції, яка висловлена в мотивувальній частині позовної заяви та намагання будь - яким способом схилити суд на задоволення її позовних вимог, які зазначені в прохальній частині її позовної заяви.

Так, що стосується показань позивачки ОСОБА_1 , що нею фактично укладався договір довічного утримання, то до такої позиції суд відноситься позитивно з огляду на наступне:

Так, в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 зазначила, що до укладення договору дарування відповідачка ОСОБА_2 зазначала, що вона буде за нею доглядати, надавати посильну допомогу, проте, для цього позивачка ОСОБА_1 повинна подарувати їй квартиру.

Вона вважала, що, укладаючи даний договір дарування, відповідачка ОСОБА_2 з огляду на поняття вдічності буде доглядати за нею.

Вона повірила своїй онуці, адже це онука, яка їй допомагала.

Проте, в подальшому, після договору дарування, онука, - відповідачка ОСОБА_2 перестала надавати їй допомогу, а тому вона бажає повернутися в свій будинок, віддавши квартиру відповідачам ОСОБА_27 .

Що стосується показань відповідачки ОСОБА_2 в частині, що стосується укладання договору дарування, то в даній частині суд вважає такі показання неправдивими.

Так, суд зважає на ту обставину, що, дійсно, показання позивачки ОСОБА_1 про укладення договору довічного утримання, а не договору дарування, - підтверджуються самими діями відповідачки ОСОБА_2 .

Так, після укладення договору дарування відповідачка ОСОБА_2 поступово перестала надавати посильну допомогу позивачці по справі, - ОСОБА_1 , внаслідок чого між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 погіршилися відносини, що врешті решт призвело до того, що відповідачка ОСОБА_2 з лютого 2020 року перестала відвідувати позивачку ОСОБА_1 , та перестала надавати позивачці будь - яку посильну допомогу.

На підвтердження того, що між сторонами де - факто був укладений договір довічного утримання, а не договір дарування, на думку суду, слугують наступні факти:

- обіцянки відповідачки ОСОБА_2 позивачці про надання їй допомоги в разі укладення договору дарування;

- після укладення договору дарування позивачка ОСОБА_2 не стала проживати у належній їй квартирі, та ні одного дня не проживала, - там на постійній основі проживала та була зареєстрована позивачка по справі, - ОСОБА_1 ;

- після укладення договору дарування догляд за позивачкою ОСОБА_1 до березня місяця 2020 року здійснювала саме відповідачка ОСОБА_2 ;

- після укладення договору дарування відповідачкою ОСОБА_2 здійснювалася оплата за комунальні послуги лише до весни 2020 року, - до остаточного розриву відносин між позивачкою ОСОБА_1 та відповівдачкою ОСОБА_2 .

З огляду на вищевказані обставини справи (покзання учасників процесу, письмові докази) суд позитивно ставиться до правової позиції сторони позивача, - позивачки ОСОБА_1 та її представника, - адвоката Клапчука Ф.П., яка була висловлена в мотивувальній частині позовної заяви та в судовому засіданні, що стосується договору дарування, та зазначає наступне:

З роз`яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суду необхідно встановити: вік позивача, його стан здоров`я та потребу у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, тощо.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття Позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення її під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за вищезазначеними обставинами.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним.

Аналогічні правові висновки міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14; від 21 жовтня 2015 року№ 6-202цс15; від 02 грудня 2015 року № 6-2087цс15; від 16 березня 2016 року № 6-93цс16.

Такі ж висновки по одній із подібних справ Верховний Суд виклав у постанові від 1.08.2018 р. у справі №445/1011/17.

Позивач, посилаючись на загальні підстави для визнання спірного договору недійсним (статті 203, 215 ЦК України) обґрунтовує свої вимоги тими обставинами, що вона не мала наміру дарувати будь-кому свою квартиру, яка є її єдиним житлом, і в якому вона постійно проживає, в тому числі і на даний час, вона лише хотіла, щоб її онука, - відповідачка ОСОБА_2 здійснювала за нею належнитй догляд.

Отже, спірний договір дарування було укладено внаслідок помилки, а тому його слід визнати недійсними.

Під час укладення оспорюваного договору волевиявлення Позивача не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування.

Позивач діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого Відповідач буде здійснювати догляд за нею, тобто помилялася щодо правової природи правочину.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю у Позивача під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність, відповідно до ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, такий договір дарування повинен бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов 'язані з його недійсністю.

Згідно ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Окрім того, при розгляду даної справи були досліджені та взяті до уваги наступні фактори:

- майновий і психічний стан позивачки напередодні й на момент вчинення правочину; - наявність іншого житла або іншого місця помешкання в разі відчуження житла.

- інші чинники, які мають важливе значення для встановлення істини по справі.

Так, що стосується майнового та психічного стану позивачки ОСОБА_1 напередодні та на момент вчинення правочину - договору міни, то суд зазначає наступне:

Що стосується майнового та психічного стану позивачки ОСОБА_1 до та на момент укладення договору міни, то суд зазначає, що, як встановлено в судовому засіданні, та сторонами не оспорюється, - позивачка ОСОБА_1 до моменту укладення договору дарування та на час укладання такого правочину психічними розладами не страждала.

Опосередковано нормальний психічний стан позивачки ОСОБА_1 під час укладення договору дарування підтвердежно показаннями третьої особи, - приватного нотаріуса Кулініченка М.Г., який зазначив в судовому засіданні, що під час укладання, посвідчення, реєстрації договору дарування позивачка ОСОБА_1 мала адекватну поведінку, з її поведінки та фізичного, психологічного стану не вбачалося, що під час укладання договору позивачка ОСОБА_1 перебувала в неадекватному стані, не було проявів насильства по відношенню до неї чи негативного, проти волі позивачки примусу, позивачка мала нормальний настрій, не було тремтіння рук, тремтіння голосу, ставила підписи особисто, нормальним почерком, на час укладення договору дарування між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 були відносини, як відносини між бабусею та онукою.

Що стосується майнового стану позивачки ОСОБА_1 , то він є таким, який, зазвичай, мають особи похилого, пенсійного віку.

Що стосується наявності іншого житла або іншого місця помешкання в позивачки ОСОБА_1 в разі відчуження житла, то суд зазначає наступне:

- з огляду на правову природу оскаржуваного правочину згідно оскаржуваного договору дарування позивачка ОСОБА_1 , яка має на час слухання справи повних 80 років, позбавлена єдиного житла, тобто, - в разі гіпотетичних дій відповідачки ОСОБА_30 ( в разі подальшого погіршення відносин між сторонами), спрямованих на виселення позивачки ОСОБА_1 (подача до суду позовних заяв про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, виселення, тощо), позивачка ОСОБА_1 гіпотетично може потрапити в складні життєві умови, та вимушена буде підшукувати собі житло.

Так, суд вважає, що, зважаючи на напружені відносини з іншими двома доньками, які виникли в зв`язку з даруванням квартири, позивачка ОСОБА_1 , в разі виселення її з квартири, яку вона подарувала онуці ОСОБА_31 )., буде позбавлена можливості проживати на житловій площі, яка належить іншим двом донькам.

Відповідно, суд вважає, що за вказаних обставин, які судом вказані вище, є неприпустимим позбавлення позивачки ОСОБА_1 єдиного житла, що і є однією із підстав для визнання вищевказаного договору дарування недійсним.

Що стосується інших чинників, які мають важливе значення для встановлення істини по справі, то суд на глибоке його переконання вважає, що первинно причиною оспорювання даного правочину є морально нездорова, конфліктна ситуація в сім`ї ОСОБА_1 , яка, на суб`єктивну думку деяких членів сім`ї позивачки ОСОБА_1 склалася через несправедливість, так як деякі члени сім`ї ОСОБА_1 (інші дві доньки) вважають насправедливим укладення позивачкою ОСОБА_1 договору дарування квартири на користь відповідачки ОСОБА_2 , яка є рідною онукою позивачки.

Вищевказану позицію суд обгрунтовує наступним:

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 має трьох дочок, - ОСОБА_6 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .

Всі троє дочок проживають в м. Кагарлик Київської області, одна з них проживає оруч з будинком, який до укладення договору міни належав позивачці ОСОБА_1 .

Після смерті чоловіка позивачки ОСОБА_1 (факт чого був більше дванадцяти років тому) за будинком та подвір`ям позивачки ОСОБА_1 здійснювала догляд свідок ОСОБА_6 , як рідна дочка позивачки, інші ж дві дочки позивачці ОСОБА_1 не допомагали, не доглядали з позивачкою, хоча одна із рідних дочок проживає поруч, - через паркан із позивачкою ОСОБА_1 .

З часом, незважаючи на сторонню допомогу, позивачці ОСОБА_1 стало тяжко утримувати будинок та двір біля будинку, в зв`язку з чим вона вирішила продати житловий будинок та на отримані кошти придбати квартиру, в якій були б зручності, - нормальний туалет, ванна, гаряча воді, адекватне опалення, тощо.

Свідок ОСОБА_6 (рідна дочка позивачки) погодилася з пропозицією своєї матері, - позивачки по справі ОСОБА_1 , так як їй також тяжко здійснювати догляд за двома домогосподарствами, - своїм, та ще матері.

Продажем будинку займалася ОСОБА_2 за дорученням позивачки ОСОБА_1 , яка, з огляду на відсутність допомоги з боку інших двох дочок, - не хотіла, щоб її дві дочки знали про факт продажу нею будинку.

Суд звертає увагу на ту обставину, та вважає, що якби між позивачкою ОСОБА_1 та її іншими двома доньками були нормальні відносини, то факт продажу будинку було б обговорено на сімейній раді за участю всих трьох доньок, а не лише однієї, - ОСОБА_6 .

Вищевказаний факт, на думку суду, - опосередковано підтверджує той факт, що до та на час укладення договору міни мід позивачкою ОСОБА_1 та іншими її двома доньками існували неприязні відносини з огляду на ненадання допомоги доньками своїй матері похилого віку.

З огляду на ту обставину, що на будинок не було покупців в зв`язку з його посереднім технічним станом, позивачка ОСОБА_1 прийняла рішення щодо можливості обміну будинку на квартиру, без доплати.

Відповідно, через майже три роки після виставлення будинку на продаж, по голошенню зателефонував відповідач ОСОБА_5 , який погодився на обмін житлового будинку на квартиру.

Суд наголошує на тій обставині, що будинковолодіння відповідачу ОСОБА_5 показувала особисто позивачка ОСОБА_1 , яка під час огляду домоволодіння обгрунтовувала відповідачу її рішення щодо обміну, - так позивачка ОСОБА_1 зазначила, що, зважаючи на її вік, їй тяжко утримувати цілий будинок, який немає зручностей, та двір в належному порядку, а тому вона вирішила проживати в квартирі в м. Кагарлик.

Відповідно, укладення договору міни було усвідомленим, добровільним рішенням позивачки ОСОБА_1 , яке не обумовлене якимось тяжкими обставинами, як на тому наполягала сторона позивача в судовому засіданні.

Далі, договір міни було укладено в установленому Законом порядку, порушень під час укладання договору не було, - що підтверджується матеріалами справи.

Через короткий проміжок часу позивачка ОСОБА_1 подарувала отриману квартиру внаслідок договору міни своїй онуці, - ОСОБА_2 , яка пообіцяла своїй бабусі, що в разі, якщо бабуся, - позивачка по справі, - ОСОБА_1 подарує їй квартиру, вона буде доглядати за нею, проте, - відповідачка ОСОБА_2 своєї обіцянки не стримала, та фактично перестала доглядати за своєю бабусею.

