"18" травня 2021 р.

Справа № 642/2206/21
Провадження № 2/642/1216/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Тугая К.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені,

встановив:

Представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Антоненко Д.О. 15 квітня 2021 року від імені позивачки звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 97 972,33 грн. за період з 10 грудня 2019 по 24 березня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 1 червня 2020 року відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 7 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повнолітня. Постановою Харківського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року вказане рішення залишено без змін. Відповідач свій обов`язок по сплаті аліментів не почав виконувати, у зв`язку з чим позивачка звернулась до державного виконавця з заявою про примусове виконання рішення, однак відповідач рішення суду не виконував, аліменти не сплачував, у зв`язку з чим у нього станом на 24.03.2021 виникла заборгованість у сумі 108 161, 36 грн, а тому на підставі положень ст. 196 СК України він зобов`язаний сплатити пеню (неустойку) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів, але не більше 100% суми заборгованості, що становить 97 972,33 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 19 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні, з викликом сторін.

Відповідач подав 11травня 2021 року відзив не позов, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що нормами Сімейного кодексу України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається, тому відповідно до ст. 8 СК України та ч.1 ст. 9 ЦК України застосуванню підлягають норми цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або обставин непереборної сили. Крім того, згідно з положеннями ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання неможливо внаслідок дії непереборної сили? тобто надзвичайних і невідворотних обставин за умов здійснення господарської діяльності. З 5 серпня 2009 року він був зареєстрований як фізична особа-підприємець, за такими видами діяльності: роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах (основний); діяльність посередників у торгівлі текстильними виробами? одягом, хутром, взуттям і шкіряними виробами; діяльність туристичних агентств.

Господарська діяльність велась у напряму роздрібної торгівлі предметами текстилю, для чого він винаймав приміщення для розміщення роздрібних магазинів домашнього текстилю. У зв`язку з прийняттям карантинних заходів в Україні, починаючи з травня 2020 року, можливості здійснювати роздрібну торгівлю у нього не було. У зв`язку з запровадженням карантину та його систематичним продовженням у зв`язку з поширенням хвороби він не міг здійснювати господарську діяльність та сплачувати аліменти, та саме існування карантину є поважною причиною прострочення в сплаті аліментів, які виникли не з його вини. 17 березня 2020 року набрав чинності Закон України № 530-12, яким серед іншого додатково внесений до переліку форс-мажорних обставин карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України. Отже, прострочення сплати аліментів мало місце у зв`язку з форм-мажорними обставинами, а не з його вини, тому підстави для відповідальності відсутні.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Також зазначив, що дитина має статус особи з інвалідністю з дитинства, страждає на тяжку форму цукрового діабету, лікування та утримання такої дитини потребує значних коштів, однак відповідач аліменти не сплачує взагалі. Жодних доказів на обґрунтування відсутності його вини у несплаті аліментів відповідач суду не надав,. Підстави для застосування норм господарського та цивільного законодавства до даних правовідносин відсутні. Також зазначив, що у розрахунку пені допущена помилка, у червні 2020 року пеня нарахована у розмірі 7600 грн, а ні 7000 грн. в розмірі заборгованості по аліментам.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, пославшись на викладені в письмових поясненнях обставини. Зазначив, що з 2009 року він орендував 5 магазинів, однак у зв`язку з карантинними обмеженнями та припиненням роботи магазинів його дохід згідно з деклараціями становив близько 10 000 грн. щомісячно, з цієї суми він сплачував орендні платежі, та ніс інші витрати. До вересня 2020 року він мав у власності автомобіль, який продав. Він проживає в 2-кімнатній квартирі з батьками? на даний час не має майна, на яке може бути звернуто стягнення на погашення аліментів. Якщо б позивачка погодилась на менший розмір аліментів, він би їх сплачував, а оскільки вона наполягає на стягнення аліментів у повному обсязі, він такої можливості не має.

Суд, вислухавши представників позивача ОСОБА_1 , відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та правовідносини сторін.

