Справа № 344/7239/20
Провадження № 2/352/172/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої-судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про стягнення компенсації витрат відповідача, пов`язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Відповідачка ОСОБА_1 09.03.2021 р. звернулася до суду із заявою про стягнення компенсації витрат відповідача, пов`язаних з розглядом справи, мотивуючи тим, що ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2021 р. позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, залишено без розгляду у зв`язку з поданою позивачем до початку розгляду справи по суті заявою про залишення позову без розгляду. У зв`язку з необґрунтованими діями позивача вона згідно ч.5 ст.142 ЦПК України має право на компенсацію здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи. Необґрунтованість дій позивача полягає у тому, що останній, наперед знаючи, що житловий будинок по АДРЕСА_1 побудований сторонами у шлюбі за спільні кошти та спільними зусиллями, звернувся до суду із завідомо необґрунтованим позовом про визнання її такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, намагаючись позбавити її як співвласника будинку права на житло, гарантованого ст.47 Конституції України та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необґрунтованість дій позивача полягає також у тому, що після подання нею відзиву на позов, у якому вона чітко обґрунтувала належними і допустимими доказами ту обставину, що є співвласником спірного житлового будинку, та отримання відзиву позивачем останній продовжував підтримувати свою необґрунтовану позицію, що житловий будинок є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Відповідачка понесла витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 4000 грн., що підтверджується належними письмовими доказами. Просила стягнути з позивача компенсацію понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Представник відповідача адвокат Васютин Я.В. подав заяву, у якій просив задоволити заяву відповідачки про відшкодування витрат на правничу допомогу та провести судове засідання за відсутності сторони відповідача.

Позивач у заяві від 05.04.2021 р. заперечив щодо компенсації витрат відповідачки, пов`язаних з розглядом справи, посилаючись на те, що до постановлення судом ухвали про залишення його позову без розгляду від 25.02.2021 р. ні відповідачкою, ні її представником не були подані докази понесених відповідачкою витрат у зв`язку з розглядом справи, що є самостійною підставою для залишення заяви відповідачки без розгляду згідно абз.3 ч.8 ст.141 ЦПК України. Крім того, долучені до заяви відповідачки рахунок та акт про надання послуг професійної правничої допомоги від 03.03.2021 р. містять завідомо неправдиві відомості, зокрема, щодо участі адвоката відповідача у двох судових засіданнях, оскільки підготовче засідання 09.10.2020 р. судом не проводилось на підставі заяв сторін, а судове засідання 21.12.2020 р. згідно протоколу тривало лише 2 хвилини. Просив залишити без розгляду заяву відповідачки та у випадку його неявки в судове засідання провести розгляд заяви за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява відповідачки про стягнення компенсації витрат відповідача, пов`язаних з розглядом справи, не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 10.06.2020 р. звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 13.07.2020 р. у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання у рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.10.2020 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач 25.02.2021 р. до початку розгляду справи по суті подав до суду клопотання про залишення заявленого позову без розгляду.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2021 р. залишено без розгляду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, у зв`язку з поданою позивачем до початку розгляду справи по суті заявою про залишення позову без розгляду.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоложних свобод, частиною першою ст.55 Конституції України, частиною першою ст.4 ЦПК України.

У відповідності з вимогами ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Із системного тлумачення положень частин пятої, шостої ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України випливає, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, повязаних з розглядом справи, відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Суд не погоджується з твердженням відповідачки про необґрунтованість дій позивача, який, знаючи, що житловий будинок по АДРЕСА_1 побудований сторонами у шлюбі за спільні кошти та спільними зусиллями, звернувся до суду із завідомо необґрунтованим позовом про визнання її такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, намагаючись позбавити її як співвласника будинку права на житло, та продовжував підтримувати свою позицію, що житловий будинок є його особистою приватною власністю, навіть після отримання її відзиву, у якому вона обґрунтувала належними і допустимими доказами ту обставину, що є співвласником спірного житлового будинку.

Суд зазначає, що сторона відповідача не довела необґрунтованості дій позивача та не спростувала обставини, що позивач, право приватної власності якого на спірний житловий будинок зареєстровано 14.07.2011 р. у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, міг добросовісно помилятися щодо статусу вказаного майна.

Судом не встановлено, що у даному випадку мали місце свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 01.06.2020 р. у справі № 607/8664/19 та від 26.09.2018 р. у справі № 148/312/16-ц.

При цьому суд критично оцінює посилання позивача на наявність підстав для залишення заяви відповідачки без розгляду згідно абз.3 ч.8 ст.141 ЦПК України з огляду на те, що докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, що їх відповідачка понесла, остання подала протягом п`яти днів після складення повної ухвали суду про залишення позову без розгляду, копію якої представник відповідача отримав 03.03.2021 р., заявивши про такі докази у відзиві на позов, де міститься попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача компенсації понесених відповідачкою судових витрат на професійну правничу допомогу та залишення заяви відповідачки без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 141 ч.9, 142 ч.5, 260-261 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про стягнення компенсації витрат відповідача, пов`язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.М.Хоминець

Повна ухвала складена 11.05.2021 р.