Справа № 309/2708/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.,

за участі секретаря: Волощук В.І.,

за участі - ОСОБА_1 , представника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закарпатського базового державного медичного коледжу на рішення Хустського районного суду від 23 січня 2020 року, головуючий суддя Сідей Я.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського базового державного медичного коледжу про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Закарпатського базового державного медичного коледжу про поновлення на роботі. Посилається на те, що відповідно до наказу №78-К в.о. директора Закарпатського базового державного медичного коледжу ОСОБА_3 від 22.08.2019 року його звільнено з роботи з посади викладача іноземних мов на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з 27.08.2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників. Вважає, що наказ №78-К в.о. директора Закарпатського базового державного медичного коледжу про звільнення його з роботи є незаконним, оскільки винесений з порушенням вимог ч.ч.2, 3 ст.40, ст.42, ст.43 КЗпП України, а тому просить поновити його на роботі на попередній посаді.

Рішенням Хустського районного суду від 23 січня 2020 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на попередній посаді викладача у Закарпатському базовому державному медичному коледжі. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду Закарпатський базовий державний медичний коледж подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 26.08.1980 року на підставі наказу №152 позивач ОСОБА_1 був прийняти на роботу у Хустське медучилище (Закарпатський базовий державний медичний коледж) на посаду викладача іноземних мов.

Згідно наказу №78-К від 22.08.2019 року в.о. директора Закарпатського базового державного медичного коледжу ОСОБА_3 позивача звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 27.08.2019 року.

Винесенню даного наказу передувало прийняття рішення Закарпатського БДМК скоротити посади в організаційно-штатній структурі навчального закладу у зв`язку з погіршенням фінансового стану коледжу, викликаного зменшенням надходжень коштів до спеціального фонду протягом останніх років, стійкою тенденцією до щорічного зменшення кількості студентів, що виявили бажання навчатися в коледжі власним коштом, що призвело до систематичного недофінансування витрат на оплату праці працівникам коледжу, праця яких оплачується зі спеціального фонду, виникненню заборгованості з оплати витрат, що фінансуються за рахунок спецфонду.

На засіданні комісії по розгляду переважного права залишення на роботі працівників 25.06.2019 року було прийнято рішення про скорочення 7,0 ставок педагогічних працівників (викладачів) та звільнення з роботи викладачів ОСОБА_1 за скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

26.06.2019 року ОСОБА_1 винесено попередження про скорочення штату працівників та про те, що його посада у зв`язку із недостатньою кількістю годин підлягає скороченню на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно тверджень позивача, які не заперечувалися і не спростовані стороною відповідача, на час винесення оспорюваного наказу про звільнення він перебував у щорічній відпустці, що є порушенням ч.3 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 21КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої вказаної вище статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінамив організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професієючи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведенняна іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненнямза пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництваі праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяціпро наступне вивільнення.

При цьому при виникненні спору між працівником і роботодавцем судне вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановівід 05 лютого 2020 року у справі № 725/3265/18 (провадження № 61-11251св19).

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2, 3 статті 41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства (частина перша статті 43КЗпП України).

Згідно з частинами п`ятою, восьмою статті 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішенняу письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Таким чином, вказані вимоги трудового законодавства при звільненні позивача не були дотримані. Як вбачається з поданих відповідачем доказів рішення про звільнення ОСОБА_1 та сам наказ про звільнення були прийняті до направлення подання до Закарпатської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я та профспілкового комітету Закарпатського БДМК, а саме 01.07.2019 р. та 07.08.2019 року. Відповіді від профспілкових організацій не було отримано. До того ж суду не надано доказів в підтвердження отримання даними профспілковими організаціями вказаних подань.

Як видно з матеріалів справи - на засіданні профкому первинної профспілкової організації працівників Закарпатського базового державного медичного коледжу 08.11.2019 року не надано згоду на звільнення ОСОБА_1 .

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Закарпатського базового державного медичного коледжу залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду від 23 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 5 травня 2021 року.

Головуючий

Судді