Знову ж таки, суд наголошує на тій обставині, що даний договір не обговорювався з іншими двома доньками позивачки, що, на думку суду, - вказує на наявність на час укладення як договору міни, так і договору дарування неприязних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та її двома доньками.

В силу обставин іншим двом донькам стало відомо про укладення позивачкою ОСОБА_1 договору дарування квартири відповідачці ОСОБА_2 , вони, користуючись напруженими відносинами між позивачкою ОСОБА_1 та її онікою ОСОБА_2 , - почали відвідувати позивачку ОСОБА_1 та здійснювати на неї вплив щодо необхідності визнання укладених договорів недійсними, так як вважали, що вони обділені матір`ю, та мають право на частку майна ще живої матері.

Окрім того, відповідачка ОСОБА_2 після укладення договору дарування, внаслідок якого вона отримала право власності на квартиру, перестала належним чном здійснювати догляд за своєю бабусею, - позивачкою ОСОБА_1 , результатом чого стало те, що інші доньки стали здійснювати догляд за позивачкою ОСОБА_1 , та налаштовувати позивачку проти своєї онуки, - відповідачки ОСОБА_2 та її матері, - ОСОБА_6 , - доньки позивачки, наслідком чого стало те, що позивачка ОСОБА_1 відмовилася спілкуватися з своєю онукою та рідною донькою.

Вищевказані факти опосередковано підтверджуються як показами позивачки ОСОБА_1 , так і показаннями відповідачки ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_6 .

Остаточно відносини між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , свідком ОСОБА_6 припинені в лютому 2020 року, внаслідок чого відповідачка ОСОБА_2 припинила відвідувати бабусю, а позивачка стала самостійно сплачувати кошти за комунальні послуги.

На підтвердження вищевказаного факту слугують квитанції на сплату послуг з енергопостачання, ( а.с. 196 - 208), з яких вбачається, що до лютого місяця 2020 року кошти за послуги з електропостачання сплачувала відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно, в зв`язку з вищевказаною конфліктною ситуацією, яка сталася між нею та відповідачкою ОСОБА_2 , яка, незважаючи на те, що позивачка подарувала їй квартиру, перестала належним чином допомагати позивачці, позивачка вирішила оспорювати договір міни квартири на будинок.

Суд на глибоке переконання вважає, що якби відповідачка ОСОБА_2 належним чином здійснювала допомогу своїй бабусі, (поприбирати в квартирі хоча б раз на тиждень, принести продукти харчування, сплачувати за комунальні послуги, тощо), то оспорювання договору міни не було б, відповідно, з огляду на вищевказане судом, суд вважає, що джерелом та причиною оспорювання договору дарування (хоча фактично було укладено договір довічного утримання) є чвари в сім`ї позивачки ОСОБА_1 , а саме, - той факт, що три доньки та одна внучка при живій матері та бабусі починають ділити майно, яке належить матері та бабусі, причому, - почергово намагаються довести, що саме без них мати не проживе.

На думку суду, такі дії у доньок позивачки та онуки повинні викликати почуття сорому, так як вищевказані особи замість того, щоб забезпечити матері та бабусі спокійну старість, - починають розподіляти її майно, не вдумуючись про долю та здоров`я своєї матері та бабусі, використовують прихильність матері та бабусі в своїх корисливих цілях.

Що ж до онуки ОСОБА_2 , то суд знову ж таки вважає, що при належній допомозі з її сторони позивачці ОСОБА_1 , - такого позову до суду подано б не було.

Суд не вбачає об`єктивних чинників, які б заважали відповідачці ОСОБА_2 здійснювати допомогу своїй бабусі, - позивачці ОСОБА_1 , тим паче, що відповідачка ОСОБА_2 проживає поруч з бабусею на квартирі, яка належить чоловіку відповідачки.

На підтвердження глибоких неприязних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та її рідною донькою, - ОСОБА_6 , яка була допитана в якості свідка, є те, що під час показщань в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 зазначила, що свідок ОСОБА_6 є її донькою лише по документах.

Щож до онуки, - відповідачка ОСОБА_1 в сому засіданні також висловлювала думки, що вона їй не онука, так як не захотіла доглядати за нею, що її онука позбавила її як будинку, так і квартир, що всьому винувата її онука, - ОСОБА_2 , відповідачка по справі.

На думку суду, - прикро, коли діти та онуки починають ділити майно ще живих батьків, бабусь, при цьоу застосовують засоби та методи, які далекі від поняття людяності.

Відповідно, з огляду на вищевказані обставини, суд вважає, що є підстава для задоволення позову в частині визнання недійсним договору дарування.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивач ОСОБА_1 , - мали місце, проте, - чатково (наявнісь обставність обставин, що стосуються визнання договору міни недійсним, - не підтвердилися, проте, наявність обставин, що стосуються визнання договору дарування недійсним, - підтвердилися, хоча і частово, проте, - в достатньому обсязі для задоволення позову в цій частині).

- із встановлених обставин випливають правовідносини, що регулюються порядком укладення правочинів, зокрема, - розділ IV ЦК України, - ст.ст. 202 - 236 ЦК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст. 129 Конституції України, ст.ст. 8, 34 п. 1, 41-46, 46-1, 47, 52, 54, 55 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-ХІІ, «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, правові висновки у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14, від 21 жовтня 2015 року, № 6-202цс15 від 02 грудня 2015 року, № 6-2087цс15 від 16 березня 2016 року № 6-93цс16, № 445/1011/17 від 01.08.2018 р., постанова Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 203, 207, 208 - 211, 215, 216, 229, 233, 236, 647, 717 - 721 Цивільного кодексу України;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення частково, а саме, в частині визнання недісним договору міни, - не підлягає до задоволення, а в частині визнання недійсним договору дарування, - підлягає до задоволення;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 430 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- в даному цивільному провадженні судом застосовані заходи забезпечення позову у виді заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна (квартири, будинку, - які є предметом спору) на підставі ухвали суду від 01.10.2020 року, ( а.с., 67 - 71).

Суд вважає, що, з метою недопущення законних прав та інтересів позивачки ОСОБА_1 заходи забезпечення позову до вступу рішення в законну силу, - слід залишити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 8, 34 п. 1, 41-46, 46-1, 47, 52, 54, 55 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-ХІІ, «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, правові висновки у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14, від 21 жовтня 2015 року, № 6-202цс15 від 02 грудня 2015 року, № 6-2087цс15 від 16 березня 2016 року № 6-93цс16, № 445/1011/17 від 01.08.2018 р., постанова Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 203, 207, 208 - 211, 215, 216, 229, 233, 236, 647, 717 - 721 Цивільного кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 266, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_16 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Руденко Андрій Володимирович, приватний нотаріус Кулініченко Микола Григорович, про визнання недійсним договору міни житлового будинку та земельної ділянки, визнання недійсним договору дарування квартири, - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування квартири, (квартира АДРЕСА_6 ), який було укладено в місті Кагарлик Київської області, вісімнадцятого липня дві тисячі дев`ятнадцятого року, (договір ННЕ 369375, посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1096), між ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання (на час вчинення правочину) зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_16 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , місце проживання (на час вчинення правочину) зареєстровано за адресою: АДРЕСА_7 .

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання (на час винесення даного рішення) зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_6 , (Технічний паспорт, виданий Кагарлицьким бюро технічної інвентаризації 11 жовтня 2006 року, згідно з яким: квартира розташована на 2 поверсі 2 поверхового житлового будинку побудованого в 1970 році, матеріали зовнішніх стін цегла, та складається з двох житлових кімнат, із них: 1 - а кімната пл. 17,7 кв.м., 2 - а кімната пл. 6,4 кв.м., житлова площа квартири 24, 1 кв.м., кухня пл. 6,4 кв.м., вання сполучена пл. 2,1 кв.м., коридор пл. 4,7 кв.м., два балкони пл. 0,6 кв.м., кожний, загальна площа квартири 38,5 кв.м.).

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.