Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2021 Справа №607/4918/21

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Киреньки Г. Я.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Байковецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Байковецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору - Тернопільська районна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй 1/4 частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 за життя було складено заповіт, згідно змісту якого все її майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і все те, що їй буде належати на день смерті і на що згідно з законом буде мати право, вона заповіла ОСОБА_3 , тобто позивачеві. На даний час заповіт не скасований та не змінений. У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова права за № 124/2020, після смерті ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_4 про відмову від прийняття обов`язкової частки. 16 червня 2020 року позивач подав заяву про прийняття спадщини, проте, нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1796/02-31 від 03 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документа та реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/4 частину житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 березня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Байковецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_7 в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача Байковецької сільської ради в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, у якому просив розглянути справу без його присутності.

За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 02 березня 2020 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22 листопада 2010 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким усе майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті заповіла ОСОБА_1 .

На день смерті ОСОБА_2 в житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані, проживали і проживають чоловік - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_1 , що слідує із довідки № 159, виданої Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Байковецької сільської ради 19 листопада 2020 року.

Відповідно до довідки № 1301, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 15 жовтня 2020 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .

Згідно технічного паспорта виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 09 жовтня 2020 року на замовлення ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 побудований в 1960 році, загальна площа - 67,5 кв.м, житлова - 42,5 кв.м.

Як слідує з інформаційної довідки № 1303, виданої 15 жовтня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 в бюро не проведена.

16 червня 2020 року у Спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу № 65966965, номер у нотаріуса - 124/2020 після смерті ОСОБА_2 , що слідує із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №60557734 від 16 жовтня 2020 року.

Постановою нотаріуса №1796/02-31 від 03 листопада 2020 року ОСОБА_1 у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2021 року у справі №607/19707/20 встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки наявні розбіжності у його свідоцтві про народження, у якому його прізвище записано, як « ОСОБА_2 », а згідно свідоцтва про смерть померла « ОСОБА_2 ».

Відповідно до довідки № 67 від 30 квітня 2021 року, виданої старостою Чернелево-Руського старостинського округу Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 станом на 01 липня 1990 року - двір колгоспника, членами якого були: ОСОБА_2 , 1951 р.н. - голова двору; ОСОБА_4 , 1951 р.н. - чоловік; ОСОБА_5 , 1972 р.н. - син; ОСОБА_1 ; 1980 р.н. - син.

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до наступного висновку.

Правовий статус майна колгоспного двору був врегульований ст. ст. 120 - 126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Частиною 1 статті 112 Цивільного кодексу УРСР було передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно зі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності.

За змістом ст. 123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Отже, право на частку у колгоспному дворі, яке було набуто до 15 квітня 1991 року мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку.

З наданих суду документів встановлено, що будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 станом на 01 липня 1990 року - двір колгоспника, членами якого були: ОСОБА_2 , 1951 р.н. - голова двору; ОСОБА_4 , 1951 р.н. - чоловік; ОСОБА_5 , 1972 р.н. - син; ОСОБА_1 ; 1980 р.н. - син.

Таким чином, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , мали ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в рівних частках, тобто по 1/4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до cт. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України та в подальшому звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, однак у вчиненні нотаріальної дії та оформленні спадкових прав йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що стало причино звернення позивача до суду.

Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися, чоловік померлої ОСОБА_4 вчинив відмову від прийняття обов`язкової частки у спадщині померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

Щодо правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове майно, то суд виходить з наступного. Пунктом 18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р оку, погодженої заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, яка була чинною на час набуття сторонами по справі та спадкодавцем у власність майна колгоспного двору, передбачено процедуру отримання правовстановлюючого свідоцтва на право власності. Зокрема, у разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору.

Померла ОСОБА_2 була головою колгоспного двору, однак інформація про отримання нею свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , відсутня, право ОСОБА_1 на частку у спадковому майні не визнається, а тому є підстави для застосування ст. 392 ЦК України до виниклих між сторонами правовідносин.

Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка помела ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з тим, що позивач не заявив вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 83, 206, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Байковецька сільська рада, , адреса місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд. 43, с. Байківці Тернопільського р-ну Тернопільської обл., 47711.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Тернопільська районна державна нотаріальна контора, , адреса місцезнаходження: вул. Котляревського, 27, м. Тернопіль, 46003.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська