Справа №443/778/18
Провадження №2/443/192/21
РІШЕННЯ

іменем України

28 квітня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3 , -

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (позивач) подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 (відповідачка), у якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 , позначений в техпаспорті «А-1», загальною площею 84,1 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що ціле домоволодіння в АДРЕСА_1 належало колишньому колгоспному двору, головою якого був його батько ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на 30.06.1990 це домоволодіння рахувалося за ОСОБА_5 - голова двору та ОСОБА_4 - дружина, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя 11.10.2004 батько та мати склали заповіт, згідно якого все своє майно заповіли ОСОБА_1 . Крім позивача спадкоємцем першої черги після смерті батьків являється його сестра ОСОБА_2 , яка на спадщину не претендує. При зверненні у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю ,покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає повністю.

Заяви, клопотання учасників справи.

Представник позивача подав заяви про: долучення до матеріалів справи витягу з погосподарської книги та витребування з Жидачівської ДНК даних по спадковій справі; розгляд підготовчого засідання за його відсутності та перехід до розгляду справи по суті (а.с.47, 49).

Відповідачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову (а.с.55).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 18.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.37-38).

Ухвалою від 15.02.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.50-51).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.03.2017 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.04.1990, цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради №160 від 19.04.1990 (а.с.6).

11.10.2004 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 склали заповіти, посвідчені секретарем виконкому Монастирецької сільської ради та зареєстровані в реєстрі за №253 і 254, якими заповіли все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їм буде належати на день їх смерті і на що вони за законом будуть мати право ОСОБА_1 з наданням права довічного користування житловим будинком громадянину ОСОБА_6 (а.с.12, 13).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Монастирець Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 від 19.09.2016 (а.с.3, 4).

Відповідно до технічного паспорта від 30.09.2017, в АДРЕСА_1 розташований житловий будинок «А-1» загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами, а саме: літньою кухнею «Б», гаражем «В», сараєм «Г», сараєм «Д», вбиральнею «Ж», огорожею 1, колодязем «к» (а.с.14-17).

Довідками Монастирецької Сільської ради №1295 та №1296 від 03.10.2017 встановлено, що згідно погосподарської книги с. Монастирець під АДРЕСА_1 рахується господарство, яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були постійно зареєстровані та проживали у АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_5 до дня його смерті. Від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 посвідчено заповіти, які зареєстровані за № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 (а.с.20, 21).

Згідно з витягом з погосподарської книги с. Монастирець Жидачівського району Львівської області №747 від 12.10.2020, станом на 30.06.1990 будинковолодіння АДРЕСА_1 відносилося до категорії «колгоспний двір» та рахується за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та рахувалась останнім членом «колгоспного двору» (а.с.48).

Постановою Жидачівської ДНК від 25.09.2017, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав померлій і є спадковим майном (а.с.11).

Відповідно до інформації, наданої Жидачівською ДНК 03.03.2021, після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа №98/2017 від 06.03.2017 за заявою її сина ОСОБА_1 та видано 15.01.2018 два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки (а.с.54).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення у позасудовому порядку) через невизнання його нотаріусом, який відмовив позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до положень статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Нормою частини 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали батьки позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному з них належало по 1/2 частці цього двору.

За життя ОСОБА_5 11.10.2004 зробив особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме йому на день смерті і на що він за законом буде мати право заповів ОСОБА_1 .

З огляду на дату смерті спадкодавця ОСОБА_5 (14.04.2005) питання спадкування регулюється нормами ЦК України. Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 був ОСОБА_1 . Однак з досліджених судом наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що останній не проживав постійно з батьком до дня відкриття спадщини і у визначений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після його смерті, відтак в силу приписів частини 1 статті 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв її.

Водночас, мати позивача ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги за законом як дружина ОСОБА_5 і проживала постійно з ним на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від неї, тому відповідно до положень частини 3 статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Таким чином, ОСОБА_4 стала єдиним власником цілого житлового будинку АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 11.10.2004 зробила особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом буде мати право заповіла ОСОБА_1 .

З огляду на дату смерті спадкодавиці ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом, після смерті ОСОБА_4 вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини, оскільки подав нотаріусу у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини після її смерті.

Однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій з причини відсутності правовстановлюючого документа на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , тим самим позбавивши позивача можливості юридично оформити спадщину у визначений законом позасудовий спосіб.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268, 1296 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 13, 19, 81, 89, 206, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: Львівська область, Стрийський район (колишній Жидачівський район), с. Монастирець) про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок «А-1» загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (літня кухня «Б», гараж «В», сарай «Г», сарай «Д», убиральня «Ж», огорожа 1, колодязь «к»), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 05 травня 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів