ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 712/2323/21
Провадження № 22-ц/821/835/21
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,

секретаря - Анкудінова О. І.,

учасники справи:

позивач - Національна академія внутрішніх справ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 березня 2021 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання, 3% річних і інфляційної складової від суми заборгованості, у складі судді Романенко В. А.,

в с т а н о в и в :

04 грудня 2021 року НАВС звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання, 3% річних і інфляційної складової від суми заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до наказу ректора НАВС № 99 о/с від 08 серпня 2013 року, ОСОБА_1 був зарахований з 28 серпня 2013 року до НАВС курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС.

Між НАВС та ОСОБА_1 був укладений договір № 13-578 про підготовку фахівця у НАВС.

З 28 серпня 2013 року по 03 березня 2017 року ОСОБА_1 перебував на державному забезпеченні: харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Після закінчення навчання, відповідно до наказу НАВС від 03 березня 2017 року № 278, ОСОБА_1 видано диплом за напрямком підготовки «Правознавство» та направлено до місця проходження служби.

Наказом ГУ НП України у Черкаської області від 02 березня 2018 року № 80 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням до відпрацювання трирічного терміну. На момент вступу відповідача до НАВС обов`язок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у разі дострокового звільнення, був закріплений ст. 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII.

На час звернення до суду обов`язок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у разі дострокового звільнення, передбачений ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 47 587 грн 78 коп. - заборгованості пов`язаної з утриманням у навчальному закладі, 8 863 грн 61 коп. - інфляційного збільшення боргу, 4 255 грн 52 коп. - 3% річних від несплаченої заборгованості, а всього 60 706 грн 91 коп.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом НУВС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання, 3% річних та інфляційної складової від суми заборгованості.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції послався на норми п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, якою регламентовано таку відмову у випадку коли подана до суду заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, послався на статті 2, 3, 4, 6 КАС України та дійшов висновку, що спори з приводу стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі МВС України, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Отже, спір з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому МВС України, яке є суб`єктом владних повноважень, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з приведеною ухвалою суду, 26 березня 2021 року, НАВС подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи просила її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спір стосується виключно виконання відповідачем зобов`язань які випливають з умов цивільно-правового договору, укладеного між сторонами даного спору. При цьому, права та обов`язки сторін засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності; сторони спору не є суб`єктами владних повноважень, а сам договір не стосується проходження публічної служби. Скаржник переконаний, що такий спір, відповідно до законодавства України, повинен вирішуватись виключно у порядку цивільного судочинства.

Водночас, посилаючись на п. 7. ч. 1 ст. 4 КАС України, скаржник зазначає, що відповідно до Статуту НАВС є державним вищим навчальним закладом із специфічними умовами навчання, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на різних ступенях вищої освіти з певними спеціальностями, є бюджетною, неприбутковою установою та перебуває у сфері управління МВС, тобто НАВС не є і не може бути суб`єктом владних повноважень і не здійснює публічно-владних управлінських функцій.

Аналізуючи судову практику Верховного Суду, скаржник також зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 та від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, відступаючи від своїх же висновків щодо необхідності розгляду спорів про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальних закладах, висловлених в постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15, не навела нормативно-правового обґрунтування, яке б відповідало вимогам чинного законодавства України для перегляду і зміни власної позиції. При цьому скаржник висловив свою незгоду з даною позицією.

Відзиву на апеляційну скаргу від сторін не надходив.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України ухвала є різновидом судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що із наявного в матеріалах справи наказу ректора НАВС № 99 о/с від 08 серпня 2013 року, ОСОБА_1 був зарахований з 28 серпня 2013 року до НАВС курсантом першого курсу денної форми навчання (а. с. 13).

Згідно до договору № 13-578 від 09 вересня 2013 року про підготовку фахівця у НАВС укладеного між НАВС та ОСОБА_1 , та додаткового договору за цим же номером від 23 лютого 2017 року, останній навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу в органах внутрішніх справ, а у разі відмови - відшкодувати витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі (а. с. 10-12).

Відповідно до наказу НАВС від 03 березня 2017 року № 278 ОСОБА_1 видано диплом за напрямком підготовки «Правознавство» та направлено до місця проходження служби (а. с. 14).

Згідно до наказу ГУ НП України у Черкаської області від 02 березня 2018 року № 80 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням до відпрацювання трирічного терміну (а. с. 15).

Відповідно до довідки НАВС від 03 березня 2017 року про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця ОСОБА_1 та довідки розрахунку фактичних витрат пов`язаних з утриманням курсанта НАВС ОСОБА_1 за період навчання з 28 серпня 2013 року по 03 березня 2017 року розмір фактичних витрат, пов`язаних з навчанням у даному навчальному закладі склав 47 587 грн 78 коп. (а. с. 16, 17).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 з урахування встановленого індексу інфляції та 3% річних, сума інфляційного збільшення боргу складає - 8 863 грн 61 коп., а штрафні санкції у вигляді 3% річних - 4 255 грн 52 коп. (а. с. 7-8).

Відповідно до Статуту, НАВС є державним вищим навчальним закладом із специфічними умовами навчання, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на різних ступенях вищої освіти з певними спеціальностями, є бюджетною, неприбутковою установою та перебуває у сфері управління МВС України (а. с. 37-43).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, перш за все цивільних, господарських та адміністративних між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Професійне навчання поліцейських складається з:1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Поліцейські, у тому числі слухачі та курсанти вищих навчальних закладів із специфічними умовами, які здійснюють підготовку поліцейських, та які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, на час служби в поліції знімаються з такого обліку і перебувають у кадрах поліції.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах МВС за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів МВС України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону, відшкодовують МВС України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Статуту НАВС, Академія є державним вищим навчальним закладом із специфічними умовами навчання, має статус національного вищого навчального закладу, перебуває у сфері управління МВС України, одним із напрямків діяльності якої є первинна професійна підготовка осіб, зарахованих на денну форму навчання за державним замовленням, та післядипломна освіта кадрів МВС, Національної поліції України, інших центральних органів виконавчої влади, установ, організацій.

Виходячи з викладеного, навчаючись у вищому навчальному закладі із специфічними умовами, які здійснюють підготовку поліцейських, особа зараховується до кадрів поліції, яка відповідно до вищенаведених норм КАС України вважається публічною службою.

Таким чином, спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, від 30 січня 2019 року у справі № 810/2610/16, від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 705/1664/17. Крім того вказані висновки відповідають обставинам даної справи.

Із урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі з підстав п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є правильним, оскільки у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Водночас, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду, які ґрунтуються на правильному застосуванні відповідних норм права, викладених у тому числі в постановах Великої Палати Верховного Суду, що наведені вище, а також зводяться до суб`єктивного тлумачення норм права, проте ці доводи скаржника висновків місцевого суду не спростовують, враховуючи те, що суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, у зв`язку з чим підстав вважати, що доводи є слушними, не має.

Посилання скаржника на постанови Великої Палати Верховного Суду у яких вона відступила від правового висновку викладеного у попередніх постановах не є слушними, оскільки 30 січня 2019 року Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 25 квітня 2017 року у справі № 21-3197а16 та Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 619/2019/17, та зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 березня 2021 рокупро відмову у відкритті провадженняу даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 березня 2021 року про відмову у відкритті провадження даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 травня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Л. В. Нерушак