КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7032/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року місто Київ

справа № 761/1515/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заінтересованої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року про задоволення заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Сіромашенко Н.В. у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віта Володимирівна про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року заявник ОСОБА_3 до пред`явлення позову про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно померлого як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна зі спадкової маси звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову, в якій просила:

вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. вчиняти дії по видачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обгрунтовуючи вказану заяву заявник посилалася на те, що вона з початку 2011 року почала спільно проживати без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 .

Вказувала, що разом вони проживали по день смерті ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 .

Зазначала, що за обопільною згодою їх сімейні відносини не були зареєстровані в органах реєстрації актів громадянського стану, проте 22 листопада 2015 року вони здійснили таїнство вінчання.

Посилалася на те, що за весь час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом брали участь у витратах на утримання житла та земельної ділянки, його ремонті та догляді в с. Томашівка, а також разом приймали участь в утриманні та ремонті квартир, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Разом утримували транспорт, який придбали для використання в сімейних цілях.

Вказувала, що дев`ять років вони жили однією сім`єю, як чоловік і жінка.

Зазначала, що їй стало відомо, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 , його спадкоємці першої черги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. із заявами про відкриття спадщини, за наслідками яких відкрито спадкову справу. Вона також звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. з заявою про відкриття спадщини, але станом на день звернення до суді з цією заявою жодна відповідь від приватного нотаріуса не надійшла.

Посилалася на те, що оскільки приватний нотаріус не включив її до кола спадкоємців, 02 лютого 2021 року він може видати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на майно померлого, тим самим позбавити її частки у спадщині на яку вона претендує та частки у спільно нажитому майні подружжя.

Вказувала, що в позасудовому порядку вирішити спір не можливо, оскільки інші спадкоємці не визнають її право на спадщину, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у справі за позовом з яким вона має намір звернутись про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно померлого як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна зі спадкової маси.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено.

Заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. вчиняти дії по видачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник заінтересованої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якійпосилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив ухвалу скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що заборона нотаріусу видавати свідоцтво про право на спадщину є втручанням у здійснення нотаріальних дій та суперечить положенням Закону України «Про нотаріат».

Вказував, що вживаючи захід забезпечення у вигляді заборони нотаріусу видавати свідоцтва про право на спадщину за законом, суд першої інстанції не врахував положень ст.42 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Зазначав, що формулювання вказаної норми передбачає, що нотаріус зупиняє вчинення нотаріальної дії у випадку надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та повідомлення від суду про надходження позовної заяви такої особи.

Посилався на те, що з тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції питання щодо звернення ОСОБА_3 із заявою до нотаріуса в порядку ст.42 Закону України «Про нотаріат» не досліджував взагалі.

Вказував, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заява про забезпечення позову є необгрунтованою, а її доводи не свідчать про істотне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду

Зазначав, що до заяви про забезпечення позову не долучено жодного доказу, який би свідчив про вчинення заінтересованими особами дій, що спрямовані на отримання права власності на спадкове майно та ОСОБА_3 не доведено, а судом першої інстанції не досліджено наявність ризику істотного ускладнення чи неможливості виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника.

Посилався на те, що суд першої інстанції не здійснив оцінку рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник заінтересованих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Заявник ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційного суду просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заінтересована особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Колегія вважає за можливе розглядати справу у її відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо майна померлого ОСОБА_6 , а відтак наявні підстави для забезпечення позову.

Колегія суддів не погоджується зтаким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.6 зазначеної постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2021 року заявник ОСОБА_3 до пред`явлення позову до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно померлого як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна зі спадкової маси звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову.

Порушуючи питання про забезпечення позову, заявник просила заборони приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. вчиняти дії по видачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Посилалася на те, що оскільки приватний нотаріус не включив її до кола спадкоємців, він може видати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на майно померлого, тим самим позбавити її частки у спадщині на яку вона претендує та частки у спільно нажитому майні подружжя.

Вказувала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у справі за позовом з яким вона має намір звернутись про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно померлого як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна зі спадкової маси.

Звертаючись з апеляційною скаргою представник заінтересованої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказував на те, що ОСОБА_3 приховала від суду першої інстанції факт звернення до приватного нотаріуса Чорнєй В.В. із заявою від 05 січня 2021 року щодо не вчинення нотаріальних дій з видачі свідоцтв про право на спадщину спадкоємцям ОСОБА_6 .

Зазначав, що вказана заява мотивована тим, що ОСОБА_3 , вважаючи себе дружиною померлого ОСОБА_6 , звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання чоловіка та дружини однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості спадкування, визнання права власності на майно померлого, як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення майна із спадкової маси (справа №755/18747/20).

З матеріалів справи вбачається, що 08 грудня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно померлого як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна зі спадкової маси.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року (№755/18747/20) передано справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно померлого як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна зі спадкової маси на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва.

05 січня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Чорнєй В.В. з заявою, в якій зазначила, що так як вона претендує на майно, придбане під час спільного проживання з ОСОБА_6 , вона звернулася з позовною заявою до суду про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно померлого як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна зі спадкової маси. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва її позовну заяву скеровано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. У зв`язку з розглядом спору щодо спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_6 просила до вирішення спору у суді та постановлення судом рішення, не вчиняти будь-яких дій щодо заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , в тому числі нотаріальних дій щодо видачі свідоцтв про право на спадщину спадкоємцям після смерті ОСОБА_6

27 січня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно померлого як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна зі спадкової маси.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року відкрито провадження у вказаній справі №761/2882/21.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно існує спір щодо майна померлого ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_3 заявляє вимоги про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно померлого як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна зі спадкової маси.

Разом з тим наявність спору не є безумовною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у запропонований заявником спосіб.

Згідно з п.4 ч.1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Частиною 2 ст.8-1 Закону України «Про нотаріат» встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків.

Відповідно до підпункту 4.13 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 ЦК України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинне законодавство України містить спеціальну правову норму, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом нотаріального провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

При цьому, заявником не було надано доказів, яке рішення було прийняте приватним нотаріусом Чорнєй В.В. щодо її заяви від 05 січня 2021 року.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_3 не дотримався положень ст.ст.149, 150 ЦПК України та ч.2 ст.8-1 Закону України «Про нотаріат», а відтак дійшов помилклвлго висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. вчиняти дії по видачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вказана заява була подана заявником вже після звернення нею до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно померлого як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу та виключення такого майна зі спадкової маси (№755/18747/20).

З урахуванням наведеного, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заінтересованої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: