Провадження № 2/352/332/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Департаменту захисту економіки Національної поліції України до ОСОБА_1 про повернення зайво виплачених коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач - Департамент захисту економіки Національної поліції України в особі голови ліквідаційної комісії О. Лапка у березні 2020 р. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про повернення зайво виплачених коштів, у якому просив: 1) визнати неправомірними дії відповідача щодо неповернення зайво виплаченої суми одноразової грошової допомоги у розмірі 83030 грн.; 2) стягнути з відповідача на користь позивача зайво виплачену суму одноразової грошової допомоги у розмірі 83030 грн.

Заявлений позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 у 2016 р. звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним рішення щодо відмови здійснити виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб у зв`язку із встановленням інвалідності третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та зобов`язання здійснити таку виплату. Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.03.2017 р. у справі № 352/1828/16-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2017 р., позов ОСОБА_1 задоволено, зобов'язано Департамент захисту економіки НПУ здійснити таку виплату. На виконання судового рішення від 07.03.2017 р. після набрання ним законної сили відповідачу нараховано та виплачено 217500 грн., що підтверджується наказом від 10.11.2017 р. та платіжним дорученням № 1519 від 13.11.2017 р. Разом з тим постановою Верховного Суду від 31.10.2019 р. у вказаній адміністративній справі частково задоволено касаційну скаргу ДЗЕ НПУ, скасовано постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.03.2017 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2017 р. та ухвалено нове рішення, яким зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності відповідно до Закону України від 02.07.2015 р. № 580-VШ «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.01.2016 р. № 4, з урахуванням висновків суду. Вирішуючи питання визначення порядку та належного органу, до компетенції якого входить призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейському, якому інвалідність встановлена внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, Верховний Суд, виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права (ст.23 Закону України «Про міліцію» № 565-XП, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850, ст. 97, 99 Закону України від 02.07.2015 р. № 580-VШ «Про Національну поліцію», Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.01.2016 р. № 4), якими визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності виникає з дати встановлення втрати працездатності за довідкою МСЕК, а реалізація цього права здійснюється за останнім місцем служби особи, зробив висновок, що виплата такої допомоги має здійснюватися органами Національної поліції на підставі норм Закону № 580-VШ та у відповідності до Порядку № 4, тобто, у сумі 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у разі встановлення третьої групи інвалідності. Таким чином, позивач на виконання рішення суду, яке скасоване, зайво виплатив відповідачу 83030 грн. допомоги (217500 - 134470). Претензія позивача від 25.11.2019 р. про повернення вказаних коштів, яку відповідач отримав 29.11.2019 р., залишилась без відповіді.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, у надісланому суду клопотанні голова ліквідаційної комісії О. Лапко просив справу розглянути у відсутності представника позивача.

Представник відповідача - адвокат Маринчак О.С. у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у відсутності сторони відповідача та відмовити у задоволенні позовних вимог. У наданому суду відзиві посилався на те, що загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави врегульовано ст.1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом з тимст.1212 ЦК України відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Оскільки одноразова грошова допомога позивачем була виплачена добровільно, за відсутності рахункової помилки та недобросовісності з боку відповідача як набувача, зайво виплачені йому 83030 грн. одноразової грошової допомоги не підлягають поверненню.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 , який є відповідачем у даній цивільній справі, у грудні 2016 р. звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України - позивача у даній справі - про визнання протиправним рішення про відмову здійснити виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб у зв`язку із встановленням інвалідності третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та зобов`язання здійснити таку виплату.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.03.2017 р. у справі № 352/1828/16-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2017 р., позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним рішення Департаменту захисту економіки Національної поліції України, оформлене листом від 24.11.2016 р. № 11856/39/03-2016, про відмову здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку із встановленням йому інвалідності IІI групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ; зобов'язано Департамент захисту економіки Національної поліції України здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, як інваліду IІI групи в сумі 217500 грн.

На виконання судового рішення від 07.03.2017 р. після набрання ним законної сили позивач 10.11.2017 р. видав наказ про виплату відповідачу одноразової грошової допомоги у розмірі 217500 грн. (а.с.9).

Відповідно до платіжного доручення № 1519 від 13.11.2017 р. позивач виплатив відповідачу через ПАТ «КБ ПриватБанк» 217500 грн. одноразової грошової допомоги (а.с.10).

Постановою Верховного Суду від 31.10.2019 р. у вказаній адміністративній справі № 352/1828/16-а частково задоволено касаційну скаргу Департаменту захисту економіки НПУ, скасовано постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.03.2017 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2017 р. Увалено нове рішення, яким зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності відповідно до Закону України від 02.07.2015 р. № 580-VШ «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.01.2016 р. № 4, з урахуванням висновків суду.

У постанові від 31.10.2019 р. Верховний Суд прийшов до висновку, що виплата такої допомоги ОСОБА_1 має здійснюватися органами Національної поліції на підставі норм Закону України № 580-VШ «Про Національну поліцію» та у відповідності до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.01.2016 р. № 4, тобто, у сумі 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач, посилаючись на те, що на виконання рішення суду, яке скасоване Верховним Судом, відповідачу зайво виплачено 83030 грн. допомоги, просив у рамках даної цивільної справи стягнути з відповідача вказану зайво виплачену суму одноразової грошової допомоги.

Загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави врегульовано ст.1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з повернення безпідставно набутого, збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим у ст.1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 753/15556/15-ц провадження № 14-445цс18, яка враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, устатті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Суд наголошує, що позивач як платник зайво виплаченої відповідачеві суми одноразової грошової допомоги не довів наявності рахункової помилки та недобросовісності відповідача як набувача.

Доказів щодо набуття відповідачем 83030 грн. одноразової грошової допомоги у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, на таку обставину позивач не посилався.

Суд вважає необґрунтованим твердження позивача у відповіді на відзив відповідача про недобросовісність відповідача, яка, на думку позивача, полягала у тому, що: 1) відповідач оскаржив до суду відмову Департаменту захисту економіки у виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, однак, з такою заявою до Департаменту відповідач не звертався (він подав заяву у формі, визначеній для поліцейського згідно Порядку № 4, а не згідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850); 2) Департамент не відмовляв йому у виплаті вказаної допомоги, а лише вказав, що здійснить виплату після урегулювання на нормативно-правовому рівні порядку такої виплати; урегулювання вказаного порядку було визначальним саме для встановлення розміру допомоги, яка підлягала сплаті відповідачу.

При цьому суд зазначає, що написання відповідачем заяви від 17.11.2016 р. про виплату одноразової грошової допомоги на бланку, що є додатком до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.01.2016 р. № 4, було логічним з огляду на те, що відповідач звільнявся з посади у структурному підрозділі Національної поліції України (а.с.54). Отримавши відмову Департаменту у здійсненні такої виплати до урегулювання порядку виплати допомоги працівникам, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не в поліції (а.с.55), відповідач звернувся з адміністративним позовом до суду, реалізувавши передбачене ч.1 ст.55 Конституції України право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вказані обставини не можуть розцінюватись як недобросовісність з боку відповідача.

Суд також критично оцінює посилання позивача на те, що виплата одноразової грошової допомоги відповідачу здійснена позивачем не в добровільному порядку, оскільки така виплата проведена на виконання судового рішення. При цьому суд враховує, що судове рішення виконане позивачем добровільно, дані щодо примусового виконання рішення відсутні.

З урахуванням встановлених обставин, незважаючи на те, що підстава для виплати відповідачу 83030 грн. допомоги відпала після скасування Верховним Судом рішення місцевого суду та ухвали апеляційного суду, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст.1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають, тому заявлені позивачем вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір залишається за позивачем.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 1212, 1215 ЦК України, керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Відмовити у позові Департаменту захисту економіки Національної поліції України до ОСОБА_1 про повернення зайво виплачених коштів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Департамент захисту економіки Національної поліції України, вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 40111732.

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник відповідача: Маринчак Олег Степанович, АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 13.05.2021 р.

Суддя М.М.Хоминець