КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5992/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Київ

справа № 370/1226/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року, постановлену у складі судді Тандира О.В.,

у справі за скаргою суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Наконечного Ігоря Михайловича від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 55989291, боржником у якому є ОСОБА_1 ,

встановив:

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій просив скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Наконечного Ігоря Михайловича від 17.08.2020 року про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні №55989291, де боржником є ОСОБА_1 , з виконання виконавчого листа Макарівського районного суду Київської області № 370/1226/15-ц від 01.03.2018 року.

Скарга обґрунтована тим, що вказаною постановою припинено чинність арешту майна боржника, накладеного постановами: про арешт майна боржника № 55989291 від 26.04.2018 року; про арешт майна боржника №55989291 від 01.06.2018 року; про арешт майна боржника №55989291 від 06.06.2019 року; про арешт майна боржника №55989291 від

10.07.2019 року; про арешт майна боржника №55989291 від 05.11.2019 року; про арешт майна боржника №55989291 від 08.11.2019 року; про опис та арешт майна (коштів) боржника №55989291 від 24.07.2019 року; про опис та арешт майна (коштів) боржника №55989291 від 06.11.2019 року; про арешт коштів боржника №55989291 від 19.03.2018 року; про арешт коштів боржника №55989291 від 26.03.2018 року; про арешт коштів боржника №55989291 від 15.02.2019 року; про арешт коштів боржника №55989291 від 27.12.2019 року.

Вважає, що оскаржувана постанова є передчасною та незаконною, оскільки не містить норми Закону, на підставі якої вона винесена; не містить наслідків закінчення виконавчого провадження, передбачених ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» щодо відомостей про результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа тощо.

Також вказує, що постанова не може вважатися законною, оскільки приватний виконавець припинив чинність арешту майна боржника, що був накладений на підставі ухвал про забезпечення позову, а саме на підставі: ухвали Апеляційного суду Київської області від 18.07.2017 року №370/1226/15-ц; ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 16.06.2017 року №754/7408/17; ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року №754/4985/16; ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 04.05.2018 року №754/4985/16; ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року №757/29728/17. Отже припинення чинності арешту майна відбулося незаконно та у непередбачений законом спосіб, так як вказані ухвали про забезпечення позову є чинними.

Крім того, заявник вказав, що копію оскаржуваної постанови отримав лише 20.08.2020 року, а тому просив суд поновити строк на її оскарження.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року скаргу задоволено.

Постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Наконечного І.М. від 17.08.2020 року про закінчення виконавчого провадження та припинення чинності арештів майна та коштів боржника у виконавчому провадженні №55989291 - скасовано.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив: «При цьому, від представника боржника адвоката Щелкова П.С., надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою (знаходяться у судовому провадженні №6/370/58/20). Вказане клопотання суд визнає необґрунтованим, враховуючи, що боржник міг би особисто взяти участь у судовому засіданні, однак таким правом не скористався; боржник не обмежений законом у виборі представника і мав можливість направити іншого представника у судове засідання; представник міг би направити до суду письмові пояснення щодо даної скарги, однак таким правом не скористався.».

Ухвалюючи таке рішення, судом першої інстанції не було надано оцінки наступним фактам: дана справа потребує спеціальних юридичних знань, яких немає у ОСОБА_1 , тому він позбавлений можливості належним чином захищати свої права; дана справа є досить складною, оскільки тягнеться з 2015 року, а судових документів в Єдиному державному реєстрі судових рішень більше 300, які пов`язані між собою; єдиним адвокатом Шуляка О.В. є ОСОБА_3 . Інших представників у ОСОБА_1 немає, про що свідчать матеріали справи; оскільки лікарняний було видано ОСОБА_3 04.02.2021 р., то у ОСОБА_1 не було можливості знайти за півдня іншого представника. Отже, при винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції порушив права ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, статтю 6 Конвенції, принцип «справедливого судового розгляду» та принцип «істотної незручності».

