Справа № 308/4437/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ужгороді скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Ужгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Онисько І.Ю.,

встановив:

09.04.2021 скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною скаргою на рішення державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Онисько І.Ю., в якій просить скасувати постанову останньої про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, постановлену 23.03.2018 у виконавчому провадженні №8194328.

Вказана скарга обґрунтована тим, що оскаржуваною постановою державний виконавиць тимчасово обмежив його у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі у виконавчому провадженні №8194328 з примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міського суду від 20.10.2003. Зазначає, що 31.03.2021 на підставі безстрокового трудового договору він прийнятий на роботу водієм у ФОП ОСОБА_2 й стверджує, що вказана робота є його єдиним джерелом заробітку, а оскаржувана постанова позбавляє його засобів до існування.

30.04.2021 заступником начальника Ужгородського РВ ДВС ПІвденно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Созанською М.Г. подано відзив на скаргу, в якій вона зазначила наступне. 14.07.2008 державним виконавцем постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-3984 від 20.10.2003, виданого на виконання рішення Ужгородського міського про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в розмірі ј частини всіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 17.07.2003 до повноліття дитини. 23.03.2018 державним виконавцем постановлено оскаржувану постанову, якою ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами, оскільки станом на 01.03.2018 заборгованість по сплаті аліментів склала суму 77591, 73 грн. Станом на момент постановлення оскаржуваної постанови в ПФУ відомостей про перебування ОСОБА_1 у трудових чи відносинах, в тому числі й за цивільно-правовими договорами не знайдено. Окрім цього згідно з відомостей ДФС України від 28.02.2018 інформація про джерела отримання доходів ОСОБА_1 відсутня. Зазначає, що станом на 01.04.2021 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 145759, 48 грн. Вказує, що підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні, дії державного виконавця вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства.

В судове засідання ОСОБА_1 та представник органу державної виконавчої служби не з`явилися, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги. За приписами ч. 2 ст. 450 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

23.03.2018 державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Онисько І.Ю. у межах виконавчого провадження №8194328 з примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міського суду №2-3984 від 20.10.2003, виданого 20.10.2003 Ужгородським міським судом Закарпатської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку, починаючи з 17.07.2003 до досягнення дитиною повноліття, постановлено оскаржувану постанову.

Зі змісту якої з`ясовано, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання стягувачем ОСОБА_5 10.07.2008, на підставі чого 14.07.2008 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №8194328. Зазначено, що копію постанови надіслано рекомендованою кореспонденцією сторонам виконавчого провадження, зокрема ОСОБА_1 , однак останній продовжив ухилятися від виконання судового рішення по сплаті аліментів, на неодноразові виклики до державного виконавця не реагував. Згідно з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів сума заборгованості станом на 01.03.2018 становить 77591, 73 й в сукупності перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Наказом (розпорядженням) №01 від 31.03.2021, трудовим договором та довідкою від 06.04.2021 стверджується, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 01.04.2021 водієм автотранспортних засобів у ФОП ОСОБА_6 .

Зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 видно, що такий в період з 16.11.2004 по 01.04.2021 офіційно працевлаштований не був. Відсутність офіційного заробітку (доходу) стверджується й наданою до відзиву відповіддю ДФС України від 28.02.2018 на запит виконавчої служби про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання сина від 01.03.2018 видно, що така становить 77591, 73 грн.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частини 1 статті 5 Закону 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 2 частини дев`ятої статті 71 Закону 1404-VIII встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідний платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно зі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

З вищеописаних матеріалів справи судом встановлено, що в період з 16.11.2004 по 01.04.2021 ОСОБА_1 офіційно працевлаштований не був, офіційного джерела доходу (заробітку) не мав; перебуває у трудових відносинах з ФОП з 31.03.2021 й з 01.04.2021 працює водієм автотранспортного засобу.

Вказане свідчить про те, що станом на момент винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не працював водієм транспортних засобів, а відтак права останнього, право керування транспортними засобами для якого не було основним законним джерелом засобів для існування (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та боржником державному виконавцю у матеріали виконавчого провадження не надавались), не могли бути порушені і не порушувались оскаржуваною постановою.

Крім того, встановлено, що після працевлаштування ОСОБА_1 01.04.2021 водієм автотранспортних засобів ОСОБА_1 не звертався з відповідною заявою до державного виконавця про скасування обмежень у праві керування транспортними засобами з підстав того, що такий вид діяльності є єдиним законним джерелом його існування, не просив про застосування положень частини десятої статті 71 Закону Закону України «Про виконавче провадження», не отримував відповідну відмову державного виконавця, тобто не вжив передбачені Законом способи відновлення його стану.

Ураховуючи викладене, установивши, що ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідний платежів за шість місяців, державний виконавець у визначений Законом спосіб та в межах наданих йому повноважень обґрунтовано обмежив ОСОБА_1 як боржника у відповідному праві та правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо поновлення строку на звернення до суду з розглядуваною скаргою.

В прохальній частині розглядуваної скарги ОСОБА_1 просить поновити строк на звернення до суду зі скаргою, так як такий пропущений з поважних причин. Зазначає, що копію оскаржуваної постанови він отримав у виконавчій службі 08.04.2021, відтак про наявність обмеження на право керування транспортними засобами йому стало відомо лише в квітні 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4, 7, 8 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

За загальним правилом поважними причинами визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Пунктом 2 резолютивної частини оскаржуваної постанови постановлено, що копія такої направляється для відома сторонам виконавчого провадження. Однак виконавчою службою не надано суду відомості на підтвердження направлення копії такої боржнику ОСОБА_1 , у відповідності до вимог ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак за відсутності спростувань належними, допустимими й достовірними доказами, суд поновлює строк для подання скарги як пропущений з поважних причин.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 175, 260, 447-451 ЦПК України, суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги на рішення державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Ужгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Онисько І.Ю. про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, постановлену 23.03.2018 у виконавчому провадженні №8194328, залишити без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов