Справа № 591/5886/20
Провадження № 2/591/740/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Северинової А.С.,

з участю секретаря cудового засідання Бабич В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 591/5886/20 за позовом ОСОБА_1 до Сумського державного університету, ректора та голови вченої ради Сумського державного університету Васильєва Анатолія Васильовича про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії по працевлаштуванню та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнив, у якому просить скасувати наказ ректора СумДУ від 25 серпня 2020 року за № 1463-ІІ «Про звільнення ОСОБА_1 » як протизаконний і зобов`язати відповідача працевлаштувати його згідно ст. 49-2 КЗпП України на посаду, яка відповідає його рівню освіти і кваліфікації (професора), з обсягом навчального навантаження не нижче того, яке він мав до 27 серпня 2020 року, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 29-36).

Позовна заява мотивована тим, що наказом відповідача ректора Сумського державного університету від 25 серпня 2020 року за № 1463-ІІ він був звільнений з посади з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто, за скороченням штату працівників.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки з ним достроково розірвано контракт, укладений строком на 5 років під приводом ліквідації кафедри філософії, завідувачем якої він був. Зазначає, що йому хоча і була запропонована посада професора кафедри психології, політології та соціокультурних технологій, але лише до заміщення посади за конкурсом до дня скорочення посади. Крім того, зазначає, що відповідач не мав права підписувати лист і оголошення конкурсу, оскільки у цей час через захворювання COVID-19 перебував на самоізоляції. Також вважає, що його незаконно звільнено з роботи незважаючи на відмову профспілки у наданні згоди на його звільнення, членом виборного органу якої він є.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву відповідач Сумський державний університет просить відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Зазначає, що листом від 25 червня 2020 року позивача попередили не про звільнення, а про скорочення посади і його вивільнення у зв`язку з ліквідацією кафедри філософії і посади завідувача кафедрою, одночасно запропонувавши не самому працевлаштовуватись, а перейти на посаду професора кафедри психології, політології та соціокультурних технологій з моменту вивільнення і до заміщення цієї посади за конкурсом, оскільки відповідно до законодавства про освіту заміщення посад науково-педагогічних працівників відбувається на конкурсній основі. Крім того, усунення керівника установи від виконання обов`язків може мати місце виключно за певних обставин, які у даному випадку відсутні. Також зазначає, що у зв`язку з необґрунтованістю відмови у наданні згоди на звільнення позивача у відповідача виникло право звільнити його без згоди виборного органу профспілкової організації, членом якої є позивач.

У відповіді на відзив позивач вважає, що йому була запропонована не посада, а конкурс. Крім того, вважає, що відповідач не запропонував йому всі наявні вакантні посади, що відповідали б його фаху та кваліфікації. Зазначає, що звільнення його, як члена виборного органу профспілки без дотримання вимог ст.ст. 43, 252 КЗпП України є незаконним.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача Сумського державного університету Світайло А.О. заперечив проти задоволення позовних вимог. Відповідач ректор та голова вченої ради Сумського державного університету Васильєв А.В. в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглянути дану справу без його участі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка працює начальником відділу кадрів Сумського державного університету пояснила, що на підставі рішення вченої ради про ліквідацію кафедри філософії позивачу 25 червня 2020 року було вручено попередження про те, що його посада скорочується. При цьому, ректор підписав документ 23 червня 2020 року, який зареєстрували 25 червня 2020 року у день ознайомлення позивачем. Ніяких документів 25 червня 2020 року ректору не возилось. Позивачу була запропонована посада професора до заміщення за конкурсом. Інші посади позивачу не пропонувались, оскільки звання професора повинно відповідати профілю кафедри.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка працює провідним юрисконсультом Сумського державного університету пояснила суду, що 23 червня 2020 року вона з ОСОБА_3 пішли з переробленим проектом письмового попередження про наступне вивільнення позивача з роботи до ректора університету, який того ж дня підписав його в кабінеті, а 25 червня 2020 року попередження було зареєстровано відділом кадрів. Також зазначила, що позивачу були запропоновані усі наявні вакантні посади.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі контракту з науково-педагогічним працівником Сумського державного університету від 31 серпня 2016 року позивач доктор філософських наук професор ОСОБА_1 з 01 вересня 2016 року був призначений на посаду завідувача кафедри філософії на строк по 31 серпня 2021 року (а.с. 7).

22 травня 2019 року вчена рада Сумського державного університету вирішила ліквідувати кафедру філософії.

23 травня 2019 року ректор Сумського державного університету видав наказ за № 0369-І «Про введення в дію рішення вченої ради Сумського державного університету щодо ліквідації кафедри філософії», згідно з яким вирішено кафедру філософії ліквідувати з 28 серпня 2019 року (пункт 2); навчальне навантаження, яке закріплене за кафедрою філософії за усіма рівнями вищої освіти, передати на кафедру психології, політології та соціальних технологій з дати ліквідації (пункт 3); посаду завідувача кафедри філософії скоротити з 28 серпня 2019 року (пункт 4); зобов`язати начальника відділу кадрів до 20 червня 2019 року довести до відома завідувача кафедри філософії ОСОБА_1 письмове попередження про наступне вивільнення з пропозицією іншої роботи (пункт 5); науково-педагогічних працівників кафедри філософії перемістити з 28 серпня 2019 року на інші кафедри на умовах укладених контрактів (а.с. 84).

Наказом від 19 березня 2020 року за № 0290-І було внесено зміни до п.п. 2, 4 наказу від 23 травня 2019 року щодо ліквідації кафедри філософії 27 серпня 2020 року та скорочення посади завідувача кафедри філософії (а.с. 85-86).

25 червня 2020 року ОСОБА_1 було попереджено про наступне вивільнення з роботи 27 серпня 2020 року. Одночасно з попередженням про вивільнення позивачу було запропоновано переведення на посаду професора кафедри психології, політології та соціокультурних технологій за строковим трудовим договором до заміщення посади за конкурсом з дня скорочення посади. Додатково поінформовано позивача, що конкурс на заміщення вакантної посади професора кафедри психології, політології та соціокультурних технологій оголошено 25 червня 2020 року.

Із вказаним письмовим попередженням позивача було ознайомлено під підпис, у якому він відмовився із переведенням на посаду професора кафедри психології, політології та соціокультурних технологій за строковим трудовим договором до заміщення посади за конкурсом, вказавши, що рішення є незаконним, до чого додав письмові пояснення від 26 червня 2020 року (а.с. 10, 11).

27 липня 2020 року Сумський державний університет звернувся до Вільної професійної спілки «Справедливість» Сумського державного університету з поданням про надання згоди виборного органу вільної професійної спілки на розірвання трудового договору з завідувачем кафедри філософії ОСОБА_1 з підстави, передбаченої пунктом 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією кафедри філософії та пов`язаним з цим скороченням посади завідувача цієї кафедри та ненаданням ним згоди на переведення на іншу посаду (а.с. 62).

У відповідь на вказане звернення Вільна професійна спілка «Справедливість» Сумського державного університету у листі від 30 липня 2020 року за № 076/2020 надіслала витяг з протоколу № 12 засідання комітету Вільної професійної спілки «Справедливість» Сумського державного університету від 29 липня 2020 року, відповідно до якого відмовлено у наданні згоди на розірвання трудового договору з завідувачем кафедри філософії ОСОБА_1 (а.с. 14-16).

Підставами для відмови у наданні згоди на звільнення позивача вказано те, що попередження про звільнення ОСОБА_1 було видане 25 червня 2020 року, коли ректор був відсутній на роботі та не виконував своїх обов`язків; звернення на отримання згоди на звільнення члена виборного органу профспілки мало бути не пізніше, ніж за 2 місяці до початку процедури звільнення; позивач мав бути гарантовано працевлаштований на термін, що залишився до закінчення контракту; ректор порушив вимоги ст. 49-2 КЗпП України, згідно якої про наступне вивільнення він мав попередити ОСОБА_1 персонально, не пізніше ніж за два місяці.

Однак, відмова Вільної професійної спілки «Справедливість» Сумського державного університету про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 була визнана відповідачем необґрунтованою, у зв`язку з чим наказом ректора Сумського державного університету від 25 серпня 2020 року за № 1463-ІІ звільнено ОСОБА_1 , завідувача кафедри філософії, з роботи 27 серпня 2020 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників) з виплатою компенсації за 1 календарний день невикористаної відпустки та вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України (а.с. 8-9).

Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі справа № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише в разі відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Вказаних висновків щодо застосування відповідних норм права дійшов також Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 334/3883/18, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 25 червня 2020 року позивача було попереджено про скорочення посади, яку він займає. Разом з цим йому було запропоновано переведення на посаду професора кафедри психології, політології та соціокультурних технологій за строковим трудовим договором до заміщення посади за конкурсом з дня скорочення посади, від якої він відмовився, про що свідчить його підпис у попередженні та письмові пояснення на ім`я ректора ОСОБА_5 від 26 червня 2020 року. Інших вакантних посад, які існували, але не були запропоновані позивачу з часу ознайомлення з попередженням про звільнення і до звільнення, судом не встановлено і позивачем не доведено.

Твердження у позовній заяві про те, що попередження про звільнення було підписано неуповноваженою особою суд не приймає до уваги з огляду на покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що письмове попередження про наступне вивільнення позивача було підписано ректором ОСОБА_6 23 червня 2020 року, хоча і зареєстровано у відділі кадрів 25 червня 2020 року. Разом з тим, ураховуючи, що відповідачем дотримано при звільненні позивача норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а саме: письмове попередження про наступне вивільнення було оголошено позивачу під підпис не пізніше, ніж за два місяці і йому було запропоновано усі наявні вакантні посади, від яких той відмовився, тому відсутні підстави для визнання процедури звільнення незаконною.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Частиною третьою статті 252 КЗпП України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Відповідно до частини 6 статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За встановлених обставин справи та вимог закону, суд дійшов висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача кафедри філософії відбулося з дотриманням встановленого законом поряду, оскільки в Сумському державному університеті дійсно відбулось скорочення штату та чисельності працівників, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, від запропонованої вакантної посади ОСОБА_1 відмовився.

Доводи позивача про те, що профспілковою організацією не погоджено його звільнення суд відхиляє, оскільки рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення позивача не містить достатньої аргументації та посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, тому відсутні підстави для задоволення позову про скасування оскаржуваного наказу про звільнення позивача з роботи.

У зв`язку з відсутністю підстав для поновлення позивача на роботі відсутні підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки в позові відмовлено, тому відповідно до статті 141 ЦПК України відсутні підстави для відшкодування позивачу судових витрат зі сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 264, 265, 273, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумського державного університету, ректора та голови вченої ради Сумського державного університету Васильєва Анатолія Васильовича про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії по працевлаштуванню та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Сумський державний університет, місцезнаходження: м. Суми вул. Римського-Корсакова, 2, .

Відповідач: ректор та голова вченої ради Сумського державного університету Васильєв Анатолій Васильович, місцезнаходження: м. Суми вул. Римського-Корсакова, 2.

Повне судове рішення складено 07 травня 2021 року.

Суддя А.С. Северинова