На підставі рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 1 червня 2020 року відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 7 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повнолітня.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року вказане рішення залишено без змін, а апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення.

Постановою від 20.11..2020 старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Задорожної Л. відкрито виконавче провадження № 63677722 з виконання виконавчого листа № 642/8324/19, виданого 16.11.2020, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на підставі вказаного рішення суду, по 7 000 грн. щомісячно, починаючи з 10 грудня 2019 року, до досягнення дитиною повнолітня.

Згідно з довідкою старшого державного виконавця Задорожної Л. відповідач аліменти за вказаний період не сплачував взагалі, та у нього створилась заборгованість по сплаті аліментів за період з 10 грудня 2019 по 24 березня 2021 року у загальному розмірі 108 161, 36 грн.

Суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, вказані правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

У постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема у раніше прийнятих постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, та зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець встановив розмір пені - 1 відсоток за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %.

За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, в якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення обчислюється з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Відповідно до положень ст. 196 СК України розмір неустойки за прострочення сплати аліментів становить станом на 12.04.2021 року: з 10.12.2019 по 31.12.2019- 7 966, 58грн. (4742, 01 грн.х1%х144); з 01.01.2020 по 31.01.2020- 11 760, 00грн. (7000 грн.х1%х144); з 01.02.2020 по 29.02.2020 - 11 760, 00грн. (7000 грн.х1%х144); з 01.03.2020 по 31.03.2020 - 11760 грн. (7000 грн.х1%х144);з 01.04.2020 по 30.04.2020 -11 760 грн. (7000 грн.х1%х144); з 01.05.2020 по 31.05.2020 -11 760 грн. (7000 грн.х1%х144);з 01.06.2020 по 30.06.2020 -11 760 грн. (7000 грн.х1%х144);з 01.07.2020 по 31.07.2020 -11 760 грн. (7000 грн.х1%х144);з 01.08.2020 по 31.08.2020 -11 760 грн. (7000 грн.х1%х144); з 01.09.2020 по 30.09.2020 -11 760 грн. (7000 грн.х1%х144);з 01.10.2020 по 31.10.2020 -11 760 грн. (7000 грн.х1%х144);з 01.11.2020 по 30.11.2020 -9310 грн. (7000 грн.х1%х133);з 01.12.2020 по 31.12.2020 7140 грн. (7000 грн.х1%х102);з 01.01.2021 по 31.01.2021 -4 970 грн. (7000 грн.х1%х71);з 01.02.2021 по 02.02.2021 -3010 грн. (7000 грн.х1%х43);з 01.03.2021 по 24.03.2021 -650, 32грн. (7000 грн.х1%х12).

Відповідно до положень ч.1 ст. 196 СК України, з урахуванням того, що розмір пені мне повинен перевищувати 100% розміру заборгованості, розмір нарахованої пені за кожний місяць становить: за грудень 2019 року 4742, 01 грн., з січня 2020 по грудень 2020 року по 7 000 грн. щомісячно, за січень 2021 року 4970 грн., лютий 2021 року - 3010 грн. з 01.03.2021 по 24.03.2021 року - 650, 32 грн., а всього 97 372 грн. 33 коп.

Відповідно до частин 3, 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Відповідач на обґрунтування своїх заперечень надав суду копію свідоцтва про державну реєстрацію № 994336 серії В02, відповідно до якого він 05.08.2009 р. зареєстрований як фізична особа підприємець, та, роздруківку з анкети про те, що ФОП ОСОБА_3 в процесі припинення не перебуває.

Крім того, він надав копію свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 10.03.2011 року, видане Державним департаментом інтелектуальної власності.

Також він надав суду копію договору оренди нежитлових приміщень площею 70,2 кв.м. по АДРЕСА_1 , укладеного ним, як орендарем, 1 січня 2020 року з ФОП ОСОБА_5 для розміщення магазину непродовольчих товарів , з розміром орендної плати по 2 000 грн. щомісячно, на строк до 31.12.2020, з правом на його переукладання на аналогічний період на тих же умовах.

Крім того, відповідач надав копію карти обліку об`єкту торгівлі, видану Департаментом підприємництва та споживчого ринку виконкому Харківської міської ради , реєстр. № 02-9044 від 01.08.2016, відповідно якої за ФОП ОСОБА_3 зареєстровано об`єкт торгівлі - магазин з реалізації непродовольчих товарів, за адресою: АДРЕСА_1 , до 3 червня 2018 року.

Також він надав копію договору АР-651 від 01.08.20119, укладеного ним з КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» про надання послуг з вивезення побутових відходів за вказаною адресою, за місцем розташування магазину, відповідно до якого він сплачує за вказані послуги 940 , 52 грн. за рік.

Надані відповідачем документи не доводять наявності поважних причин для несплати аліментів.

Введення карантинних обмежень не є безумовною підставою для звільнення його від сплати аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів.

Відсутність доходу в період карантинних обмежень є обставиною, яка підлягає доказуванню.

Посилаючись на наявність доходу у розмірі 10 000 грн., відповідач не надав суду допустимих доказів про розмір отриманого ним доходу, зокрема, даних з податкового органу.

Крім того, відповідач пояснив, що продав автомобіль, коли вже було винесено рішення суду про стягнення аліментів.

Отже, він мав дохід, однак з цього доходу не сплатив аліменти.

Як встановлено рішенням Ленінського районного суду м.Харкова, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримуванням якої з відповідача стягнути аліменти, є дитиною з інвалідністю, страждає на цукровий діабет 1 типу, є інсулінозалежною. Отже, ненадання відповідачем присуджених рішенн6ям суду грошових коштів на утримання дитини призводить до порушення її права на належні умови життя, належне лікування.

Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження неможливості з не залежних від нього причин сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі.

З позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального або сімейного стану, як це передбачено ст. 192 СК України, відповідач до суду не звертався. Жодних заходів для зменшення розміру заборгованості він не приймав.

Під час розгляду справ відповідач не зазначав про неможливість надання будь-якого доказу.

Судом роз`яснено відповідачу право заявити суду клопотання про витребування доказів, якщо він має труднощі щодо їх витребування, а також обов`язок надавати суду докази на підтвердження обставин, які відносяться до предмета доказування у даній справі, та якими він обґрунтовує свої заперечення, зокрема, розміру доходу, неможливості сплачувати аліменти не з його вини, однак відповідач вважав надані докази достатніми для постановлення рішення про відмову в прозові, та наполягав на постановленні рішення суду по суті спору.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, як це передбачено ст. 81 ЦПК України і є його процесуальним обов`язком, що заборгованість зі сплати аліментів за період з грудня 2019 по 24 березня 2021 року утворилась з незалежних від нього причин.

У складеному представником позивачки розрахунку має місце помилка при зазначенні розміру заборгованості за червень 2020 року 7 600 грн, замість 7 000 грн., що потягло за собою помилку при визначенні загальної суми пені, яка помилково визначена у сумі 97 972, 33 грн., а ні 97 372, 33 коп., як випливає з правильного розрахунку, наведеного вище.

Оскільки письмова заява про зменшення розміру позовних вимог не подана, суд задовольняє позовні вимоги частково, з урахуванням вказаної помилки в розрахунку.

Відповідач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову, тому передбачені ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України підстави для зменшення розміру неустойки відсутні.

Отже, з відповідача підлягає стягненню неустойка, нарахована за період з 10 грудня 2019 по 24 березня 2021 року у розмірі 97 372 грн. 33 коп., що становить 100 відсотків заборгованості за аліментами за вказаний період.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1 % від стягнутої суми, у розмірі 973 грн. 72 коп.

Керуючись ст. ст. 4,5, 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 97 372,33 грн. (дев`яносто сім тисяч триста сімдесят дві грн. 33 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 973 грн. 72 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 18 травня 2021 року.

Суддя - Л.Л. Шрамко