Справа № 352/2318/19
Провадження № 2/352/86/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого- судді Струтинського Р.Р.

з участю секретаря Іващенко К.В.

позивачки ОСОБА_1

представників сторін- адвокатів Круця В.М., Марущака В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Івано-Франківської міської об`єднаної територіальної громади про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання протиправним та скасування рішення сільської ради від 16.08.2019 р., визнання протиправною та скасування державної реєстрації права, -

в с т а н о в и в :

Позивачка 13.11.2019 р. звернулася в суд з позовом до відповідачів, у якому просила, з урахуванням збільшення позовних вимог: 1) усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки площею 0,1530 га в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ІФ №019356 від 22.03.1998 року зареєстрованого за №ІФ 13-4-4/34, шляхом знесення житлового будинку загальною площею 131,8 кв.м. в АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 ; 2) визнати протиправним та скасування рішення Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області №44-1-30/2019 від 16.08.2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)»; 3) визнати протиправною державну реєстрацію права (в державному реєстрі прав) за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1592 га, що по АДРЕСА_1 , цільове призначення 02.01, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), здійснену Угорницькою сільською радою Івано-Франківської міської ради 13 вересня 2019 року за номером в державному реєстрі 33259332 та стягнути понесені судові витрати.

Заявлений позов обґрунтовувала тим, що вона є власником спірної земельної ділянки площею 0,1530 га на території Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області. Право власності на неї Позивач підтверджує наявною в неї ксерокопією державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ІФ №019356 від 22.03.1998 р., виданого на підставі рішення Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 29 грудня 1993 року №33. За таких обставин вважає, що відповідач ОСОБА_2 незаконно приватизував земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1592 га в АДРЕСА_1 та незаконно побудував на ній житловий будинок загальною площею 131,8 кв.м. в АДРЕСА_1 , який підлягає знесенню. Вважає, що оскаржуване рішення сільської ради «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» є протиправними та підлягає скасуванню. Позивач також вказала, що про ймовірне порушення її прав останній стало відомо тільки в травні місяці 2019 року так як, починаючи з 2013 року вона не приїжджала в село Березівка Тисменицького району Івано-Франківської області. Понесені судові витрати просила стягнути з відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Круць В.М. у судовому засіднні позов підтримали в повному обсязі та просили його задоволити. Додатково пояснили, що оскільки позивачка, на їх думку, є власником спірної земельної ділянки на якій відповідач незаконно збудував житловий будинок, тому сільська рада немала законних підстав приймати оскаржуване рішення. Також вказали, що оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку в позивачки відсутній, але є його копія, засвідчена працівниками держгеокадастру в Тисменицькому районі 14.11.2014 року. Крім того, позивачка в судовому засіданні 27.04.2021р. на запитання представника міської ради, пояснила, що земельна ділянка їй в натурі не виділялася, встановлення меж земельної ділянки не проводилося однак був виданий державний акт на землю.

Відповідач ОСОБА_2 14.09.2020 року подав до суду відзив на позов в якому вказав, що він є власником житлового будинку площею 131,8 кв.м. в АДРЕСА_1 , який ним було збудовано в 1991 році, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно видане 27 листопада 2014 року. Свідоцтво про право власності зареєстроване державним реєстратором Ільчишин О.М. реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області. Крім того, його право власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.11.2014 року та технічним паспортом. Також вказав, що є власником земельної ділянки площею 0,1592 га, кадастровий номер :01:002:1260, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою. Його право власності на житловий будинок та спірну земельну ділянку посвідчено правовстановлюючими документами на майно та зареєстровано в реєстрах речових прав тому є непорушним. Вказав, що в установленому законом порядку звертався до Березівської сільської ради про приватизацію спірної земельної ділянки на якій розміщено належне йому майно-житловий будинок, сільська рада в межах своєї компетенції, та в спосіб визначений законом, прийняла рішення, яке він вважає законим, тому жодних прав позивача не порушив. Зазначив, що знесення його житлового будинку є непропорційним заходом способом захисту ймовірно порушеного права. Вказав, що позивач не надала суду доказів того, що є власником спірної земельної ділянки, що сільська рада приймала рішення про передачу їй в власність цієї земельної ділянки тому вважає, що позов є передчасним. Крім того вважає, що позивачка пропустила строки позовної давності звертаючись до суду із даним позовом. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача адвокат Марущак В.І. додатково пояснив суду, що позивачка не представила суду жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 порушив права ОСОБА_1 .. Остання, на його думку, не має правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, так як подана нею до суду копія державного акту не є правовстановлюючим документом, а зазначене в державному акті рішення сільської ради №33 від 29.12.1993р.на підставі якого він видавався, не підтверджує факт передання позивачці у власність будь-якої земельної ділянки на території Березівської сільської ради. Просив в задоволенні позову відмовити.

Правонаступник відповідача Березівської сільської ради Тисменицької району Івано-Франківської області - Івано-Франківська міська рада 17.03.2021 року подала до суду відзив на позов, в якому просила в задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві.

Представник Івано-Франківської міської ради Кукуруза М.Б. просила в задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві. Додатково суду пояснила, що Березівська сільська рада, приймаючи оскаржувані рішення діяла відповідно до її повноважень і в спосіб встановлений законом. В сільській раді відсутня інформація про те, що позивачка була власником спірної земельної ділянки, що радою не приймалося рішення про передачу у власність ОСОБА_1 земельних ділянки на території Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, земельна ділянка позивачці не відводилася в натурі, державний акт не видавався, тому вважає, що заявлений позов є безпідставним, просила в відмовити в його задоволенні.

Згідно приписів ст. 43-44 ЦПК України особи, які беруть участь в справі, зобов`язані добросовісно користуватися своїми процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

За таких обставин, керуючись ст.223 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участівідповідача ОСОБА_2 , за наявними в ній матеріалами, враховуючи, що у суду є всі необхідні докази для вирішення спору по суті, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Заслухавши пояснення позивачки, представників позивачки та відповідачів, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановиши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27 листопада 2014 року, зареєстроване державним реєстратором Ільчишин О.М. реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.11.2014 року, відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку площею 131,8 кв.м. в АДРЕСА_1 (а.с7). На дане нерухоме майно 26.11.2014 року видано технічний паспорт, в якому вказано 1991 рік побудови житлового будинку позначеного літерою «А» (а.с.112-116).

Рішенням Березівської сільської ради від 16 серпня 2019 року №44-1-30/2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» затверджено розроблену ПП «Західземпроект» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку :01:002:1260, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в АДРЕСА_1 та передано її у власність ОСОБА_2 (а.с.6).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2019 року №181327266, проведеного державним реєстратором Ільчишин О.М., Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1592 га, кадастровий номер :01:002:1260, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі Березівка Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.111).

Згідно листа Березівської сільської ради № 251 від 30.08.2019 року зазначено, що рішенням сесії сільської ради від 16.08.2019р. затверджено технічна документація із землеустрою ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1592 га на якій збудовано житловий будинок. Державні акти ОСОБА_1 на дану земельну ділянку не видавалися (а.с.9).

З рішення Березівської сільської ради №33 від 29.12.1993р. не вбачається, що ОСОБА_1 виділялося у власність земельна ділянка площею 0,1530 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.4).

Листом архівного відділу Тисменицької районної державної адміністрації від 30.03.2020 р №42/01-17 надано копія рішення з протоколу ХІІ сесії ХХІ скликання Березівської сільської ради народних депутатів від 29.12.1993р. №33 «Про передачу земель у приватну власність» в якому відсутня інформація про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.109-110).

Згідно ксерокопії державного акту на право власності на землю серії ІІ-ІФ №019356 від 22.03.1998 року виданого ОСОБА_1 вбачається, що державний акт виданий на підставі рішення Березівської сільської ради №33 від 29.12.1993 року.На ксерокопії державного акту є відмітка зроблена працівниками відділу Держгеокадастру про те, що 05.11.2014р. видавалася копія вказаного вище державного акту. Копія державного акту засвідчена печаткою «Для довідок» (а.с.5).

Згідно листа ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області відділу в Тисменицькому районі від 09.09.2019 року зазначено, що в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та права постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 01.01.2013 року зареєстровано державний акт на право власності на землю серії ІІ-ІФ №019356 від 22.03.1998 року за №ІФ 13-4-4/34 на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1530 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору в с. Березівка Тисменицького району. Архівний примірник вказаного акту на право власності на земельну ділянку зберігається у відділі, перший примірник державного акту відсутній (а.с.8).

Жодної будь-якої іншої технічної документації на земельну ділянку площею 0,1530 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору в с. Березівка Тисменицького району виданої на ім`я ОСОБА_1 , в т.ч. актів встановлення меж земельної ділянки в натурі чи акту відведення земельної ділянки стороною позивачки суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 317 та частини першої статті 319 ЦК України власнику належить, зокрема, право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном.

Органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (частина п`ята статті 60 вказаного Закону).

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради(частина п`ята статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Виключно на пленарних засіданнях сільської ради відповідно до закону приймаються рішення щодо відчуження комунального майна та вирішуються питання регулювання земельних відносин (пункти 30 і 34 статті 26 вказаного Закону).

Відповідно до положень статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється у встановленому законом порядку. Право власності, користування земельною ділянкою набувається на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ст. 17, 22, 23 Земельного кодексу УРСР (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірним правовідносин) передача земельної ділянки у власність громадян в т.ч. і для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва проводиться на підставі рішення Ради народних депутатів, на території якої розташована земельна ділянка, а право власності посвідчується відповідним документом та виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Отже право власності на земельну ділянку громадянина виникає на підставі відповідного рішення Ради (органу місцевого самоврядування) про передачу її у власність фізичної особи, яке має прийматися на пленарному засіданні ради, та встановлення землевпорядною організацією меж земельної ділянки, і посвідчується відповідним державним актом на право власності.

В подальшому, відповідно до змін нормативно-правових актів, що регулюють дані правовідносини, право власності громадянина на земельну ділянку виникає на підставі рішення компетентного органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки та виникає з моменту державної реєстрації цього права оформленого у встановленому законом порядку.

Вирішуючи спір суд бере до уваги те, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 362/44/17, провадження № 14-183цс18).

У зв`язку з тим, що судом не здобуто доказів того, що позивачці у встановленому законом порядку Березівською сільською радою приймалося рішення про передання у власність спірної земельної ділянки, відведення в натурі не проводилося, не були встановленні землевпорядними організаціями межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та не закріплено межовими знаками, у позивачки відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує її право власність чи право користування на спірну земельну ділянку, тому ОСОБА_1 , в контексті перелічених вище вимог закону, на час вирішення спору, не є власником чи належним користувачем спірної земельної ділянки, а тому відповідач передачею у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1592 га, кадастровий номер :01:002:1260, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 та отримання останнім свідоцтва про права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 131,8 кв.м. в АДРЕСА_1 , жодних прав чи охоронюваних законом інтересів позивачки не порушив.

Згідно ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин виходячи із вимог ст.12, 81, 82 ЦПК України, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими і передчасними, не підтвердженні належними та допустимими доказами, та не підлягають задоволенню.

Стосовно доводів позивачки ОСОБА_1 про те, що про порушення її прав стало відомо тільки в травні 2019 року та зави відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності до вимог позивачки і відмову в позові з цієї підстави, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 3 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3, 4, 5 статті 267 ЦК України).

Представник позивачки в судовому засіданні посилався на те, що про порушення прав позивачці стало відомо тільки в травні 2019 року, коли вона приїхала в село Березівка Тисменицького району на своє земельну ділянку. З позовом до суду позивач звернулася в листопаді 2019 року.

В той же час, суд звертає увагу на те, що спірний житловий будинок, 1991 року побудови, реєстрація права власності на який проведена в листопаді 2014 року, з відмітки на ксерокопії державного акту на право власності на землю серії ІІ-ІФ №019356 від 22.03.1998 року, виданого ОСОБА_1 , зробленої працівниками відділу Держгеокадастру 14.11.2014р. та засвідченої печаткою «Для довідок» вбачається, що в листопаді 2014 року позивачці видавалися копія даного акту на право власності на землю.

Станом на час звернення позивачки до суду в листопаді 2019 року чинним є Цивільний кодекс України від 16 січня 2003 року, відповідно до статті 257 якого загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у приватно-правових відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог процесуального закону визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

За таких обставин посилання позивачки та її представника, що про ймовірне порушення її прав стало відомо тільки в травні 2019 року суд оцінює критично, та спростовується наведеними вище доказами.

З урахуванням викладеного, у зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими і в задоволені позову слід відмовити за безпідставністю, тому до позовних вимог ОСОБА_1 судом не застосовуються строки позовної давності.

На підставі наведеного, відповідно до ст.58 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст. 12, 125, 126 ЗК України, ст. 17, 22, 23 ЗК УРСР, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Івано-Франківської міської об`єднаної територіальної громади про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання протиправним та скасування рішення сільської ради від 16.08.2019 р., визнання протиправною та скасування державної реєстрації права.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

Івано-Франківська міська об`єднана територіальна громада, м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського,21, .

Повне судове рішення складено 11.05.2021 р.

Суддя Р.Р.Струтинський