Справа № 462/5665/17 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/3816/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника правонаступника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , з участю третьої особи Залізничного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суд з позовом до ОСОБА_5 , з участю третьої особи Залізничного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області, просив визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Вимоги обгрунтовував тим, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності. Окрім нього, у вказаній квартирі зареєстрована відповідачка, дочка ОСОБА_5 , проте з липня 2012 року відповідачка у спірній квартирі не проживає, оскільки є громадянкою Російської Федерації та постійно там проживає. Зазначає, що реєстрація відповідачки у спірній квартирі порушує його право, як власника, володіти, користуватися та розпоряджатися власністю. Враховуючи, що відповідачка відсутня у спірній квартирі понад встановлені законодавством строки, просив визнати її такою, що втратила право користування житлом.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2018 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 640 грн.

13.10.2020 представник відповідачки ОСОБА_2 подав заяву про скасування заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2018 року.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 жовтня 2020 року скасовано заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 січня 2018 року і призначено дану справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року залучено ОСОБА_3 , як правонаступника позивача ОСОБА_4 .

07.12.2020 ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 подали клопотання про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_5 , Головному управлінню Державної міграційної служби у Львівській області та його територіальним підрозділам вчиняти будь які дії щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 . до набрання законної сили рішенням суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року відмовлено адвокату Шуріній Наталії Романівні, яка діє в інтресах ОСОБА_3 у клопотанні про забезпечення позову.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_3 , вважає ухвалу незаконною та необгрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що набула всіх прав та обов`язків власника відповідно до положень ст. 319 ЦК України відносно квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.10.2019, індексний номер 183715173.

Можлива реєстрація відповідачки у квартирі порушить права ОСОБА_3 , як власника майна, щодо володіння, користування та розпорядження власністю.

Вважає, що заходи забезпечення позову, які вона просить вжити, є співмірними із заявленими позовними вимогами, відповідають характеру спірних правовідносин та не порушать прав учасників спору.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року та винести постанову якою заяву про забезпечення позову задовольнити. Судові витрати покласти на відповідачку.

05.04.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника відповідачки ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, про які заявлено стороною позивача.

Також суд зазначив, що у даній справі відсутній причинно-наслідковий зв`язок між можливістю невиконання судового рішення та вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів виходить з такого.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вінзвернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із п. 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З матеріалів справи встановлено, що в провадженні Залізничного районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

Таким чином, предметом спору є немайнова вимога, при цьому така напряму стосується нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 стверджує, що набула всіх прав та обов`язків власника квартири АДРЕСА_1 , відтак можлива реєстрація відповідачки у квартирі, на думку заявника, порушить її права, як власника майна, щодо володіння, користування та розпорядження власністю.

Колегія суддів виходить з того, що з 4 квітня 2016 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», що встановлює нові правила реєстрації місця проживання громадян.

Пунктом 18 зазначених Правил визначено, які документи для реєстрації місця проживання подає особа або її представник.

Так, особа повинна подати документи, що підтверджують, зокрема, право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.

При цьому, у разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Таким чином, за відсутності в особи документів, які передбачені у п. 18 Правил, для реєстрації особи повинна бути надана згода власника житла, відтак реєстрація місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 може здійснюватися лише за згодою власника такої квартири, за виключенням реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників.

Враховуючи наведене та зміст позовних вимог, колегія суддів приходить переконання про відсутність підстав для забезпечення позову і в контексті того, що судом не встановлено реальних загроз невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, натомість власне обгрунтованість позовних вимог та відповідне судове рішення, з врахуванням ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою зняття з реєстрації місця проживання особи.

Таким чином, заходи забезпечення позову, про які просить ОСОБА_3 , є зайвими та фактично нівелюють обраний позивачем спосіб захисту.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала судом першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування не встановлено.

Керуючисьст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 13 травня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк