Справа № 316/3049/20
Провадження № 2/316/269/21
"29" квітня 2021 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області
у складі головуючого судді Бульби О.М.,
за участю секретаря судового засідання Черкашиної О.О.,
розглянувши відкритому судовому засіданні в залі судового засідання приміщення суду в м.Енергодарі Запорізької області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №316/3049/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів, -
24.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в якій просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , встановлений рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області у справі №316/1735/20 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно в розмірі з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів доходу та встановлений рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області у справі №316/463/16 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , щомісячно в розмірі з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів доходу; стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір та витрати на правову допомогу, які підтверджені документально у розмірі 3000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Шлюб розірвано 05.08.2016 року. ОСОБА_2 було отримано рішення суду, яким стягнуто з позивача аліменти в розмірі ј частки від доходу. 04.04.2019 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_3 було отримано судовий наказ та стягнуто з позивача аліменти в розмірі ј частки від доходу. Загальний розмір аліментів, який стягується з позивача на користь відповідачів перевищує половину заробітної плати позивача, що ставить його у скрутне матеріальне становище. Беручи до уваги, що за кожним виконавчим листом стягуються по ј частки, а сьогодні дохід позивача є незначний, то вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачів.
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 08.10.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.21).
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 23.12.2020 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.34).
В судове засідання позивач не з`явився. В матеріалах справи маються клопотання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , але своїх повноважень по даній справі суду надано не було.
Відповідно до положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідачі вважаються таким, що отримали судову повістку.
Відповідачами до суду не було надано будь-яких клопотань або заяв, відзиву на позовну заяву чи заперечень проти позову, зустрічного позову.
Враховуючи відсутність підстав для відкладення слухання справи визначених ч.2 ст.223 ЦПК України, положення ст.280 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність достатності підстав для розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку заочного провадження.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 11.08.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 05.08.2016 року по справі №316/592/16-ц, провадження №2/316/483/16 (а.с.5).
Як зазначає позивач у позовній заяві, від шлюбу ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області у справі №316/562/16 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 щомісячно в розмірі з 1/4 частини від доходу.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 04.04.2019 року Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрували шлюб 04.04.2019 року про що 04.04.2019 року складено відповідний актовий запис №64, прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка ОСОБА_11 , дружини ОСОБА_11 (а.с.4).
Як зазначає позивач у позовній заяві від шлюбу ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 мають неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
05.06.2020 року по справі №316/1735/20, провадження №2-н/316/871/20 за заявою ОСОБА_3 , Енергодарським міським судом Запорізької області було винесено судовий наказ, яким призначено стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 29.05.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).
Відповідно до положень ч.4 та ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені зазначеним рішенням суду не доказуються при розгляді цієї справи.
Вирішуючи питання щодо можливості зменшення розміру аліментів визначеного рішенням суду, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Як на підставу зменшення щомісячного розміру аліментів на відповідачів на утримання спільних неповнолітніх дітей з 1/4 частки на 1/6 частку, позивач вказує на те, що загальний розмір аліментів, який стягується з позивача на користь відповідачів перевищує половину заробітної плати позивача, що ставить його у скрутне матеріальне становище, а сьогодні дохід позивача є незначний.
Разом з тим, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.
Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Як встановлено судом, позивач має двох дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Враховуючи дані рішень суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , судом встановлено, що з позивача утримуються аліменти в розмірі по 1/4 частини на кожну дитину, що у сукупності становить 50 % доходу позивача.
Відповідно до ч.3 ст.128 КЗпП України, обмеження, розміру відрахувань із заробітної плати встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.
Отже, розмір аліментів, який утримується з позивача на користь відповідачів на утримання спільних дітей, не перевищує 50% розмір передбачений законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч.8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання (Роз`яснення Міністерства юстиції України від 05.07.2011 року «Правове регулювання особистих немайнових та майнових відносин між суб`єктами сімейних правовідносин»).
Згідно приписів ст.141 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Відповідно до ч.8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини як фізичного, так і духовного та морального розвитку.
Абзацом 2 частини 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При цьому, абзацом 3 частини 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України» на 2021 рік, прожитковий мінімум встановлений на дитину віком від 6 до 18 років на місяць, становить з 01.01.2021 року - 2395 грн.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Положення статті 192 СК України, тільки вказують на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, при цьому, суд, вирішуючи питання, керується принципом «максимально можливим урахуванням інтересів дітей».
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до положень ст.83 ЦПК України, сторони повинні надати суду докази.
Разом з тим, слід зазначити, що з наявних у суду матеріалів справи, у тому числі, копії свідоцтва про шлюб (а.с.4), копію рішення суду (а.с.5), копію судового наказу (а.с.6), копію довідки (а.с.7-8, 30-31), копію постанови (а.с.9) не можливим є встановлення зміни матеріального стану позивача в частині його погіршення, а наявність заборгованості по аліментам, на думку суду не свідчить на неможливість позивача їх сплати.
Крім того, слід зазначити, що з наявних у суду доказів, неможливо встановити, чи отримує позивач інший дохід чи доказів відсутності у позивача іншого доходу.
Щодо посилань сторони позивача на наявність скрутного матеріального становища, суд вважає такі посилання безпідставними, враховуючи відсутність даних чи доказів, які б свідчили на те (інші рішення суду, квитанції, чеки, тощо).
Даних та доказів, з яких би вбачалось погіршення стану здоров`я позивача чи наявність інших причин, які б могли вплинути на можливість позивача сплачувати аліменти на дітей у раніше встановленому судовим рішенням розміру судом не встановлено.
Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно висновків ЄСПЛ викладених в рішеннях у справі «Бочаров проти України» та у справі «Салман проти Туреччини», які суд відповідно до положень ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує при розгляді справи як джерело права, при оцінці доказів, суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
За зазначеного вище, у сукупності з дослідженими у справі матеріалами, судом не встановлено наявності достатніх, належних, допустимих, достовірних доказів, які б у своїй сукупності беззаперечно «поза розумнім сумнівом» доводили обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а припущення відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, судом до уваги не беруться.
Враховуючи вищезазначені положення законодавства, а також те, що розмір аліментів який вже встановлений рішеннями суду є достатнім для забезпечення дітям рівня життя, необхідного для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального їх розвитку дітей, відсутність існування істотних умов які б не дозволяли позивачу по справі сплачувати відповідачам по справі аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) визначеному за рішеннями судів, або розмір цих виплат суттєво погіршує матеріальне становище позивача, а також принцип «максимально можливим урахуванням інтересів дітей», суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення.
Відповідно до дублікату квитанції від 09.09.2020 року, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с.18).
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь витрати з правової допомоги в розмірі 3000,00 грн.
Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до положень ч.3, ч.4, ч.5, ч.6 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Позивачем на обґрунтування вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу не було надано жодного доказу.
Відповідно до положень ч.3 ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до приписів п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Враховуючи зазначені положення законодавства, висновок суду про відмову в задоволенні позову, вимога про стягнення судового збору та витрат з правової допомоги задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 83, 89, 95, 128, 130, 131, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
В задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів відмовити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте Енергодарським міським судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: О. М. Бульба