Зазначає, що єдиною підставою для скасування постанови приватного виконавця Наконечного І.М. від 17.08.2020 року про закінчення виконавчого провадження №55989291 була наявність постанови Київського апеляційного суду від 01.02.2021 року у справі №370/1226/15. Проте, дане формулювання мотивувальної частини оскаржуваного рішення не відповідає положенням чинного законодавства України. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020 року у справі №370/1226/15 було визнано виконавчі документи такими, що не підлягають виконанню. Звертає увагу, що відповідно до правил, встановлених ч.1 ст. 261 ЦПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Отже, приватним виконавцем Наконечним І.М. було правомірно винесено постанову від 17.08.2020 року про закінчення виконавчого провадження №55989291. Постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року було відмовлено в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а ухвалу Макарівського районного суду від 30.07.2020 р., якою визнано виконавчі документи такими, що не підлягають виконанню, залишено без змін.

19.08.2020 року ОСОБА_2 подав до Макарівського районного суду Київської області скаргу на постанову приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Київським апеляційним судом було скасовано ухвалу Макарівського районного суду від 30.07.2020 року своєю постановою від 01.02.2021 року. Тобто, ОСОБА_2 подав скаргу на постанову приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження задовго до винесення постанови Київським апеляційним судом про скасування ухвали суду першої інстанції від 30.07.2020 року.

Також, із скарги ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця вбачаються зовсім інші підстави, з яких він просив скасувати постану, аніж існування постанови Київського апеляційного суду від 01.02.2021 року, яким Макарівським районним судом Київської області не було надано жодної правової оцінки.

Крім того, єдиним та останнім судовим засіданням в Макарівському районному суді Київської області, після ухвалення постанови судом апеляційної інстанції від 01.02.2021 року було засідання, яке відбулось 05.02.2021 р. Таким чином, на даному судовому засіданні Макарівський районний суд не мав права приймати нові докази по справі. Проте, в порушення вимог статті 83 ЦПК України, суд першої інстанції прийняв до розгляду копію постанови Київського апеляційного суду від 01.02.2021 року без клопотання ОСОБА_2 на поновлення строку для подання нових доказів та без обґрунтування ОСОБА_2 неможливості подати нові докази в встановлений чинним законодавством строк.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Посилається на те, що доводи ОСОБА_1 про те, що він не був присутнім під час судового засідання, а представник ОСОБА_3 направляв клопотання про відкладення розгляду справи, не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи та з оскаржуваної ухвали чітко вбачається, що представником ОСОБА_1 було подано клопотання про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та представника. Вказує, що не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 про відсутність у нього інших представників, оскільки згідно з договором про надання правової допомоги від 20.09.2019р. №20/09/19, ордеру від 19.03.2021 р. №1090649, ОСОБА_1 має іншого представника - адвоката Серпутька Я.С. Згідно з ордером від 17.12.2020 р. №799977 адвокат Серпутько Я.С. є представником ОСОБА_1 .

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не міг скасувати постанову приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020р. було визнано виконавчі листи такими, що не підлягають виконанню з підстав начебто існування заяви від 17.12.2014р. про зарахування однорідних зустрічних грошових вимог. Постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021р. №370/1226/15 скасовано ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020р. №370/1226/15 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Верховного Суду від 03.03.2021 року №370/1226/15 у відкритті касаційного провадження ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова Київського апеляційного суду від 01.02.2021р. №370/1226/15 є доказом того, що на стадії виконання судового рішення суд вже не мав широкого полю для розсуду, тобто не мав процесуальних повноважень встановлювати факт відсутності у боржника заборгованості при чинному рішенні Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року. За таких обставин закінчення виконавчого провадження відбулося безпідставно та протиправно, з порушенням прав кредитора на судовий захист та на отримання присудженої суми коштів. Оскільки ухвалу про визнання незаконними виконавчих листів було скасовано, відтак відпали правові підстави для закінчення виконавчого провадження.

Зазначає, що ним вчасно подано скаргу на постанову приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Після отримання вступної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 01.02.2021р. №370/1226/15 він до початку судового засідання надав суду додаткові пояснення з копією постанови.

Положеннями ЦПК не заборонено надавати суду нові докази та пояснення на стадії розгляду скарги на дії виконавця, а у суду не було жодних підстав не приймати до уваги постанову від 01.02.2021р., оскільки постанова прямо впливала на ухвалення правильного, законного та обґрунтованого рішення. З огляду на викладене, вважає, що в апеляційній скарзі немає правових обґрунтувань неправомірності скасування постанови про закінчення виконавчого провадження. Викладені апелянтом обставини є лише його суб`єктивною думкою без посилань на конкретні норми закону.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи скаргу ФОП - СПД ОСОБА_2 та скасовуючи постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Наконечного І.М. від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження та припинення чинності арешту майна та коштів боржника у виконавчому провадженні № 55989291, суд першої інстанції виходив з того, що підставою винесення приватним виконавцем Наконечним І.М. постанови від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження була вказана ухвала Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року, якою було, зокрема, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі №370/1226/15-ц від 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 коштів на суму 7 980 000 грн.

Однак, постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року №370/1226/15-ц ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, скасовано, як і скасовано постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року про залишення зазначеної ухвали без змін. Крім того, ухвалено нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Оскільки судове рішення, на підставі якого закінчене виконавче провадження, скасовано, тобто воно не може створювати юридичних наслідків, і відповідно відпали підстави, що зумовили закінчення виконавчого провадження, воно підлягає продовженню, а постанова приватного виконавця підлягає скасуванню.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, зроблені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року позов ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 20000 грн., як невиконання зобов`язань за договором поруки.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 7 980 000 грн. як невиконане зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05 травня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 користь ФОП ОСОБА_2 відшкодування збитків від інфляції в розмірі 4 192 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_2 3% процентів річних від простроченої суми, що становить 370 189,39 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Каміла» - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі недійсним - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року в частині позовних вимог ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення вищевказаних грошових коштів з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відповідно на користь ФОП ОСОБА_2 .

У задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів - відмовлено. У решті рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року - залишено без змін.

На підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року у даній справі Макарівським районним судом Київської області було видано, зокрема, виконавчий лист №370/1226/15-ц від 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ФОП ОСОБА_2 коштів у сумі 7 980 000 грн.

14.03.2018 року приватним виконавцем Наконечним І.М. було відкрито виконавче провадження №55989291 за вказаним виконавчим листом.

Постановами приватного виконавця накладено арешти на майно та кошти боржника: про арешт майна боржника № 55989291 від 26.04.2018 року; про арешт майна боржника №55989291 від 01.06.2018 року; про арешт майна боржника №55989291 від 06.06.2019 року; про арешт майна боржника №55989291 від 10.07.2019 року; про арешт майна боржника №55989291 від 05.11.2019 року; про арешт майна боржника №55989291 від 08.11.2019 року; про опис та арешт майна (коштів) боржника №55989291 від 24.07.2019 року; про опис та арешт майна (коштів) боржника №55989291 від 06.11.2019 року; про арешт коштів боржника №55989291 від 19.03.2018 року; про арешт коштів боржника №55989291 від 26.03.2018 року; про арешт коштів боржника №55989291 від 15.02.2019 року; про арешт коштів боржника №55989291 від 27.12.2019 року.

20.07.2020 року ухвалою Макарівського районного суду Київської області у даній справі було зупинено виконання виконавчого листа №370/1226/15-ц від 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 7 980 000 грн. до розгляду судом питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

21.07.2020 року приватний виконавець Наконечний І.М. на підставі зазначеної вище ухвали зупинив вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні.

30.07.2020 року ухвалою Макарівського районного суду Київської області у даній справі було, зокрема, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №370/1226/15-ц від 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 коштів у сумі 7 980 000 грн.

14 серпня 2020 року до приватного виконавця звернувся представник боржника із заявою про закриття виконавчих проваджень, посилаючись на зазначену ухвалу суду від 30 липня 2020 року.

17 серпня 2020 року приватним виконавцем Наконечним І.М. була винесена постанова про поновлення вчинення виконавчих дій.

Постановою приватного виконавця Наконечного І.М. від 17 серпня 2020 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №370/1226/15-ц від 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 коштів у сумі 7 980 000 грн., та припинено чинність арешту майна боржника, накладеного постановами: про арешт майна боржника № 55989291 від 26.04.2018 року; про арешт майна боржника №55989291 від 01.06.2018 року; про арешт майна боржника №55989291 від 06.06.2019 року; про арешт майна боржника №55989291 від 10.07.2019 року; про арешт майна боржника №55989291 від 05.11.2019 року; про арешт майна боржника №55989291 від 08.11.2019 року; про опис та арешт майна (коштів) боржника №55989291 від 24.07.2019 року; про опис та арешт майна (коштів) боржника №55989291 від 06.11.2019 року; про арешт коштів боржника №55989291 від 19.03.2018 року; про арешт коштів боржника №55989291 від 26.03.2018 року; про арешт коштів боржника №55989291 від 15.02.2019 року; про арешт коштів боржника №55989291 від 27.12.2019 року.

Підставою винесення приватним виконавцем Наконечним І.М. постанови від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження була вказана ухвала Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року, якою було, зокрема, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі №370/1226/15-ц від 01.03.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 коштів на суму 7 980 000 грн.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Статтею 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку , встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому листі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, листом Київського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року матеріали цивільної справи були витребувані з Макарівського районного суду Київської області у зв`язку з надходженням апеляційної скарги СПД ФОП ОСОБА_2 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року.

З викладеного вбачається, що постанова приватного виконавця від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження була прийнята у період після подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 30 липня 2020 року, що стала підставою для закінчення виконавчого провадження.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційні скарги суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року - без змін

Постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5 , ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30.07.2020 року про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню - скасовано. Скасовано також постанову Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року про залишення зазначеної ухвали без змін, та ухвалено постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Розглядаючи скаргу на постанову державного виконавця, застосувавши до спірних правовідносин зазначені вище норми матеріального та процесуального права, встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення скарги, оскільки підставою закінчення виконавчого провадження приватний виконавець визначив ту обставину, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року визнано виконавчий лист від 01 березня 2018 року на суму 7 980 000 грн. таким, що не підлягає виконанню. Однак, враховуючи, що правова підстава для закінчення виконавчого провадження відпала, оскільки судове рішення про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, було скасоване в апеляційному порядку, суд першої інстанції ухвалив в даній справі правильне по суті рішення.

Оскільки зі скасуванням судового рішення втрачаються ті правові наслідки, що з нього випливають, то підстав для закінчення виконавчого провадження немає, адже судове рішення про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає примусовому виконанню, було скасоване в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала від 30 липня 2020 року набула законної сили з моменту її проголошення, тому у приватного виконавця були наявними правові підстави для закінчення виконавчого провадження, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначена обставина не свідчить про законність ухвали суду першої інстанції, яка на час прийняття приватним виконавцем постанови від 17 серпня 2020 року була оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 року у справі № 643/17966/14-ц, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Разом з тим, за змістом абзацу 2 частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Наявність чинної постанови державного ( приватного) виконавця про закінчення виконавчого провадження унеможливлює як відкриття нового, так і відновлення виконавчого провадження ( правові висновки Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2019 року у справі № 914/4192/15, від 02 липня 2020 року у справі № 727/11251/19).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення суду має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

У своєму рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суду з прав людини наголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення.

Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У справі «Глоба проти України» Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Виходячи з наявності у стягувача права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, що передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

За викладених обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо необхідності задоволення скарги СПД ФОП ОСОБА_2 та скасування оскаржуваної постанови приватного виконавця від 17.08.2020 року, оскільки відпала правова підстава для закінчення виконавчого провадження.

Доводи представника скаржника щодо порушення процесуальних прав ОСОБА_1 , оскільки судом не було забезпечено розгляд скарги за участі його представника та проведення у справі лише одного судового засідання, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не свідчать про порушення процесуальних прав ОСОБА_1 , адже, як вбачається з матеріалів справи, про призначене судове засідання на 03 листопада 2020 року ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення особисто ОСОБА_1 26 жовтня 2020 року ( а.с. 61).

Однак, відповідно до протоколу судового засідання від 03 листопада 2020 року, учасники справи в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили, письмових пояснень не направили, розгляд справи було відкладено на 15 грудня 2020 року.

Відповідно до протоколів судових засідань від 15 грудня 2020 року та від 29 січня 2021 року у вказані судові засідання сторони також не з`явились, хоча про судові засідання належним чином був повідомлений в тому числі представник ОСОБА_1 - адвокат Щелков П.С. ( а.с. 64, 68, 71), будь-яких письмових пояснень ним надано не було.

Крім того, відповідно до змісту судових рішень, доданих до скарги СПД ФОП ОСОБА_2 , інтереси ОСОБА_1 при розгляді справи № 370/1226/15-ц, рішення у якій виконується, також представляє адвокат Серпутько Я.С. ( а.с. 35), а тому доводи скаржника про неможливість забезпечити участь в судовому засіданні 05.02.2021 року адвоката Щелкова П.С. у зв`язку з його перебуванням на лікарняному, не свідчать про порушення судом процесуальних прав ОСОБА_1 .

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність постановленої судом ухвали, а тому не можуть бути підставою для її скасування.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу беззадоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 травня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.