справа №619/913/21
провадження №2/619/637/21
22 квітня 2021 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Кононихіної Н.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Мєщан І.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «ВЕЛЛФІН», третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
22 січня 2021 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Козловською Вікторією Вікторівною було відкрито виконавче провадження № 64246430 з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса.
Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Приватним нотаріусом Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис поза межами строку, протягом якого такий виконавчий напис міг вчинятися.
Строк виконання кредитного зобов`язання в повному обсязі сплинув 07.04.2017, що підтверджується Договором позики № 154272 від 13.03.2017, а саме пунктом 1.3, а тому з цього дня виникло право вимоги відносно всієї суми грошових коштів. Виконавчий напис був вчинений 15.12.2020, як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису. Строк в 3 роки з дня виникнення вимоги на вчинення виконавчого напису, пропущений, оскільки останній день з цих 3 років припадав на 07.04.2020. Нотаріус дану обставину не перевірив та відповідно незаконно вчинив виконавчий напис.
Після спливу строку кредитного договору 07.04.2017 відповідач не мав права нараховувати відсотки та комісію за користування кредитом, оскільки з настанням зазначеної дати припинилося нарахування процентів за користування кредитом - цей висновок визначений в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18), пункт 91 якої визначає: «Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.»
Нотаріусу не були надані ні оригінал боргового договору з підписами сторін, ні підтвердження того, що грошові кошти взагалі надавалися, ні підтвердження того, що рахунок взагалі відкривався.
Натомість до заяви про вчинення виконавчого напису було надано Договір позики незрозумілого походження, з відсутніми підписами сторін.
Крім того відповідачем не надано жодного доказу того, що позивач реєструвався на веб-сайті кредитора з метою отримання грошових коштів в кредит та проходив ідентифікацію позичальника та використовувала при цьому цифровий підпис. Крім того відсутні будь-які докази того, що саме кредитором здійснювався підпис договору кредиту.
Також відсутні відомості про сертифікацію ключа ЕПЦ, не можливо встановити відомості про особистий ключ підписанта, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному в сертифікаті.
Разом з тим, оскільки кредитний договір може бути укладений виключно у письмовій формі, то під час укладання такого договору в електронній формі унеможливлює використання акцепту у формі вчинення дій, без його підписання, що вважаються прийняттям пропозиції.
Отже, відповідач не довів нотаріусу обставину укладення кредитного договору (договору позики/фінансового кредиту), відкриття рахунку, надання кредитних грошових коштів позичальнику на рахунок, суму наданого кредиту, не надано навіть жодних доказів підпису договору позики, що свідчить про відсутність безспірності заборгованості, оскільки з наданих документів можна визначити, що ніяких кредитних відносин між позивачем та відповідачем взагалі не існує.
При вчиненні виконавчого напису була грубо порушена сама процедура вчинення, так при вчиненні виконавчого напису оригінал кредитного договору взагалі не надавався нотаріусу відповідачем, а сам виконавчий напис був підшитий не до оригіналу кредитного договору, а до роздруківки договору позики без підписів сторін.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172.
Оскаржуваний виконавчий напис вчинений на не передбаченому переліком борговому документі - Договорі, позики, який нотаріально не посвідчений, а тому також з цієї підстави не підлягає виконанню.
Вважає, що виконавчий напис № 113871 від 15.12.2020 приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича про стягнення заборгованості є протиправним, тобто такий, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню.
Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.
Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, згідно заяви, в якій підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити та справу розглядати за його відсутності з постановленням заочного рішення.
Представник відповідача ТОВ «ВЕЛЛФІН» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був вчасно повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи, однак, від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Відповідач заяв та клопотань до суду не надав, тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача, на підставі тих доказів, які надані до судового засідання.
Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був вчасно повідомлений про час і місце розгляду справи, заяв та клопотань до суду не надав, тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності третьої особи на підставі тих доказів, які надані до судового засідання.
Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до частини 1 статті 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.
22 січня 2021 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Козловською Вікторією Вікторівною було відкрито виконавче провадження № 64246430 з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 Глави 16 розділу II Порядку).
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку.
26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».
Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ«Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017.
Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.
Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого-напису на кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені та не забезпечені іпотекою.
Отже, починаючи з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин.
Аналогічна позиція закріплена в постанові ВС від 15.04.2020 № 158/2157/17.
Також відповідачем ТОВ «ВЕЛЛФІН» не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту подання ним, як стягувачем, нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості ОСОБА_1 згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМ України від 29.06.1999 №1172.
При таких обставинах, з урахуванням наданих позивачем доказів, суд вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
На підставі статей 525, 526, 549, 550, 611, 625, 1046, 1048, 1049, 1054 ЦК України, керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-283 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на користь ОСОБА_1 судові витрати, зокрема по оплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування (ім`я) сторін:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
представник позивача: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Суддя Н. Ю. Кононихіна