Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1318/21
Номер провадження2/711/1423/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

05 травня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Демчика Р.В

за участю секретаря Бузун Л.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Азот» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ПрАТ «Азот» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2018 року у справі № 711/84/18 позов ОСОБА_1 до ПрАТ«Азот» задоволено. Стягнуто з ПрАТ «АЗОТ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 55923.75 грн. з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством.

Вказане рішення суду набрало законної сили 02.04.2018 року.

18.05.2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було відкрито виконавче провадження № 56417386 про стягнення з ПрАТ «Азот» на користь відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 55923.75 грн., який визначений без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.

26.06.2018 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області виконавче провадження № 56417386 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Однак, під час виконання вказаного виконавчого провадження відповідач отримав середній заробіток за час затримки розрахунку виплати заробітної плати без відрахування всіх обов`язкових податків та платежів, передбачених законом, тобто у розмірі більшому ніж встановлено чинним законодавством України та визначено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2018 року.

Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.09.2018 року у справі 3711/4447/18 позов ОСОБА_1 до ПрАТ задоволено та стягнуто на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення в сумі 25683.50 грн. з відрахуванням при виплаті податків, зборів та обов`язкових платежів, передбачених законодавством .

Рішення суду набрало законної сили 08.10.2018 року.

09.11.2018 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було відкрито виконавче провадження №57648671 про стягнення з ПрАТ «Азот» на користь відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення в сумі 25 683.50 грн.з відрахуванням при виплаті податків, зборів та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

05.02.2019 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області виконавче провадження №57648671 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Однак, під час виконання вказаного виконавчого провадження відповідач знову отримав середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні без відрахування всіх обов`язкових податків та платежів, перебачен6их законом, тобто у розмірі більшому ніж встановлено чинним законодавством України та визначено рішенням суду у справі №711/4447/18.

Позивач нарахував, утримав та сплатив до бюджету від імені відповідача під час виконання рішення податок на доходи фізичних осіб в сумі 10066.28 грн. і військовий збір в сумі 838.86 грн. та під час виконання рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.09.2018 року №711/4447/18 - податок на доходи фізичних осіб в сумі 4623.03 грн і військовий збір в сумі 385.25 грн, що в загальній сумі складає 15913.42 грн.

Вказане підтверджується довідкою ПрАТ «Азот» № 18 від 13.01.2021 року та платіжними дорученнями № 32290 та № 32291 та від 07.08.2018 року та від 07.03.019 року №38058 та №38062.

Позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою перерахувати на рахунок позивача кошти на загальну суму 15913.42 грн..

Відповідач зазначену в листі вимогу залишив без реагування.

Просять стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Азот» грошові кошти в сумі 15913.42 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. З заявами та клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позовну заяву відповідачем не надано.

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2018 року у справі № 711/84/18 позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азот» задоволено. Стягнуто з ПрАТ «АЗОТ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 27.06.2017 по 09.01.2018 року в сумі 55923.75 грн. з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Вказане рішення суду набрало законної сили 02.04.2018 року.

18.05.2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було відкрито виконавче провадження № 56417386 про стягнення з ПрАТ «Азот» на користь відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 55923.75 грн., який визначений без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.

26.06.2018 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області виконавче провадження № 56417386 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Однак, під час виконання вказаного виконавчого провадження відповідач отримав середній заробіток за час затримки розрахунку виплати заробітної плати без відрахування всіх обов`язкових податків та платежів, передбачених законом, тобто у розмірі більшому ніж встановлено чинним законодавством України та визначено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2018 року.

Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.09.2018 року у справі 3711/4447/18 позов ОСОБА_1 до ПрАТ задоволено та стягнуто на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення в сумі 25683.50 грн. з відрахуванням при виплаті податків, зборів та обов`язкових платежів, передбачених законодавством .

Рішення суду набрало законної сили 08.10.2018 року.

09.11.2018 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було відкрито виконавче провадження №57648671 про стягнення з ПрАТ «Азот» на користь відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення в сумі 25 683.50 грн.з відрахуванням при виплаті податків, зборів та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

05.02.2019 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області виконавче провадження №57648671 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Однак, під час виконання вказаного виконавчого провадження відповідач знову отримав середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні без відрахування всіх обов`язкових податків та платежів, перебачен6их законом, тобто у розмірі більшому ніж встановлено чинним законодавством України та визначено рішенням суду у справі №711/4447/18.

Позивач нарахував, утримав та сплатив до бюджету від імені відповідача під час виконання рішень від 27.02.2018 року та 05.09.2018 року податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 14689.31 грн. і військовий збір на загальну суму 1224.11 грн.

Вказане підтверджується довідкою ПрАТ «Азот» № 18 від 13.01.2021 року та платіжними дорученнями № 32290 та № 32291 та від 07.08.2018 року та від 07.03.019 року №38058 та №38062.

23.06.2020 року позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою перерахувати на рахунок позивача кошти в сумі 10 905.14 грн. в якості податку на доходи фізичних осіб в сумі 10066.28 грн. та військового збору в сумі 838.86 грн.

Також, 23.06.2020 року позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою перерахувати на рахунок позивача кошти в сумі 5008.28 грн. в якості податку на доходи фізичних осіб в сумі 4623.03 грн. та військового збору в сумі 385.25 грн.

Відповідач зазначену в листі вимогу залишив без реагування.

Надаючи оцінку заявленим позивачем вимогам суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).

Предметом спору в даному випадку є повернення на користь позивача, як податкового агенту, коштів у вигляді не відрахованих із заробітної плати звільненого працівника податку та військового збору у спосіб, визначений ст. 1212 ЦК України.

Обраний позивачем спосіб захисту свого цивільного права не суперечить положенням ст. 16 ЦК України.

Відповідно до п. 6 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає і рішенні суду.

Державна фіскальна служба України у листі від 9 березня 2016 року №665/4/99-99-17-03-03-13 зазначила, що відповідно до пп. 14.1.48 ПКУ, заробітна плата це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні й компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку під час звільнення працівника, здійснюється звільненому працівнику й не пов`язана з відносинами трудового найму, такий дохід обкладається ПДФО за ставкою 18% і військовим збором за ставкою 1,5%, як інші доходи.

Підприємство, яке виплачує такий дохід, для такого платника податку являється податковим агентом, а тому повинно утримати ПДФО та військовий збір із суми доходу, перерахувати їх до бюджету та відобразити виплату у формі № 1ДФ.

Суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, слід класифікувати як інші доходи, відповідно до п. п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, оскільки між роботодавцем і колишнім працівником уже відсутні трудові відносини. При цьому, визначення виду доходу впливає на його відображення у податковому розрахунку 1-ДФ, а інші доходи зазначаються за ознакою «127». Оскільки об`єкти оподаткування військового збору фактично дублюють об`єкти оподаткування податку на доходи фізичних осіб, то із даного доходу утримується також військовий збір, за ставкою 1, 5 %, відповідно до п. 161 Перехідних положень Податкового кодексу України.

Вказане також зазначене в постанові Черкаського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року (справа №707/226/20; провадження №22-ц/821/1290/20).

Ставка податку на доходи фізичних осіб, згідно із ст. 167 зазначеного Кодексу, на суму середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника становить 18%.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Тому, незважаючи на те, що призначена судом сума зменшується на суму податкових відрахувань, цей факт в жодному разі не погіршує становище працівника, адже якби працівник просто отримував зарплату, а вимушено був відсутній на роботі, то таку зарплату він отримував би також з урахуванням утримання обов`язкових податкових платежів.

Вказане відповідає правовим висновкам висвітлених у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 та у справі № 369/10046/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 та в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року справа № 401/1813/16-ц.

Отже, правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Глави 83 Цивільного кодексу України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Вказане відповідає правовим позиціям висвітленим в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року справа № 6-91цс14, від 22 січня 2014 року справа № 6-151цс13, постановах Верховного Суду від 7 березня 2018 року справа № 517/186,17, від 28 березня 2018 року справа № 173/166/17, від 3 травня 2018 року справа № 473/2859/17.

Виходячи із системного аналізу ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до п.п.14.1.48 ПК України заробітна плата - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013, поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», тому на неї не розповсюджується правило ст. 1215 ЦК України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач, на виконання рішення суду в примусовому порядку, сплатив відповідачу всю суму боргу, однак без відрахування податків і зборів, що останнім не заперечується, тому направив йому листа, який відповідач не отримав і ніяким чином не відреагував, про їх повернення із зазначенням підстави такого повернення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, отримавши у порядку примусового виконання, за рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27.02.2018 року у справі №711/84/18 та за рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.09.2018 року №711/4447/18 суму коштів, набув її частину без достатньої правової підстави, адже вона повинна була бути сплачена його податковим агентом в дохід держави, а враховуючи, що позивачем сплачені всі необхідні податки та збори, то вони підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач, на виконання рішення суду в примусовому порядку, сплатив відповідачу суму боргу, без відрахування податків і зборів, тому така переплата підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог з відповідача на користь ПрАТ «Азот» підлягають стягненню судові витрати в сумі 2270 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено ст. 280-282 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-78, 81, 89, 133, 137, 141, 263-265, 268, 274-282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Азот» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Азот» грошові кошти в розмірі 15913.42 грн., а також судові витрати у виді судового збору в розмірі 2270.00 грн., а всього стягнути 18 183 (вісімнадцять тисяч сто вісімдесят три) грн. 42 коп..

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Р. В. Демчик