Дата документу 06.05.2021
Справа № 334/7614/20
Провадження № 2/334/1290/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м.Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Добрєва М.В., за участю секретаря судового засідання Череп М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський районний у місті Запоріжжі відділ ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2020 року Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовною заявою про відібрання дитини матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів, в якій просить відібрати у матері ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мігрує по території Дніпровського району. Останнє місце проживання матері у співмешканця за адресою: АДРЕСА_2 . З 1999 року ОСОБА_2 неодноразово оглядалася лікарем-психіатром, востаннє - 20.10.2020 року, діагноз - легка розумова відсталість.

Малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у відділі по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах з 21.05.2018 року.

17.10.2020 року згідно з актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вилучено з родини (мати перебувала в стані алкогольного сп`яніння). Хлопчик був доставлений до КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР, де перебув до 27.10.2020 року у діагностичному відділенні. Згідно з листом КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР від 23.10.2020 з`ясовано, що з 17.10.2020 з адреси АДРЕСА_3 (де його залишила мати) хлопчика доставлено до лікарні в стані середньої важкості, синець біля лівого ока, на шиї сліди від удушення, садна та гематоми на тілі. Дитина була одягнута в брудні речі. З першого дня дитини у лікарні мати його відвідувала, приносила речі, участі в обстеженні та лікування мати не бере через відсутність коштів.

ОСОБА_2 періодично проходить лікування у КНП «ОКЗНПД» ЗОР, відповідно до довідки від 28.10.2020р. № 4639-днв ОСОБА_2 перебуває на спостереженні лікаря-нарколога з 28.10.2020 року з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіоїдів, алкоголю. Вживання з шкідливими наслідками». В проміжок часу, коли ОСОБА_2 перебувала на лікуванні, малолітнього ОСОБА_1 до себе на виховання брала сестра співмешканця ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , 1981 р.н.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала та не заперчувала проти його задоволення.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду заяву з проханням слухати справу в їх відсутність.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, враховуючи пояснення відповідача, згідно яких відповідач не заперечувала проти відібрання у неї дитини без позбавлення батьківських прав, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мігрує по території Дніпровського району. Останнє місце проживання матері у співмешканця за адресою: АДРЕСА_2 . З 1999 року ОСОБА_2 неодноразово оглядалася лікарем-психіатром, востаннє - 20.10.2020 року, діагноз - легка розумова відсталість.

Малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у відділі по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах з 21.05.2018 року.

ОСОБА_2 періодично проходить лікування у КНП «ОКЗНПД» ЗОР, відповідно до довідки від 28.10.2020р. № 4639-днв ОСОБА_2 перебуває на спостереженні лікаря-нарколога з 28.10.2020 року з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіоїдів, алкоголю. Вживання з шкідливими наслідками».

Згідно з інформацією Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області згідно з базою «Армор» було зафіксовано наступні повідомлення: ЄО № 35345 - від співмешканця ОСОБА_3 про те, що буянить ОСОБА_2 ; ЄО № 10525 - від співмешканця ОСОБА_3 про те. Що ОСОБА_2 намагалася повіситися, заявник витягнув її з петлі на дереві.

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23.11.2020 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173, 173-2, ч.1 ст.184 КУпАП.

В проміжок часу, коли ОСОБА_2 перебувала на лікуванні, малолітнього ОСОБА_1 до себе на виховання брала сестра співмешканця ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , 1981 р.н.

Згідно з поясненнями ОСОБА_4 від 04.11.2020 року з`ясовано, що мати не виконує свої батьківські обов`язки відносно сина, поведінка ОСОБА_2 загрожує життю та здоров`ю дитини.

23.12.2020 року на комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району розглядалося питання щодо невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 відносно малолітнього сина. Одноголосно прийнято рішення про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно вимог ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визнають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 1 ст. 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

За приписами ч.ч. 1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок.

Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

В п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, крім іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до роз`яснень п. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси).

З аналізу приведених норм права, вбачається що основними підставами для відібрання дитини є ухилення матері від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Для відібрання дитини від матері достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або морального виховання. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, і з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Таким чином, суд констатує безумовне право матері на виховання дитини, однак, вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини.

Крім того, суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), в якій зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Судом встановлено, що мати малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвиту дитини.

Згідно вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Таким чином, відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків, яка не є крайнім і незворотним заходом. Отже, відповідач не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги те, що у даному випадку відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини, з метою унеможливлення негативного розвитку дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для відібрання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері, без позбавлення її батьківських прав та вважає необхідним стягнути з неї аліменти на утримання малолітнього сина на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись дитина у розмірі 1/4 частки прожиткового мінімуму для дитини відповідного з усіх видів доходу відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 258, 259, 264, 265, 273, 280-285, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський районний у місті Запоріжжі відділ ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Відібрати малолітню дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без позбавлення її батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 аліменти на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 29.12.2020 року і до повноліття дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Добрєв М. В.