Постанова

Іменем України

11 травня 2021 року

м. Київ

справа № 680/195/19

провадження № 61-18748св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

треті особи - ОСОБА_3 ,державний реєстратор виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Петльована Альона Михайлівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 16 вересня

2020 року у складі судді Яцини О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Грох Л. М., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що їй на праві власності належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , інша 1/3 частини належить ОСОБА_3 .

З жовтня 1994 року вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаній квартирі, у 1995 році у сторін народилась дочка, а у 1998 році ОСОБА_2 за її згодою був зареєстрований у спірній квартирі.

У лютому 2001 року відносини між сторонами були припинені, а у березні 2006 року ОСОБА_2 одружився з іншою жінкою.

Вказувала на те, що у спірній квартирі, крім неї, зареєстрована також її дочка ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який більше одного року не проживає в квартирі, однак добровільно змінити місце реєстрації відмовляється.

При цьому, будучи зареєстрованим у спірному житлі, ОСОБА_2 знищує майно, яке знаходиться в квартирі, здійснив демонтаж системи опалення, вчиняє перешкоди для проживання її та членам сім`ї у вказаній квартирі шляхом встановлення своїх замків, погрожує фізичною розправою.

Зазначала, що ОСОБА_2 забезпечений власним житлом, тривалий час не є членом її сім`ї, не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі не має.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просилавизнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому просив скасувати запис від 19 вересня 2018 року № 28062600, що вчинений державним реєстратором виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Петльованою А. М. про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 не є власником спірної квартири, запис про державну реєстрацію здійснений незаконно.

Вказував на те, що рішенням виконавчого комітету Новоушицької ради народних депутатів № 76 від 20 квітня 1989 року затверджено наказ радгоспу від 04 квітня 1989 року про надання квартири АДРЕСА_1 у користування ОСОБА_5 та на ім`я останнього видано ордер на вселення.

Таким чином, ОСОБА_5 разом із членами його сім`ї набув право користування спірною квартирою, а не право власності.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 28 квітня 1995 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну договору найму житлового приміщення та розподіл квартири задоволено. Виділено ОСОБА_5 у користування в натурі в квартирі АДРЕСА_1 одну житлову кімнату площею 10,2 кв. м, тамбур 1,8 кв. м з окремим входом та кладову площею 1,7 кв. м. Виділено ОСОБА_4 в натурі у вказаній квартирі дві жилі кімнати площею 18,4 кв. м і 12,2 кв. м та веранду площею 5,1 кв. м. Залишено у спільному користуванні сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кухню площею 10,9 кв. м, коридор 9,2 кв. м, ванну 2,5 кв. м, туалет 1,1 кв. м, топочну 2,8 кв. м. Зобов`язано адміністрацію радгоспу «Мічурінський» укласти з ОСОБА_4 окремий договір найму.

Зазначав, що вказаним судовим рішенням не вирішувалося питання визнання права власності на квартиру або її частину, а встановлено порядок користування житлом на підставі договору найму.

У подальшому на підставі його заяви та заяви ОСОБА_5 радгоспом «Мічурінський» надано дозвіл на обмін квартирами, які обліковувалися на балансі радгоспу, здійснено обмін квартирами, а саме кімната площею 10,8 кв. м у спірній квартирі перейшла у його користування, а квартира площею 18 кв. м по АДРЕСА_2 перейшла у користування ОСОБА_5 .

Отже, він є законним користувачем 1/3 частини спірної квартири, а реєстрація права власності за ОСОБА_1 на 2/3 частини цієї квартири відбулась на підставі судового рішення, яким не вирішувалось питання про визнання права власності.

Ухвалою Новоушицького районного суду Хмельницької області від 15 травня 2020 року позови об`єднані в одне провадження.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, установивши, що рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 28 квітня 1995 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну договору найму житлового приміщення і розподіл квартири АДРЕСА_1 , яке набрало законної сили, визначено порядок користування житловою площею спірної службової квартири, власником якої на той час був радгосп «Мічурінський» с. Каскада Новоушицкого району Хмельницької області, а у подальшому власником квартири надано дозвіл на обмін житловою площею, яка знаходилась на його балансі, між робітниками радгоспу, дійшов висновку про те, що реєстрація права власності 19 вересня 2018 року на спірну квартиру за ОСОБА_1 на підставі рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 28 квітня 1995 року є сумнівною, оскільки спірна квартира належить радгоспу «Мічурінський» с. Каскада Новоушицкого району Хмельницької області.

Враховуючи те, що особою правомочною на звернення із позовом до суду про усунення перешкод у здійсненні нею користування та розпорядження майном шляхом визнання іншої особи, такою що втратила право проживання, є власник майна (в даному випадку квартири), суд дійшов висновку про відсутність порушеного права у ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , з огляду на те, що досліджені докази вказують на належність спірної квартири радгоспу «Мічурінський» с. Каскада Новоушицкого району Хмельницької області.

При цьому суд зазначив, що судом вживалися заходи щодо забезпечення реалізації прав учасників процесу, проте під час розгляду сторонами належних та допустимих доказів юридичного статусу радгоспу «Мічурінський» с. Каскада Новоушицкого району Хмельницької області, його реорганізації чи ліквідації, наявності правонаступників, суду не надано. Також сторони не надали суду доказів щодо підтвердження зміни позивачкою прізвища та щодо смерті ОСОБА_5 .

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про скасування запису про державну реєстрацію права власності на 2/3 частини спірної квартири, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_2 не довів, що ОСОБА_1 порушила його права щодо спірного житла.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У грудні 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні його зустрічних позовних вимог, не врахували, що реєстрація права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 була здійснена без законних підстав, оскільки рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 28 квітня 1995 року не вирішувалось питання переходу права власності на 2/3 частини квартири від радгоспу «Мічурінський» до ОСОБА_1 . Вказана реєстрація призводить до порушення його прав як користувача 1/3 частини спірної квартири.

Крім того, суд першої інстанції не залучив до участі у справі як третю особу КСП «Мічуріна» або його правонаступника.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 4 ЦПК України, а саме стосовно поняття законного інтересу особи, зокрема чи є законний інтерес на припинення незаконних дій зі сторони іншої особи (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

У строк, визначений судом, заявник усунув недоліки касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 28 квітня 1995 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну договору найму житлового приміщення і розподіл квартири, яке набрало законної сили, виділено ОСОБА_5 у користування в натурі в квартирі АДРЕСА_1 одну житлову кімнату площею 10,2 кв. м, тамбур 1,8 кв. м з окремим входом та кладову площею 1,7 кв. м. Виділено ОСОБА_4 в натурі у вказаній квартирі дві жилі кімнати площею 18,4 кв. м і 12,2 кв. м та веранду площею 5,1 кв. м. Залишено у спільному користуванні сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кухню площею 10,9 кв. м, коридор 9,2 кв. м, ванну 2,5 кв. м, туалет 1,1 кв. м, топочну 2,8 кв. м. Зобов`язано адміністрацію радгоспу «Мічурінський» укласти з ОСОБА_4 окремий договір найму.

Відповідно до наказу № 27-В від 21 вересня 1995 року Хмельницького обласного державно-кооперативного об`єднання садівництва та виробництва промисловості радгосп «Мічурінський» працівникам радгоспу ОСОБА_5 та ОСОБА_2 надано дозвіл на обмін житловими квартирами, які рахуються на балансі радгоспу. Зобов`язано підготувати змінені договори найму квартир.

Згідно з витягом з рішення засідання виконавчого комітету Новоушицької селищної ради народних депутатів від 24 квітня 1996 року виконавчим комітетом погоджено здійснення обміну жилими квартирами проведеним радгоспом «Мічурінським» між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а саме: кімната площею 10,8 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 переходить у користування ОСОБА_2 , а квартира площею 18 кв. м, що по АДРЕСА_2 переходить у користування ОСОБА_5 .

Згідно з довідкою дирекції радгоспу «Мічурінський» с. Каскада Новоушицкого району Хмельницької області, 21 вересня 1995 року згідно з поданих заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_2 здійснений обмін жилими квартирами: кімната площею 10,8 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 перейшла у користування ОСОБА_2 , а квартира площею 18 кв. м по АДРЕСА_2 перейшла у користування ОСОБА_5

ОСОБА_2 з 17 жовтня 1995 року прописаний у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про права власності № 138887113 від 24 вересня 2018 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності, вид спільної власності - спільна часткова, на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації - 19 вересня 2018 року. Підстава виникнення права власності - рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 28 квітня 1995 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Отже, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Тому на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що ОСОБА_2 є користувачем окремої кімнати в квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 10,8 кв. м.

Сам по собі факт реєстрації за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини спірної квартири не вказує на порушення права ОСОБА_2 користуватися наданою йому кімнатою у спірній квартирі та враховуючи те, що ОСОБА_2 не надав доказів на підтвердження вчинення перешкод у користуванні житлом з боку ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність порушеного права ОСОБА_2 реєстрацією права власності за ОСОБА_1 на 2/3 частини спірної квартири, а тому правильно відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі як третю особу КСП «Мічуріна» або його правонаступника, є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не заявляв клопотань про залучення до участі у справі КСП «Мічуріна» як третю особу.

Інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), § 2).

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 16 вересня

2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник