Справа № 428/1697/21
Провадження № 2/428/780/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді: Шубочкіної Т.В.,

за участю секретаря: Кліменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьк Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що дану квартиру придбала 27.01.2021 року, на час укладання договору купівлі-продажу квартири, станом на 27.01.2021 р. у відчужуваній квартирі за вказаною адресою, були зареєстровані власниця - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та члени її родини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Відповідачі).

Позивач вказує на те, що під час укладання договору купівлі-продажу квартири та державної реєстрації права власності, сторони домовились про те, що ОСОБА_4 , та член її родини - ОСОБА_5 зобов`язані знятися з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 у строк до 01 лютого 2021 року, що закріплено у п.13 вищенаведеного договору купівлі-продажу квартири. Проте, всупереч умовам договору, на момент подання позову до суду, Відповідачі з реєстраційного обліку у квартирі, яка належить позивачеві на праві особистої приватної власності, не зняті, про що свідчить довідка Військово-цивільної адміністрації м. Сєвєродонецька Луганської області про склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні осіб від 02.02.2021 р. № 2544.

Також позивач зазначає, що Відповідачі фактично не проживають в квартирі понад один рік з серпня 2014 року, про що складено Акт про не проживання у житловому приміщенні.

Позивач звертає увагу на те, що придбала дану квартиру для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї. Однак, той факт, що в квартирі досі зареєстровані колишня власниця та члени її родини, заважають їй повноцінно користуватись квартирою. Реєстрація проживання Відповідачів у даній квартирі створює позивачеві перешкоди у вільному користуванні майном, а також в реалізації свого права власності у повній мірі, оскільки вона несе додаткові витрати зі сплати по рахункам за користування комунальними послугами, які розраховуються залежно від кількості зареєстрованих осіб.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - а саме: квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялись належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі, в якій позовні вимоги визнали у повному обсязі.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що до копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27.01.2021 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 137, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 242005885 від 27.01.2021 року, наданого приватним нотаріусом Сєвєродонецького нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В., ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.02.2021 №2544, наданою Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, окрім позивача, у вказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та чоловік заявника - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач стверджує, що відповідачі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають у вищевказаному житловому будинку, не приймають участі у сплаті за комунальні послуги, квартирою не користуються.

Наведене також підтверджується власними письмовими заявами відповідачів, в яких вони визнали позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 72 Житлового кодексу України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Оскільки відповідачі не проживають за місцем їх реєстрації, тому суд вважає, що вони втратили право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 280 - 283, 288 - 289, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 ;

- відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2 ;

- відповідач: ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Т. В. Шубочкіна