Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 755/15785/20
Номер провадження 22-ц/824/5558/2021
Головуючий у суді першої інстанції Н.В. Марфіна
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
06 травня 2021 року місто Київ

Номер справи 755/15785/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д. (суддя - доповідач), Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Марфіної Н.В. в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, повне рішення складено 26.01.2021, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у жовтні 2020 року звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про стягнення заборгованості за договором страхування.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08.06.2014 в м.Харкові по вул.Зміївська, 1, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем позивача, чим завдав майнової шкоди останньому. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент вчинення ДТП була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у СТДВ «Гарантія».

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 грудня 2014 року було стягнуто з СТДВ «Гарантія» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 49855,60 грн.

Оскільки, станом на момент звернення до суду із даним позовом, страхове відшкодування позивачу виплачено не було, а відносно боржника - СТДВ «Гарантія» порушено провадження у справі про банкрутство, де ОСОБА_1 не заявляв своїх вимог, він звернувся до МТСБУ із завою про виплату відшкодування згідно із вимогами п.п.«ґ» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, у відповідь на вказану заяву відповідач відмовив у виплаті відшкодування, посилаючись на те, що таке відшкодування МТСБУ буде здійснено після ліквідації юридичної особи боржника. Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 був змушений звернутись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором страхування у розмірі 49885,60 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

Дане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за відсутності доказів вжиття позивачем заходів щодо внесення його до реєстру кредиторів СТДВ «Гарантія», а також доказів про завершення ліквідаційної процедури цього товариства, складення ліквідаційного балансу і недостатності коштів для сплати ОСОБА_1 коштів за рішенням суду після реалізації ліквідаційної маси, заявлені останнім вимоги до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості за договором страхування є безпідставними.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги, позивач вказував на те, що вирішуючи спір у даній справі та відмовляючи йому у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не дослідив належним чином докази, що містяться у справі, та здійснив неправильне тлумачення норм п.п.«ґ» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». А саме, вказав, що суд дійшов помилкового висновку про те, що виплата МТСБУ потерпілим шкоди у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, можлива лише після закінчення ліквідаційної процедури такого учасника та вжиття стягувачем (потерпілим) заходів щодо внесення його до реєстру кредиторів СТДВ «Гарантія». На переконання заявника здійснення відповідачем виплати такого відшкодування згідно тлумачень вищевказаної норми закону можливе у разі недостатності коштів майна страховика - учасника МТСБУ, якого визнано банкрутом або ліквідовано. А тому, вирішальним значенням для встановлення обов`язку відповідача відшкодувати шкоду, у зв`язку із визнання СТДВ «Гарантія» банкрутом та початком його ліквідаційної процедури, є саме встановлення факту недостатності коштів майна такої юридичної особи. Оскільки, факт недостатності у СТДВ «Гарантія» коштів та майна було встановлено у постанові Господарського суду міста Києва від 06 вересня 2016 року у справі №910/29337/15, за наявності в останнього правового статусу банкрута у справі були наявними усі підстави для задоволення позову. При цьому, судом першої інстанції не було враховано, що позивач не брав участі у справі про банкрутство СТДВ «Гарантія».

Відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апеляційної скарги заперечував у повному обсязі та просив суд залишити її без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року залиши без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначив про те, що рішення місцевого суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, так як судом було вірно встановлено, що позивачем не доведено того факту, що страховик припинив свою діяльність та виключений з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, у зв`язку із чим підстави для отримання позивачем від відповідача регламентної виплати з відповідного Фонду МТСБУ відсутні.

У відповідності до вимог п.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, у відповідності до положень ч.ч. 2, 5 ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч.ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що подана позивачем апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на необґрунтованість вимог позивача з тих підстав, що за відсутності доказів вжиття останнім заходів щодо внесення його до реєстру кредиторів СТДВ «Гарантія», а також доказів про завершення ліквідаційної процедури цього товариства, складення ліквідаційного балансу і недостатності коштів для сплати коштів за рішенням суду після реалізації ліквідаційної маси, на відповідача не може бути покладено обов`язок здійснити регламентну виплату згідно п.п.«ґ» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони в повній мірі відповідають зібраним по справі доказам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 грудня 2014 року у справі №641/9321/14-ц задоволено позов ОСОБА_1 до СТДВ «Гарантія», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди. Стягнуто з СТДВ «Гарантія» на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 49885,60 грн та судові витрати у розмірі 502,88 грн, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 108150,05 грн і судові витрати у розмірі 1068,62 грн (а.с.3-4).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказаним судовим рішення у справі №641/9321/14-ц було встановлено, що 08.06.2014 ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , по пр.Гагаріна в районі вул.Змієвській, 1-А, в м.Харкові при зміні руху не впевнився, що це буде безпечно,скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_2 , з послідуючим зіткненням з автомобілем Deawoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_3 , що спричинило пошкодження транспортних засобів, після чого залишив місце ДТП.

Постановою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 02 липня 2014 року водія ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Крім того, судом було встановлено, що згідно полісу №АС/8728010 від 11.11.2013 цивільно-правова відповідальність водія була застрахована у СТДВ «Гарантія», та страхова сума (ліміт відповідальності) за заподіяну шкоду складає 50000 грн, розмір франшизи - 1000 грн.

З матеріалів справи також убачається, що постановою Господарського суду міста Києва від 06 вересня 2016 року по справі №910/29337/15, страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора банкрута (а.с.5-6).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

У відповідності до положень статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з вимогами статті 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 20.3 статті 20 вказаного Закону у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Абзацом другим пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що уразі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Відповідно до пункту 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно із підпунктом «ґ» пункту 41.1 статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З аналізу вказаних норм права випливає, що обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а в разі недостатності коштів (майна) - на МТСБУ.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа - Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» (ідентифікаційний код - 21130899) перебуває в стані припинення. Запис про державну реєстрацію припинення вказаної юридичної особи у Реєстрі відсутній.

Як вбачається з відомостей офіційного веб-сайту Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 грудня 2021 року у справі №910/29337/15 продовжено ліквідатору боржника СТДВ «Гарантія» арбітражному керуючому Дяченку С.В. строк для подання суду на затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута на шість місяців, тобто до 22.06.2021.

Згідно висновку, викладеного у постанові Вищого господарського суду України від 29 липня 2015 року у справі №910/5930/15-г, факт відсутності майнових активів у визнаного банкрутом боржника, та неможливість у зв`язку із цим здійснити розрахунок за його зобов`язаннями може підтверджуватись затвердженими ухвалою господарського суду звітом ліквідатора і ліквідаційним балансом, складеними за результатами проведення комплексу дій щодо пошуку, інвентаризації, оцінки майна боржника та задоволення вимог кредиторів в порядку черговості, визначеної ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Крім того, у постанові від 03 квітня 2019 року по справі №127/12199/15-ц Верховний Суд дійшов наступних висновків: «Із урахуванням наведених норм законодавства та беручи до уваги те, що страховий випадок стався більше ніж за рік до дати ухвалення рішення господарського суду про банкрутство ПрАТ «СК «Лафорт», Верховний Суд приходить до висновку, що на час звернення позивача до суду право вимагати від ПрАТ «СК «Лафорт» страхову виплату належало позивачу відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а після завершення процедури ліквідації та внесення до реєстру відомостей про припинення ПрАТ «СК «Лафорт» - від МТСБУ».

Отже, враховуючи наведені вище положення законодавства та беручи до уваги ті обставини, що станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом, а також на момент ухвалення судового рішення у даній справі, юридичну особу страховика (боржника) - СТДВ «Гарантія» не ліквідовано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для покладення на відповідача обов`язку зі здійснення регламентної виплати.

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що положеннями частин першої, другої статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), який також підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами (він є спеціальним і його положення є пріоритетними у цих правовідносинах), встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

У силу частини п`ятої статті 31 цього Закону вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядалися і вважалися погашеними.

Статтею 65 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси;відомості про реалізацію об`єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу;копії документів, що підтверджують відчуження активів боржника під час ліквідаційної процедури (у тому числі протоколи про проведення аукціону, договори купівлі-продажу, акти приймання-передачі майна, акти про придбання майна на аукціоні тощо); реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів;документи, що підтверджують погашення вимог кредиторів;довідка архівної установи про прийняття документів, які відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню;для акціонерних товариств - розпорядження про скасування реєстрації випуску акцій, видане Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку;для емітентів боргових цінних паперів - звіт про результати погашення цінних паперів. Обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти дій, спрямованих на виявлення та повернення активів боржника. Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки кредиторів постановляє ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд постановляє ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Копія цієї ухвали надсилається державному реєстратору для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - банкрута, а також власнику майна. Якщо ж майна банкрута вистачило для задоволення вимог кредиторів у повному обсязі, він вважається таким, що не має боргів і може продовжувати свою підприємницьку діяльність.

Відтак, у даному випадку до подання ліквідатором до господарського суду звіту та ліквідаційного балансу і їх затвердження останнім, а також завершення ліквідаційної процедури страховика, якого визнано банкрутом, неможливо встановити факт недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у контексті положень п.п. «ґ» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ураховуючи, що МТСБУ відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а також те, що господарським судом звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс СТДВ «Гарантія» до цього часу не затверджено, апеляційний суд приходить до висновку про правильність висновків місцевого суду щодо відсутності підстав для проведення регламентної виплати МТСБУ за страховика, якого визнано банкрутом. Це узгоджується з положеннями, викладеними у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №2-8371/11.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо помилкового тлумачення судом першої інстанції положень п.п. «ґ» п.41.1 ст.41 вказаного Закону, а саме відносно того, що викладена у вказаній нормі умова про «недостатність коштів та майна страховика - учасника МТСБУ» є взаємопов`язаною з наявністю у такого страховика статусу «банкрута» або «ліквідованого», та де сполучник «або» говорить про альтернативність норми та можливості наявності одного із двох вищенаведених статусів страховика для здійснення МТСБУ регламентної виплати.

На переконання суду заявник у своїй апеляційній скарзі помилково вдався до такого тлумачення положень закону, так як за конструкції зазначеної норми МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння та недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що ліквідований або визнаний банкрутом та ліквідований.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім зібраним по справі доказам, оголошення страховика особи винної у вчиненні ДТП - СТДВ «Гарантія» банкрутом, призначення ліквідаційної процедури Товариства та ліквідація юридичної особи не є підставою для переведення зобов`язання зі сплати страхового відшкодування на відповідача МТСБУ, оскільки за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб станом на день звернення позивача з даним позовом до суду та на час ухвалення даного рішення суду процедуру ліквідації страховика СТДВ «Гарантія» не завершено та не внесено до реєстру відомості про припинення СТДВ «Гарантія», що виключає обов`язок відшкодування шкоди відповідачем МТСБУ, та даний висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 квітня 2019 року по справі №127/12199/15-ц.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Оскільки оскаржуване рішення суд залишає без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала таку апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова суду складена 06 травня 2021 року.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна