З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.05.2021 місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді - Сарай А.І.,
за участю секретаря судового засідання - Зборовської Х.В,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Калинич Оксана Іллівна, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації,
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Калинич О.І., звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації.
Позов мотивовано тим, що 10.05.1997 року між нею - ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб. В 2009 році, після введення в експлуатацію житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , її мати ОСОБА_3 зареєструвала в житловому будинку її (дочку) та як члена сім`ї відповідача, який на той час був її чоловіком, що підтверджується будинковою книжкою. З 21.07.2010 року вказаний житловий будинок належить їй - ОСОБА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 21.07.2010 року.
Вказує, що з відповідачем перестали спілкуватися одразу після розлучення та не зустрічалися і до цього часу. Ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде проживати в спірному житлі між ними не має. Будь-яких заяв до сільської ради стосовно того, що відповідач не проживатиме в житловому будинку з поважних причин, чи прохання закріпити за ним спірне житло, також не має.
Позивач зауважує, що факт того, що відповідач не проживає без поважних причин у житлі можуть підтвердити свідки, а саме: брат відповідача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Також підтвердженням є акт № 1408 від 25.09.2020 року про відсутність відповідача протягом одного року за місцем проживання, що підтверджується виданою довідкою сільської ради та довідкою № 1368 від 17.09.2020 року про склад сім`ї.
Як зазначає позивач, відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участь не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Із-за відповідача вона не може отримати пільги на комунальні послуги. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Де саме перебуває відповідач та проживає їй не відомо.
Враховуючи наведене, позивач вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням житлового будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини, відсутністю за місцем реєстрації. Крім того, відповідач не сплачує комунальні послуги, які не надаються, але нараховуються за ним, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку. Вона, як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.
На підставі викладеного, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 , та зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку з даного житлового приміщення, а саме з житлового будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Виклик відповідача постановлено здійснити в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки заперечень з боку позивача та її представника проти цього немає.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником в цілому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 21.07.2010 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26953174 від 09.08.2010 року (реєстраційний номер: 29810289, номер запису: 370 в книзі: 3).
Відповідач з 13.01.2009 року значиться зареєстрованим у будинку АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою, виданою відділом обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області від 30.10.2020 року, а також даними будинкової книги для прописки громадян, що проживають за вказаною адресою.
Згідно з довідкою, виданою Баранинською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області від 17.09.2020 року № 1368, відповідно до по господарського обліку сільської ради склад до складу сім`ї ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , входить син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 25.09.2020 року, засвідченого Баранинським сільським головою, вбачається, що в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2018 року ОСОБА_2 , 1976 року народження, фактично не проживає.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як встановлено судом, відповідач не проживає у належному ОСОБА_1 будинку понад один рік і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку не наведено, а тому, суд вважає, що ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві власності.
За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача у цій частині є підставними та підлягають до задоволення.
Що стосується позовних вимог про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку з вказаного житлового приміщення, суд зазначає наступне.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
Оскільки після визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , позивач не зверталася з вимогами до органу реєстрації про зняття його з реєстраційного обліку і їй не відмовлялося в цьому, то зазначену вимогу суд вважає передчасною.
Крім того, судом не може вирішуватися вимога про зняття з реєстрації відповідача без залучення в якості відповідача органу реєстрації до участі у справі.
Як зазначено у висновках постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. А отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Разом з тим, враховуючи, що за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням, то ухвалене у даній справі рішення суду про втрату відповідачем права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації.
З огляду на викладене, вимога позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку не підлягає до задоволення.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 840,80 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 4, 13, 89, 142, 206, 223, 258, 259, 263-265, 273,279, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Калинич Оксана Іллівна, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Повний текст рішення складено 07 травня 2021 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області А.І. Сарай