Ухвала

13 травня 2021 року

м. Київ

справа № 569/23451/19

провадження № 61-6754ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (в частині підстави касаційного оскарження - не врахування в оскарженому судовому рішенні висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений в Окремій думці судді Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 357/3258/16-ц, ухвалі Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 160/2199/19, від 07 лютого 2020 року у справі № 17/495-08, від 21 січня 2020 року у справі № 924/440/19) на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 25 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 25 березня 2021 року у вказаній справі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі, серед іншого, посилається на те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений в Окремій думці судді Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 357/3258/16-ц, ухвалі Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 160/2199/19, від 07 лютого 2020 року у справі № 17/495-08, від 21 січня 2020 року у справі № 924/440/19 не підлягають врахуванню як підстава касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права повинен бути викладений в судовому рішенні у формі постанові.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Без виконання вимоги щодо зазначення у касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження судового рішення неможливо визначити підстави відкриття касаційного провадження та межі, в яких має здійснюватись касаційний перегляд оскаржених судових рішень.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи, що скаржник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню скаржнику.

Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 (в частині підстави касаційного оскарження - не врахування в оскарженому судовому рішенні висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений в Окремій думці судді Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 357/3258/16-ц, ухвалі Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 160/2199/19, від 07 лютого 2020 року у справі № 17/495-08, від 21 січня 2020 року у справі № 924/440/19) на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 25 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Русинчук