ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8925/20 Номер провадження 22-ц/814/1023/21Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Абрамова П.С., Дряниці Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 01 лютого 2021 року

по справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ПАТ "Альфа-Банк" звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що між Банком та ОСОБА_1 укладено Угоду про надання особистого кредиту № 501117976, за умовами якого відповідач зобов`язувалась повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі. Однак станом на 05.07.2020 року відповідач свої зобов`язання не виконала, а тому за ним утворилася заборгованість у сумі 109155,26грн, у тому числі: строкова заборгованість - 50847грн, прострочена заборгованість - 14779,66грн, строкова заборгованість по нарахованих % та комісіях - 2533,75грн, прострочена заборгованість по нарахованих % та комісіях - 34994,85грн, штрафи - 6000,00грн.

Враховуючи викладене, ПАТ «Альфа Банк» просило стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість, вирішити питання судових витрат.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 01 лютого 2021 рокупозовну заяву Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволен частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за угодою про надання особистого кредиту № 501117976 станом на 05.07.2020 року у сумі 96076,07грн, у тому числі: строкова заборгованість за кредитом - 50847грн, прострочена заборгованість за кредитом - 14779,66грн, заборгованість за процентами за період з 05.03.2019 року по 05.07.2020 року у сумі 28951,74грн та комісія - 1497,67 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір у сумі 1850,13 гривень.

З вказаним рішенням місцевого суд не погодився позивач, представник якого, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що до складу Кредитного договору входять Оферта. Акцепт, Паспорт споживчого кредиту, та Додаток №1 до Угоди про надання кредиту №501117976 від 05.03.2019 року, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. При цьому, у складових частинах Договору зазначено погоджені сторонами умови кредитування: сума кредиту, строк кредитування - 48міс.; процентна ставка - 18,99% річних; порядок зміни процентної ставки - фіксована; розмір платежу за послуги з розрахунково-касового обслуговування - 2,25%, що складає 1497,67грн, щомісячно; пеня відсутня; штрафи - за кожне прострочення. Що триває від одного до чотирьох днів - 200,00грн, за кожне прострочення, що триває п`ять і більше днів - 400,00грн.

Вказує. що графіком платежів вставлено уму щомісячного платежу за кредитом, що включає суму кредиту, відсотків та комісію за розрахунково-касове обслуговування щомісячно в сумі 1497,67грн (колонка 7.2. Графіку).

Зауважує, що відповідач ознайомився з умовами кредитного договору, не надав відповідних зауважень, не відмовився від його укладення, відтак висловив свою згоду з усіма його умовами.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Місцевим судом встановлено, що 05.03.2019 року відповідачем ОСОБА_1 отримано кредит у розмірі 66563,20грн під фіксовану річну процентну ставку - 18,99 % строком на 48 місяців, шляхом підписання оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501117976, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Дата повернення кредиту, зазначена у оферті, - 05.03.2023року. У цій же оферті визначено комісійну винагороду за обслуговування кредиту - 2,25 % від суми кредиту, зазначеної в оферті. Графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування визначено у Додатку 1 (а.с.7-10).

У відповідності до наданого позивачем графіку платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (Додаток 1 до Угоди про надання кредиту № 501117976 від 05.03.2019) відповідач взяла на себе зобов`язання здійснювати щомісячне погашення кредиту рівними частинами (ануїтетними платежами) по 3487, 57грн щомісяця (а.с.10).

Як убачається з Довідки-розрахунку заборгованості на 05.07.2020 року, позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитом у розмірі 109155,26грн, у тому числі - строкову заборгованість у сумі 50847,00грн; прострочену заборгованість у сумі 14779,66грн; строкову заборгованість по нарахованих відсотках та комісіях - 2533,75грн; прострочену заборгованість по нарахованих відсотках та комісіях - 34994,85грн; а також штрафи у сумі 6000,00грн (а.с.11).

При ухваленні оскаржуваного судового рішення місцевий суд виходив із того, що відповідач не виконала зобов`язання за кредитним договором, кошти отримані в кредит своєчасно не повернула, порушила графік платежів, а тому з неї потрібно стягнути прострочену заборгованість за тілом кредиту у сумі 14779,66грн, та строкову заборгованість за кредитом у сумі 50847грн, а також проценти за користування кредитом за період з 05.03.2019 року по 05.07.2020 року (дату, на яку позивачем здійснено розрахунок заборгованості) у сумі - 28951,74 грн. Окрім того, до стягнення було визначено суму комісії у розмірі 2,25 % від суми виданого кредиту, що складає 1497,67грн (66563,20 х 2,25 % = 1497,67).

У стягненні решти пред`явлених вимог щодо процентів за перід з 06.07.2020 року, штрафу у розмірі 6000,00 грн та комісії за обслуговування кредиту у сумі 1497,67грн щомісячно, було відмовлено за недоведеністю та необґрунтованістю вимог.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, згідно положень статті 625 ЦК України.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, як позичальник так і боржник зобов`язані виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та чинного законодавства.

Так, місцевий суд вирішуючи даний спір прийшов до висновку про обґрунтованість вимог Банку в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 14779,66грн, строкової заборгованості за кредитом у сумі 50847грн, а також процентів за користування кредитом за період з 05.03.2019 року по 05.07.2020 року (дату, на яку позивачем здійснено розрахунок заборгованості) у сумі - 28951,74 грн. Окрім того, до стягнення було визначено суму комісії у розмірі 2,25 % від суми виданого кредиту, що складає 1497,67грн (66563,20 х 2,25 % = 1497,67).

При цьому, згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, оскільки Банком оскаржується рішення місцевого суду лише в частині відмовлених вимог, то і судом апеляційної інстанції переглядається в цій частині, в іншій частині рішення місцевого не переглядається.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, зі змісту позову вбачається, що Банк прохає стягнути відповідача, зокрема, строкову заборгованість по нарахованих % та комісіях в сумі 2533,75грн та прострочену заборгованість по нарахованих % та комісіях - 34994,85грн.

При цьому, оскаржуваним рішенням місцевого суду вірно визначено до стягнення з ОСОБА_1 проценти за користування кредитом саме за період з 05.03.2019 року по 05.07.2020 року (дату, на яку позивачем здійснено розрахунок заборгованості), сума яких склала - 28951,74 гривень. Відповідний розрахунок місцевим судом було вчинено на підставі Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (Додаток 1 до Угоди про надання кредиту № 501117976 від 05.03.2019), з яким суд апеляційної інстанції повністю погоджується.

В стягнення решти сум нарахованих відсотків судом першої інстанції було правомірно відмовлено, оскільки позивачем наведено розрахунок строкової заборгованості по нарахованих процентах, прострочених процентах та комісіях загальними сумами без зазначення періодів виникнення заборгованостей по кожному з платежів окремо (окремо за процентами та окремо за комісіями). До апеляційної скарги Банком належного розрахунку також надано не було, а тому доводи скарги в цій частині є необгрунтованими та lо уваги суду не приймаються.

Так, матеріалами справи установлено та не заперечується сторонами по справі, що наданий відповідачу кредит є споживчим кредитом, відтак до спірних правовідносин поширюється дія Закону України «Про споживе кредитування», згідно положень ч. 6 ст. 12 якого споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Як убачається з оферти на укладення угоди про надання кредиту №501117976, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 05.03.2019 року (а.с.7), позивачем встановлено комісію «за обслуговування кредиту у розмірі 2,25 % від суми кредиту» (п.1 Оферти).

Так, з аналізу вказаного, вбачається, що умови щодо щомісячного обов`язку сплачувати таку комісію в оферті не передбачалась.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

З урахуванням наведеного, місцевим судом було зроблено вірний висновок, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення комісія за обслуговування кредиту у розмірі 2,25 % від суми виданого кредиту, що складає 1497,67 грн. (66563,20 х 2,25% = 1497,67).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що графіком платежів вставлено суму саме щомісячного платежу за кредитом, що включає суму кредиту, відсотків та комісію за розрахунково-касове обслуговування щомісячно в сумі 1497,67грн (колонка 7.2. Графіку), колегія суддів оцінює критично, оскільки як убачається з аналізу кредитного договору укладеного між сторонами, право банку на стягнення щомісячної комісії сторонами не передбачено.

Окрім того, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про безпідставність визначення до стягнення з ОСОБА_1 суми штрафу в 6000,00грн, оскільки таке право ні Офертою ні Акцептом не передбачено.

З урахуванням наведеного, місцевим судом вірно визначено до стягнення з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитом саме у сумі 96076, 07 грн, у тому числі: строкова заборгованість за кредитом - 50847грн., прострочена заборгованість за кредитом - 14779,66грн, заборгованість за процентами за період з 05.03.2019 року по 05.07.2020 року в сумі 28951,74грн та комісія - 1497,67 гривень; в іншій частині вимог було правомірно відмолено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк»»,- залишити без задоволення.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 01 лютого 2021 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ П.С. Абрамов

Ю.В. Дряниця

Повний текст постанови виготовлено 11.05.2021 року.