Дата документу 24.04.2021 Справа № 554/3228/21
Провадження №2/554/1793/2021
УХВАЛА

Іменем України

24 квітня 2021 року суддя Октябрського районного суду м.Полтави Чуванова А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з заявою про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Мотор», в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на житловий будинок, видане 19 червня 1997 року.

Свою заяву обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала в шлюбі з 24 вересня 1983 року по 01 жовтня 1996 року. За час шлюбу ними було придбано за спільні кошти кооперативну квартиру, загальною площею 47,90 кв.м., житловою площею 28,90 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , пайові внески за квартиру сплачували разом, перебуваючи у шлюбі зі спільного сімейного бюджету. Ордер на вказану квартиру був виданий згідно рішення № 190 Полтавської міської ради від 09.04.1986 року на ім`я ОСОБА_2 . До складу сім`ї входили дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 .

Без відому позивача, 19 червня 1997 року відповідач одноособово приватизував вищевказану квартиру, чим позбавив її права спільної сумісної власності на неї.

Вважає, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Після розлучення відповідач залишив позивача та неповнолітню доньку та з`їхав з спільної квартири.

Починаючи з 1996 року по теперішній час тягар утримання спільного майна та сплати комунальних платежів в повній мірі лежали на ОСОБА_3 . У листопаді 2020 року відповідач почав грубим чином заявляти свої права на спірну квартиру, однак ухиляючись від теми оформлення права власності на неї. За результатами переписки між сторонами, позивач тільки в січні 2021 року отримала від відповідача підтвердження факту отримання останнім без її відома та участі свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на житловий будинок, видане 19 червня 1997 року.

Позивач просить суд визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час, майнове питання загострилося, ОСОБА_2 неодноразово наголошував на можливість та намір одноособово продати дану квартиру, використовуючи необізнаність позивача в юридичних тонкощах та маніпулювання після січня 2021 року цими погрозами з метою ухилення від відшкодування ОСОБА_5 витрат на утримання та збереження спільного майна з 1996 року по теперішній час.

Позивач дуже стурбована даними погрозами, вважає їх реальними та такими, що з юридичної точки зору можуть бути реалізовані при наявності свідоцтва особистого права власності у відповідача.

Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без виклику сторін.

Перевіривши подану заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про задоволення заяви, з наступних підстав.

Частиною 1,2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених цим Кодексом, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 cт. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Обґрунтовуючи свої вимоги про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Свідоцтва № 200 про права особистої власності на житловий будинок, видане 19 червня 1997 року, позивач вказує про наявність спору щодо вищевказаної квартири.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, а також є необхідними і для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів та безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що позивач звернулась до суду із позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, й відповідно спірна квартири є предметом спору.

Суд вважає, що заяву слід задовольнити, оскільки вимоги вказаної заяви є обґрунтованими, так як позивач звернулась до суду із позовними вимогами про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, а невжиття заходів забезпечення позову може дати змогу реалізувати спірне майно та унеможливить виконання рішення суду в тому разі, якщо позов буде задоволено.

Таким чином, з матеріалів заяви вбачається наявність спору про право власності на вказаний об`єкт, що є підставою для забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Ссвідоцтва № 200 про право особистої власності на житловий будинок, видане 19 червня 1997 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на житловий будинок, видане 19 червня 1997 року, до набрання чинності рішенням суду по цивільній справі.

Копію ухвали направити у Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_2 , Житлово-будівельному кооперативу «Мотор».

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення до виконання 3 роки.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Учасники справи можуть отримати інформацію у даній справі на офіційному вебпорталі судової влади України за веб-адресою http://court.gov.ua/sud1622/ з зазначенням індивідуального номеру провадження.

Ухвала набирає чинності після закінчення строків на її оскарження.

Суддя : А.М.Чуванова