Справа № 628/1248/20
Провадження № 2/628/37/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Волчек О.О.

за участю: секретаря Дюкової Г.Б.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Куп`янську цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без шлюбу, поділ спільного сумісного майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою, у якій просить суд встановити юридичний факт про те, що він з відповідачем сумісно проживали однією сім`єю без шлюбу в період з 6 травня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі- продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О. за реєстраційним № 2021, яка складається з двох кімнат загальною площею 44,7 кв.м, житловою площею 26 кв.м.; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на наступне.

Відповідач являється його жінкою, з якою він проживав сумісно без шлюбу в період з 6 травня 2015 року по 27 березня 2020 року, п`ять років поспіль. 21.12.2016 року ними сумісно була придбана квартира АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О. за реєстраційним № 2021, яка складається з двох кімнат загальною площею 44,7 кв.м, житловою площею 26 кв.м, реєстрація права власності здійснена на відповідача за 4000 доларів США, які він заробив самостійно та передав відповідачу. Вони домовились, що це їх спільна квартира, де вони будуть сумісно проживати. В подальшому відповідач пообіцяла йому, що передасть 1/2 частину та зареєструє його в ній. Він пропонував відповідачу зразу вирішити питання щодо передання йому 1/2 частини квартири, але до цього часу вона не виконала свою обіцянку. А 27 березня 2020 року вони посварились, в результаті чого відповідач вигнала його з квартири, забрала ключ від вхідної двері та заборонила приходити в квартиру. Він вважає, що за ним з урахуванням всіх обставин необхідно визнати право власності на 1/2 частину квартири та за відповідачем на 1/2 частину, тому він змушений звернутись до суду.

Відомостей про звернення позивача до суду з аналогічною позовною заявою немає.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05.06.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу по суті у порядку спрощеного позовного провадження до судового розгляду.

25.06.2020 р. від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав недоведеності факту сумісного проживання однією сім`єю та факту участі в оплаті коштів за квартиру, посилаючись на те, що позивач не надав жодного доказу, яким би він підтверджував ті обставини, на які він посилався, всі факти їхніх домовленостей зазначаються лише у позовній заяві та не підтверджуються жодним документом (доказом). Останні 3 роки позивач жив однією сім`єю не лише з нею, а ще і з іншою дівчиною - ОСОБА_4 , яка в березні 2020 р. надала докази, що він проживав разом і з нею. В результаті чого вона з позивачем перестали жити разом за однією адресою. Позивач підтримував з ОСОБА_5 постійний зв`язок та пересилав їй кошти та інше і як вона вважає, позивач не бажав створити сім`ю, дотримуватися обов`язків подружжя. Також вони не мали спільного бюджету.

Крім того, відповідач зазначає, що фактично у період з 06 травня 2015 року по 27 березня 2020 року цей строк переривався дуже багато разів, так як позивач їздив на заробітки в Російську Федерацію у травні 2017 р., також позивач більше п`яти разів виїжджав з квартири через його алкоголізм, він зловживав алкоголем дуже тривалий час (більше декількох неділь), а також позивач їздив у «відрядження» та «до друзів» в м.Харків, як він пояснював, але фактично їздив до іншої жінки. Тобто зазначати, що вони жили цей період часу поспіль, є неправдою. А також зазначає, що в період з 06 травня 2015 року по 27 березня 2020 року це не 5 років, а 4 роки 10 місяців та 21 день, що, як вона вважає, є важливою обставиною в розумінні чинного законодавства. Також вказала, що 21 грудня 2016 року вона купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Для покупки квартири вона вимушена була взяти кредит. В АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» 05 грудня 2016 року вона уклала кредитний договір № 1/3039469, відповідно до умов якого, отримала кредит в розмірі 50 000 грн., які вона через 16 днів витратила на покупку квартири і в подальшому протягом трьох років його виплачувала. Під час укладення договору вона затвердила, що ні з ким однією сім`єю без реєстрації шлюбу не проживала. Якщо позивачу було відомо про цей договір, то він мав змогу звернутися до суду та оспорити цей договір, але він пропустив строк позовної давності та фактично визнав умови цього договору. Весь цей час вона працює в філії «Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 2» філії «ЦОЗ» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» на посаді фельдшера, також для того, щоб виплачувати кошти за квартиру своєчасно. вона вимушена була працювати додатково, так, 25.09.2015 року вона була призначена головою правління ОСББ «Добробут - М і К» та отримувала заробітну плату в розмірі 1300грн. Тому покупку квартири вона виплачувала з особистих коштів і позивач до цих коштів не має жодного відношення.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явився з невідомих суду причин, заяв ніяких не надав.

Представник позивача, адвокат Пухтаєвич О.О., у судове засідання також не з`явилася, надавши заяву про відкладення слухання справи у зв`язку з зайнятістю в іншому процесі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача, адвокат Маслій Т.В., заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Суд, з`ясувавши позиції сторін і їх представників, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню по наступним підставам.

З акту про фактичне проживання громадянина від 12.05.2020 р., складеного комісією у складі мешканців смт. Ківшарівка, посвідченого головою правління ОСББ «Добробут МІК» Сухомлин О.О., вбачається, що ОСОБА_3 фактично проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 з 06.05.2015 р. по 27.03.2020 р. за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с. 8).

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 05.01.2006 р. на ім`я ОСОБА_3 , вбачається, що він значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 5).

ОСОБА_1 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 з 17.05.2017 р., про що свідчить довідка сектору державної реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб відділу державної реєстрації виконавчого комітету Куп`янської міської ради за № 1512/4477 від 03.06.2020 р. та копія довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 13,18, 39).

Згідно наданої копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 210129295 від 26.05.2020 р., квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 6-7).

З копії комплексного договору № 86267-66/84 від 05.12.2016 р. вбачається, що вказаний договір був укладений між відповідачем і ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», та згідно до якого, ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 53173,41 грн. на споживчі цілі строком на 60 місяців (а.с. 27).

21.12.2016 року відповідач уклала договір купівлі-продажу квартири за вищевказаною адресою, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О. за реєстраційним № 2021, яку придбала у ОСОБА_6 за 112 000 грн., з яких 84 000 грн. сплатила продавцю готівкою до підписання договору, а решту зобов`язалася сплатити готівкою у термін до 21.12.2017 р. В п. 3.7 даного договору вказано, що ОСОБА_1 , як покупець, доводить до відома той факт, що на день укладання нею договору купівлі-продажу, в зареєстрованому шлюбі не перебуває і ні з ким однією сім`єю без реєстрації шлюбу не проживає, грошові кошти, які витрачаються нею на придбання квартири за цим договором, не є спільною сумісною власністю, а є її особистою власністю, і особи, які могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю вказаного нерухомого майна, у тому числі відповідно до ст. 65, 74 Сімейного кодексу України, відсутні (а.с. 28-29).

Відповідно до копії довідки за № 86267-66/84 від 07.06.2019 р., наданої ОСОБА_1 АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», станом на 07.06.2019 р. залишок заборгованості за договором № 1/3039469 в останньої відсутній (а.с. 26).

З відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, виданої ГУ ДПС у Харківській області відповідачу за період з І кварталу 2015 року по І квартал 2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 отримувала заробітну плату в І-IV кварталах 2016 року: КНП КМЗП 1277,40 грн.; Регіональна філія «Південна залізниця» АТ в загальному розмірі 6 831,65 грн.; філія «ЦОЗ» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в загальному розмірі 32 376,11 грн.; в І-IV кварталах 2017 року: Регіональна філія «Південна залізниця» АТ в загальному розмірі 20 244,08 грн.; філія «ЦОЗ» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в загальному розмірі 70 919,09 грн.; в І-IV кварталах 2018 року: Регіональна філія «Південна залізниця» АТ в загальному розмірі 26 474,46 грн.; філія «ЦОЗ» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в загальному розмірі 87 566,49 грн.; в І-IV кварталах 2019 року: Регіональна філія «Південна залізниця» АТ в загальному розмірі 33 367,63 грн.; філія «ЦОЗ» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в загальному розмірі 106 076,49 грн. (а.с. 40-41).

Відповідно до копії протоколу загальних звітно-виборних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут-МІК» від 18.10.2015 р., ОСОБА_1 обрано головою правління ОСББ «Добробут-МІК» (а.с. 43-44).

З Акту, складеного комісією у складі мешканців будинку АДРЕСА_4 , посвідченого головою правління ОСББ «Добробут-МІК» Сухомлином О.О., вбачається, що відповідач дійсно проживала з 25.10.2013 р. по 16.05.2017 р. за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєстрована та проживає за даною адресою з 17.05.2017 р. по теперішній час (а.с. 42).

Ринкова вартість вказаної квартири, станом на 27.05.2020 р. складає 122 530 грн., що підтверджується копією висновку про вартість майна (а.с. 9).

Частиною першою ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ч.ч.1-5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно вимог, встановлених ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статей 213, 215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 910/17819/17).

Оцінюючи доводи та докази позивача на підтвердження позовних вимог, суд враховує наступне.

За вимогами п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За змістом ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Позивач просить встановити факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем у період з 6 травня 2015 року по 27 березня 2020 року, у зв`язку з чим, згідно положень ст.74 СК України визнати їхньою спільною сумісною власністю, та на підставі ч.1 ст.70 СК України провести між ними поділ у рівних частках квартири, загальною площею 44,7 кв.м. за вказаною адресою.

Обґрунтовуючи зазначені вимоги позивач вказує, що дане майно належить відповідачу відповідно до договору купівлі-продажу від 21.12.2016 року, однак набуте нею за їхні спільні грошові кошти у період спільного проживання.

Разом з цим, факт спільного проживання з відповідачем позивач ніяк не обґрунтовує, окрім лише посиланням у позові на період сумісного проживання, що складає менше п`яти років та наданням в якості доказу акту про фактичне проживання його однією сім`єю з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 у вказаний період. Доказів того, що особи, які підписали акт є членами сім`ї позивача і відповідача були присутніми при вирішенні питань, пов`язаних з веденням сумісного господарства, бюджету, відповідачем не надано.

Крім того, особи, які підписали акт і були викликані в якості свідків,у судове засідання не з`явились та повідомили, що з`являтись не будуть. Тому суд критично відноситься до зазначеного акту, як доказу по справі.

Будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог, позивач суду не надав, а відповідач обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, заперечує, що вбачається зі змісту її відзиву на позовну заяву та доданих до нього доказів.

У судовому засіданні свідки з боку позивача, які приходяться йому батьками, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підтвердили викладені у позові ОСОБА_3 обставини звернення до суду, пояснивши, що їх син дійсно проживав спільно з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з травня 2015 року, а в 2016 році купили вказану квартиру десь за 4500 доларів США, обоє брали кредити на неї в «АГРІКОЛЬ БАНК» і в «ПРИВАТБАНК», при цьому договір на купівлю квартири укладала ОСОБА_9 , яка для цього в банку отримала кредит в сумі 50 000 грн. Потім в квартирі зробили ремонт. Виплачували кредит обоє. ОСОБА_10 їздив на заробітки в Росію, щоб погашати кредит. Десь 3 роки тому ОСОБА_10 з ОСОБА_11 привіз 1000 доларів США, щоб погасити кредит. Вони також давали в борг гроші. Вказали, що їх син ОСОБА_10 і ОСОБА_1 жили як одна сім`я, проводили час разом, було все добре. Вони приходили в гості до ОСОБА_12 , бачили побутову техніку, його речі в квартирі. ОСОБА_10 з ОСОБА_1 та її донькою також неодноразово приходили до них в гості, ОСОБА_10 піклувався про її дитину, водив на танці, на математику, сплачував кошти за це, возив на море їх з 2015 року. Коли в черговий раз син поїхав на заробітки в Москву, ОСОБА_1 разом з донькою зареєструвалися у вказаній квартирі. ОСОБА_1 періодично виганяла сина за те, що випивав, 2-3 рази казала, щоб їхав до матері. В березні 2020 року син з ОСОБА_1 посварилися та розійшлися. 28.03.2020 року ОСОБА_1 перевезла речі ОСОБА_12 до них додому.

Свідки з боку відповідача ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у судовому засіданні дали показання, згідно яких спільними є відомості про те, що, зі слів, спірну квартиру ОСОБА_3 в 2016 р. придбав разом з ОСОБА_1 , в якій спочатку проживали, потім купили, брали кошти в борг, виплачували розстрочку і кредит разом, проживали у вказаній квартирі, проживали не постійно, так як позивач їздив на заробітки в Москву. Пояснили, що ОСОБА_3 періодично зловживав алкогольними напоями, у зв`язку з чим ОСОБА_1 виганяла останнього з квартири.

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18) для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Разом з цим, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що центральною ознакою проживання чоловіка та жінки однією сім`єю є наявність взаємних прав та обов`язків, а також систематичне ведення ними спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

У підсумку викладеного вище, з пояснень вказаних свідків з приводу обставин справи вбачається, що проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_1 має характер періодичних зустрічей, з перервами по різним обставинам, тобто має мінливий характер. Свідки не володіють достовірними даними про фактичні шлюбні відносини позивача з відповідачем на той час, їх сумісне життя, ведення спільного господарства, придбання майна, перевезення особистих речейтощо.

Відповідачем в якості доказів було надано роздруківку квитанції про переказ позивачем грошових коштів та роздруківки повідомлень у форматі чату. Однак, суд критично відноситься до вказаних матеріалів, так як вважає їх хибними, які не несуть смислове навантаження та не дають змоги ідентифікувати осіб, яких вони стосуються.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не доведено факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 у період з 6 травня 2015 року по 27 березня 2020 року, а тому в задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити.

Крім того, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст.74 СК України вважати спірне майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою та, оскільки, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зазначене спірне майно було набуте відповідачем та позивачем внаслідок їх спільної праці, або доказів укладення між ними письмової угоди про створення спільної сумісної власності. Натомість, відповідачем суду була надана копія кредитного договору та копія відомостей про отримання офіційних доходів, з огляду на що, вбачається платоспроможність відповідача щодо погашення кредиту та виплати розстрочки. Крім того, при укладенні ОСОБА_1 вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, вона вп. 3.7 договору зазначила, що вона, як покупець, доводить до відома той факт, що на день укладання нею договору купівлі-продажу, в зареєстрованому шлюбі не перебуває і ні з ким однією сім`єю без реєстрації шлюбу не проживає, грошові кошти, які витрачаються нею на придбання квартири за цим договором, не є спільною сумісною власністю, а є її особистою власністю, і особи, які могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю вказаного нерухомого майна, у тому числі відповідно до ст. 65, 74 Сімейного кодексу України, відсутні.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку під час звернення до суду 01.06.2020 року позивачем ОСОБА_3 було заявлено дві вимоги: майнового характеру та немайнового - про встановлення факту. Однак, позивач поніс витрати лише по сплаті судового збору за вимогу майнового характеру 840,80 грн., а за заявлену вимогу про встановлення факту судовий збір не сплатив. Так, позивачем було фактично сплачено судовий збір за одну позовну вимогу, в той час як заявлено дві вимоги.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на дату подання позовної заяви) ставка судового збору за подання позовної заяви у справах окремого провадження немайнового характеру, яка подана фізичною особою, складає - 0,2 розміру прожиткового мінімуму, тобто, 420,40 грн.

Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, з позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст. 58 Конституції України, ст. ст. 10, 11, 60, 81, 141, 212-215, 234, 256, 264-265, 315 ЦПК України, ст. ст. 60,74 Сімейного кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути недоплачений судовий збір при подачі позову за вимогу в частині встановлення факту з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в сумі 420 грн. 40 коп. на користь держави.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Куп`янський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 05.05.2021 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

На виконання вимог ч. 10 ст. 272 ЦПК України суд повідомляє учасникам справи веб-адресу сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою вони можуть отримати інформацію по даній справі: http://kpm.hr.court.gov.ua/sud2023/gromadyanam/csz/.

Головуючий О.О. Волчек