Справа №478/73/21 Пров. №2/478/83/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року смт.Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Іщенко Х.В.

за участю: секретаря Луговської А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду смт. Казанка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

25 січня 2021 року позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк, позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості кредитором спадкодавця (прізвище ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_1 )

Позовна заява обґрунтована тим, що 29 червня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, № б/н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 19000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. ОСОБА_4 не виконував взятих на себе обов`язків за кредитним договором, не здійснювала щомісячного погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер, на дату її смерті заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.06.2006 року становить 6516 грн. 85 коп., з яких: 6516 грн. 85 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита.

24.06.2020 року позивач звернувся до Казанківської державної нотаріальної контори з претензією кредитора в якій просив включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до спадкової маси, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком, а також надіслати на адресу Банку інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину.

21.07.2020 року в.о. завідувача Казанківської державної нотаріальної контори листом від 27.06.2020 року повідомив АТ КБ «Приватбанк» про те, що для перевірки нотаріальною конторою даних зі Спадкового реєстру про наявність або відсутність спадкової справи та заведення спадкової справи банку необхідно сплатити 51 грн. державного мита.

09.10.2020 року позивачем на адресу спадкоємців позичальника ( ОСОБА_4 ) - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено листи-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, в яких в якості адреси реєстрації зазначено: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом, яка на день смерті боржника становила 6516 грн. 85 коп. та провести розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 02.02.2021 року було витребувано додаткові докази.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Згідно поданої заяви позивач просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги не визнали, посилаючись на порушення позивачем строку позовної давності, у межах якого він мав можливість звернутися до суду з вимогою про захист своїх порушених прав, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог застосувавши строки позовної давності.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить такого висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 16 січня 2007 року між акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, № б/н, шляхом підписання анкети-заяви позичальника, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 19000,00 грн. на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом на залишок заборгованості.

Також, протягом дії договору позичальником було отримано кредитні картки № НОМЕР_2 терміном дії до липня 2009 року, № НОМЕР_3 терміном дії до січня 2014 року, № НОМЕР_4 терміном дії до липня 2016 року, № НОМЕР_5 терміном дії до березня 2017 року, № НОМЕР_6 терміном дії до травня 2020 року, № НОМЕР_7 терміном дії до серпня 2020 року та № НОМЕР_8 терміном дії до квітня 2021 року

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_4 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Таким чином, між позивачем та ОСОБА_4 склалися договірні правовідносини з приводу надання, використання та повернення кредитних коштів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_9 .

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 08.11.2020 року заборгованість ОСОБА_4 перед Банком за кредитним договором № б/н від 29.06.2006 року становить 6516,85 грн., що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договоромабо законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Порядок прийняття спадщини визначений главою 87 ЦК України.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 ст.1268 та ст. 1269 ЦК України.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.

За змістом ст. ст. 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємиць, незалежно від отриманого ним свідоцтва про право на спадщину, набуває права на спадкове майно (право володіння, користування).

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Статтею 1282 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У абз. 2 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України.

У статті 1281 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Так, згідно з частинами 1, 2 вказаної статті спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

У частині 3 цієї статті визначено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Таким чином, в цьому випадку початок перебігу строку права пред`явлення вимоги до спадкоємців повинен відліковуватися з моменту настання строку вимоги або з моменту, коли кредитор дізнався про відкриття спадщини. Згідно з частиною четвертою вказаної статті кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються, є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.04.2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Обов`язок доказування у спірній категорії справ покладається на позивача.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно положень ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що визначені статтею 1281 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення правовідносин) строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявлено стороною у спорі.

Відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) у поданій до суду заяві було заявлено про застосування позовної давності.

Дані щодо повідомлення відповідачами АТ КБ «Приватбанк» про смерть ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

Належних доказів на підтвердження, коли та за яких обставин Банк дізнався про смерть позичальника - ОСОБА_4 , прийняття спадщини відповідачами а також розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини позивачем не надано, що є його процесуальним обов`язком.

Як було встановлено судом, позивач 24 червня 2020 року (відповідно до поштового відправлення), звернувся до Казанківської державної нотаріальної контори з претензією кредитора за № SAMDN1646 від 26.05.2020 року, в якій, зокрема, просив включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 6516,85 грн. а також надіслати на адресу Банку інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину.

Суд враховує, що вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця. У цьому випадку позивач міг скористатися своїм правом подати вимогу через нотаріуса.

Проте, посилання позивача на те, що претензія кредитора Банком була направлена до Казанківської державної нотаріальної контори у строки, встановлені статтею 1281 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки в заведені спадкової справи було відмовлено, претензія не була прийнята та була повернута, а Банку запропоновано сплатити державне мито для перевірки нотаріальною конторою даних зі Спадкового реєстру про наявність або відсутність спадкової справи та заведення спадкової справи.

Суд вважає, що вимоги нотаріуса є законні, передбачені вимогами ст. ст. 19, 49 Закону України «Про нотаріат», нормами «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та «Положення про спадковий реєстр». За таких обставин претензія кредитора (Банка) вважається не поданою (заявленою).

Суд критично відноситься до твердження позивача що в строк, передбачений статтею 1281 ЦК України, Банком заявлені вимоги до спадкоємців боржника. Так, лист-претензія, з вимогою погасити борг, датовані 17.09.2020 р. за вих. № SAMDN1646, за даними Банку були направлені за адресою реєстрації відповідачів 09.10.2020 року. На підтвердження вище означеного позивачем надано суду Реєстр згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів фізичним особам, в кількості 237 осіб. Серед адресатів поштових відправлень прізвища відповідачів ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відсутні. Як вбачається з реєстру згрупованих поштових відправлень, поштове відправлення на ім`я позивачів відслідкувати не можливо за відсутності трекінг номеру. Доказів отримання відповідачами вказаних листів-претензій матеріали справи не містять.

Згідно інформаційної довідки Казанківської селищної ради за вих. № 678/03-15 від 22.03.2021 року боржник (спадкодавець) ОСОБА_4 за місцем реєстрації на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав один.

Таким чином твердження позивача що ним заявлені вимоги до спадкоємців боржника носять формалізований характер та є недоведеними. За вказаних обставин суд вважає що вимога банку спадкоємцям заявлена не була.

На підставі викладених обставини, судом встановлено, що Банк, виконавши законну вимогу нотаріуса, мав реальну можливість встановити як коло спадкоємців, так і осіб, які прийняли спадщину та скористатись правом вимоги до спадкоємців боржника.

Аналізуючи викладене суд вважає, що встановлені обставини свідчать про те, що Банк починаючи з 2018 року пропустив, встановлений статтею 1281 ЦК України строк для пред`явлення вимог до спадкоємців.

Що стосується дійсного розміру вимог кредитора, то слід врахувати наступне.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 6516,85 грн. нарахована станом на 08.11.2020 року. При цьому, згідно цього розрахунку, за кредитним договором Банком нараховувались проценти та пеня, на погашення яких банком перераховувалися кошти, що сплачувались позичальником.

Разом с тим, нараховуючи відсотки та пеню позивач посилався на те, що розмір відсотків та пені передбачений Умовами та Правилами надання банківських послуг про що зазначено в анкеті-заяві про приєднання до вказаних Умов та правил.

Однак, надані позивачем Умови та Правила особисто не підписані позичальником - ОСОБА_4 , а відтак відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами,а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, а тому нарахування позивачем коштів та перерахування їх за відсотками, а також нарахування пені, як таких, що передбаченні умовами кредитного договору, є безпідставними.

За такого, банк мав можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам частини другої статті 530 ЦК України.

З огляду на все вище означене, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог до відповідачів слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Іщенко Х.В.