ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/1957/20
Провадження № 22-ц/4820/737/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М., секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про зобов`язання не чинити перешкод в користуванні квартирою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області в складі судді Павлової А.С. від 18 березня 2021 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи,суд

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачки, вказував, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.09.1997 року він та ОСОБА_3 в рівних частках є власниками квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 31.08.2017 року позивачеві як співвласнику Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , виділено у користування житлові кімнати пл. 17,9 кв.м. та пл. 10,2 кв.м., кладову пл. 5,1 кв.м., третій особі виділено у користування кімнату пл. 28,8 кв.м.

Зазначав, що відповідач без дозволу та всупереч його волі як одного із співвласників розпоряджається виділеною йому рішенням суду частиною квартири, змінила замок у вхідних дверях квартири, чим позбавила його доступу до квартири і можливості користуватися житлом.

У спірній квартирі зареєстровані відповідач та третя особа, однак у власності відповідача перебуває квартира АДРЕСА_2 .

З врахуванням уточнених позовних вимог позивач просив зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про зобов`язання не чинити перешкод в користуванні квартирою відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов. На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачка після набрання законної сили рішенням суду, яким виділено йому у користування 2 кімнати та кладову, продовжує проживати у вказаних житлових кімнатах та користуватися кладовою. Факт вчинення йому перешкод у користуванні спірною квартирою, підтверджується діями відповідачки, - самовільною заміною замків з наміром не допускати апелянта до належного йому на праві власності майна. Не враховано, що відеозаписом при входженні ним до квартири зафіксовано, що виділені йому в користування кімнати зайняті речами відповідачки, в одній з них перебував її батько без його дозволу, що свідчить про самоправне зайняття кімнати відповідачкою. Оскільки суд безпідставно відмовив у позові, вважає, що підстави для стягнення витрат для надання правової допомоги на користь відповідачки відсутні.

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Суд правильно встановив, що жодних перешкод у доступі до квартири відповідачка позивачу не чинить. На відеозаписі зафіксовано стан квартири, який був під час проживання сторін у шлюбі і зберігся. Відповідачка повністю звільнила кімнати і кладову позивача від наявних там речей, її батько більше там не перебуває.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідач та її представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_3 (третя особа) є співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 25.12.2015 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4

ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 та їхньою малолітньою дитиною проживає у АДРЕСА_3 .

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 31.08.2017 року у справі № 671/860/17 встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 . Виділено у користування ОСОБА_1 житлові кімнати площею 17,9 кв. м та 10,2 кв. м, кладову (вбудована шафа) площею 5,1 кв.м, а ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 28,3 кв. м, кладову (вбудована шафа) площею 2,6 кв. м. Кухню, вбиральню та коридор залишено у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно з листом від 26.11.2020 № 7692/102-20 позивач звертався до Волочиського ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області із заявою з приводу порушення ОСОБА_2 порядку користування квартирою АДРЕСА_1 всупереч рішенню Волочиського районного суду від 31.08.2017 року. За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки будь-якого правопорушення, а вбачаються цивільно-правові відносини.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами вчинення йому перешкод відповідачкою ОСОБА_2 у користуванні квартирою. У зв`язку з відмовою у позові суд стягнув з позивача на користь відповідачки понесені нею витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів судом, доведеність факту вчинення перешкод у користуванні спірною квартирою відповідачкою є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч.ч. 1,3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідачка ОСОБА_2 не є власником чи співвласником квартири АДРЕСА_1 . Стверджувала, що проживає у цій квартирі з дозволу третьої особи ОСОБА_3 , і займає кімнату, яка виділена у користування останній.

Твердження позивача про самовільну заміну відповідачкою замків у вхідних дверях квартири з наміром не допускати апелянта до квартири не ґрунтується на жодних доказах.

Матеріали справи містять дані про те, що посилкою (накладна АТ «Укрпошта» від 11.01.2021 року № 034) третя особа ОСОБА_3 , співвласниця квартири, направила дублікат ключа позивачу.

Суд першої інстанції правильно констатував, що з відеозапису, долученого за клопотанням позивача до матеріалів справи, вбачається, що позивач безперешкодно заходить в спірну квартиру, де в його кімнатах знаходяться речі, а в одній із кімнат перебуває у хворобливому стані чоловік похилого віку. Разом з тим, з цього відеозапису неможливо ідентифікувати, чиї саме речі знаходяться в кімнатах.

Позивач також не довів, що саме відповідачка, яка не є співвласником житла, а отже, не має повноважень розпоряджатися ним, дозволила тимчасово перебувати в кімнаті позивача своєму батькові (діду третьої особи).

Представленими фотоматеріалами, наявними у справі, зафіксовано відсутність у кімнатах і кладовій, що відведені у користування ОСОБА_1 будь-яких речей.

З січня 2021 року позивач має доступ до квартири, при цьому представник апелянта в суді апеляційної інстанції ствердив про небажання позивача влаштувати замки до дверей виділених йому у користування кімнат та кладової, щоб унеможливити користування ними іншою співвласницею чи відповідачкою.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України дав належну оцінку допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності і правильно констатував недоведеність факту вчинення позивачу перешкод відповідачкою у користуванні житловими кімнатами площею 17,9 кв.м. та 10,2 кв.м., кладовою (вбудована шафа) площею 5,1 кв.м. Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Разом з тим, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд припустився помилки.

За змістом ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Суд першої інстанції, стягуючи понесені витрати на професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача, не врахував, що остання не надала відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 137 ЦПК України відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості (акти виконаних робіт, акти приймання -передачі наданих послуг тощо) що унеможливлювало визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу. Наведений в договорі про надання правничої допомоги від 11.01.2021 року перелік послуг не є доказом щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

У зв`язку з цим оскаржуване рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу слід скасувати, в решті рішення залишити без змін.

Згідно додаткового договору № 1 від 21.04.2021 року до договору про надання правничої допомоги від 11.01.2021 року за надані послуги по наданню професійної правничої допомоги у цій справі клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі 2500 грн. Відповідно до квитанції № 225 від 21.04.2021 року ОСОБА_2 сплатила адвокату Вароді П.Б. 2500 грн.

Разом з тим, за відсутності відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 137 ЦПК України відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг адвокатом та їх вартості клопотання про стягнення вказаних витрат з позивача на користь відповідачки не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 березня 2021 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 травня 2021 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко