КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №369/12010/16-ц

12 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Пінкевич Н.С., у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року Комунальне підприємство «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що КП «Києво-Святошинська тепломережа» надає послуги з централізованого опалення будинку за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Між Комунальним підприємством «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради та ОСОБА_1 було укладено договір на надання населенню послуг з теплопостачання № 6220 від жовтня 2005 року та відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідач користується житлово-комунальними послугами, що включають в себе витрати за послуги з централізованого опалення.

Відповідач не в повному обсязі здійснював оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість., яка станом на 01 грудня 2016 року складає 11057,38 грн.

Відповідач не вжив жодних заходів щодо погашення цієї заборгованості, у зв`язку з чим боржник має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просторочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Сума нарахованих інфляційних втрат становить 3 509,43 грн., сума 3% річних від основного боргу - 343,94 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 11 057,38 грн., інфляційні збитки 3 509,43 грн., три відсотки річних 343,94 грн. та судові витрати у розмірі 1 378, 00 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2017 року позов Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради заборгованість у розмірі 14 910 грн. 75 коп, яка включає себе: заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 11 057 грн. 38 коп, індекс інфляції 3 509 грн. 43 коп, три відсотки річних 343 грн. 94 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради судовий збір у розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг скасовано. Ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2020 року у задоволенні позову Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач Комунальне підприємство підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2020 року, а заочне рішення Києво-Святшинсього районного суду Київської області від 25 квітня 2017 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначало, що під час ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову, судом першої інстанції не було враховано, що на момент продажу відповідачем квартири 23 серпня 2013 року борг становив 2 244,02 грн.; відповідач не розірвав достроково укладений договір № 6220, чим порушив умови договору, що призвело до продовження проведення нарахувань за особовим рахунком № НОМЕР_1 ; про те, що відповідач продав квартиру, позивачу стало відомо після отримання електронного листа від ОСОБА_1 01.06.2020 року; 01.07.2020 року ОСОБА_1 за заочним рішенням суду повністю оплатив борг в сумі 16 288,75 грн. Вважає, що вказані обставини є підставою для скасування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2020 року.

Відповідач ОСОБА_1 надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу Комунального підприємства «Києво-Святошинськап тепломережа» Київської обласної ради залишити без задоволення, посилаючись на те, що викладені у ній доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки з 23 серпня 2013 року він не є власником квартири, а відтак не зобов`язаний сплачувати борг за нового власника квартири, а вимоги про стягнення заборгованості за листопад - грудень 2012 року та січень-квітень 2013 року заявлено з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Комунальне підприємство «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради відповідно до рішення виконавчого комітету Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області №263 від 07 вересня 2010 року є виконавцем послуг з теплопостачання в смт. Чабани.

У жовтні 2005 року між Комунальним підприємством «Києво-Святошинська тепломережа» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання населенню послуг з теплопостачання №6220 та відкрито останньому особовий рахунок № НОМЕР_1 .

23 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., реєстраційний номер №8390.

Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 11.12.2012 року по 01.12.2016 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 11 057,38 грн., інфляційні збитки - 3 509,43 грн., три відсотки річних - 343,94 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги до відповідача про стягнення заборгованості нарахованої з 23 серпня 2013 року є безпідставними, оскільки він не є власником квартири з 23 серпня 2013 року, а позовні вимоги про стягнення заборгованості за листопад-грудень 2012 року та січень-квітень 2013 року заявлені з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, встановлено, що власники та наймачі квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

За п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

За ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач має право здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі.

Відповідно до норм ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отримані комунальні послуги.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем в справі про стягнення заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання має бути споживач таких послуг - власник житлового приміщення або його наймач, у разі, якщо таке житлове приміщення відноситься до державного або громадського житлового фонду, з яким було укладено договір про надання відповідних послуг.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 з 23 серпня 2013 року не є власником квартири АДРЕСА_3 , тому не є споживачем наданих послуг з 23 серпня 2013 року.

Відтак, висновок суду першої інстанції про безпідставність заявлених позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості нарахованої з 23 серпня 2013 року по 01 грудня 2016 року є правильним, ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах та встановлених обставинах.

Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності зі зверненням до суду з вимогою про стягнення заборгованості за листопад - грудень 2012 року та січень-квітень 2013 року, з огляду на наступне.

Представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг 23 грудня 2016 року .

Вимоги про стягнення заборгованоcті за оплату житлово-комунальних послуг за період з 11 грудня 2012 року по 01.12.2016 року.

Відтак вимоги про стягнення заборгованості з грудня 2012 року по грудень 2013 року заявлені з пропуском трьохрічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості за період з листопада 2012 року по грудень 2013 року у зв`язку з пропуском позовної давності.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відмова судом у задоволенні позову із зазначених вище підстав за період з 23 серпня 2013 року по 01 грудня 2016 року не позбавляє Комунальне підприємство «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради звернутися з позовом про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг із відповідача, який є власником квартири та споживачем таких послуг.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної радизалишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді