Справа № 497/1678/2020
Провадження № 2/497/144/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2021 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.,

секретаря Божевої І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДА "Рупада" про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОДА «Рупада» та просив постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь невиплачену йому заробітну плату в розмірі 17 110,00 грн. за надурочні відпрацьовані робочі години; стягнути середній заробіток в розмірі 51 000,00 грн. за час вимушеного прогулу з 09 липня 2020 року по цей час; стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Позивач посилається на те, що він 12.03.2020 року він був прийнятий на роботу в ТОВ «Рупада» на посаду охоронця згідно наказу № 107-К, з посадовим окладом 4 826,00 грн., з 8-ми годинним робочим днем і 40 годинним робочим тижнем. Також начальник охорони попросив його відразу написати заяву про звільнення та надіслання трудової книжки по місцю реєстрації без зазначення дати. Робоче місце позивача знаходилося за адресою: Київська область, м.Ірпень, вул.Центральна, 2 ТЦ «Новус», в якості охоронця на лінії кас. Фактичний робочий день тривав з 8:00 години до 23:00 години, тобто 15 годин згідно графіка ТЦ «Новус». За весь період його роботи з 12.03.2020 року по 08.07.2020 року йому не донараховали за надурочний час заробітну плату в розмірі 17 110,00 грн., в тому числі податки та збори. Під час перевірки Інспекцією праці виявилося, що на підприємстві подвійна бухгалтерія і в табелі робочого часу не відображається фактично відпрацьований час. 09 липня будучи на роботі згідно робочого графіка, начальник охорони ОСОБА_2 пояснив усно, що його переводять на інший об`єкт та не допустив його до виконання своїх обов`язків. Після трьох тижнів очікування переводу, начальник охорони повідомив, що на іншому об`єкті роботи немає і він повинен написати заяву про звільнення за власним бажанням від чого позивач категорично відмовився. Позивач звернувся до Ірпенського відділу поліції ГУНП в Київській області з відповідною заявою про порушення законодавства про працю на товаристві та до цього часу триває досудове розслідування. Також з наказом про звільнення він не ознайомлений і тільки 30 вересня йому вручили трудову книжку, з якої він дізнався, що звільнений 30 липня 2020 року за власним бажанням за заявою, яку фактично не писав. Його незаконне звільнення потягнуло за собою час вимушеного прогулу з вини посадових осіб ТОВ «ОДА Рупада» по даний час. Середня заробітна плата позивача склала 10 200,00 грн., а за період з 09.07.2020 по цей час вимушеного прогулу в грошовому еквіваленті складає 51 000,00 грн., тому цю суму він просить стягнути з відповідача. Так як позивач переживав та страждав через відсутність та втрату роботи за період дії карантину, а також його неодноразові звернення до правоохоронних та контролюючих органів, йому спричинено моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою суду від 09.12.2020 року по справі було відкрите провадження та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

30.12.2020 року від представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДА "Рупада", адвоката Магдин В.П., який здійснює свої повноваження на підставі ордеру серії КВ № 444864 від 27.12.2020 року (а.с.26), надійшов відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що дійсно позивач працював у Товаристві з 12.03.2020 року по 30.06.2020 року на посаді охоронця, але усі належні позивачу платежі, були виплачені у повному обсязі. Згідно наказу про призначення позивача на посаду, останній ознайомлений з поміж іншого з правилами внутрішнього трудового розпорядку. Позивач мав би виконувати та підпорядковуватися правилами внутрішнього трудового розпорядку його роботодавця відповідача, а ні іншого суб`єкта господарювання з яким позивач не мав трудових відносин. Чому позивач у власному позові керується графіком ТЦ «НОВУС» - невідомо. Також представник зазначає, що оскільки позивача було звільнено на підставі його заяви за власним бажанням (а не з ініціативи власника), зважаючи на вищевказану норму закону, підписання позивачем наказу про його звільнення законом не передбачено, так само, як і видача позивачу наказу про його звільнення. Звертає увагу суду на те, що вимоги позивача щодо видачі товариством йому відповідного наказу, не надходило. При отриманні відповідної вимоги про видачу позивачу наказу про його звільнення, товариством буде надано такий наказ позивачу. Посилання позивача, що його недопуск до роботи з 09.07.2020 та 30.07.2020 року призвів до вимушеного прогулу з вини посадових осіб товариства не підтверджується жодним доказом. Спричинення моральної шкоди також не доведено позивачем, так як він не зазначає в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. На підставі вищезазначеного представник відповідача просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

13.01.2021 року від позивача надійшло заперечення на відзив відповідача (а.с.38-39), в якому він посилається на те, що доводи відповідача, що позивачу виплачена заробітна плата в повному обсязі не підтверджено документально, а доводи про тривалість робочого дня в ТОВ «ОДА Рупада» складає 40 годин на тиждень, містять навмисно спотворені факти, які грубо порушуються та не виконуються посадовими особами ТОВ «ОДА Рупада». Пропускний режим виходу на роботу та уходу з роботи фіксується технічними засобами відеоспостереження, а також табелем зміни охорони. Доводи відповідача, що позивач був звільнений за власним бажанням також містяться на недостовірній інформації, так як заяву від 29.07.2020 року про його звільнення за власним бажанням він не писав. Доводи відповідача про недопуск до роботи він підтвердити не може, так як начальник охорони ОСОБА_3 не надав його та не ознайомив позивача з відповідним наказом. Щодо моральної шкоди зазначає, що з 09.07.2020 року (з моменту його недопуску до роботи) по 30.09.2020 року (день отримання трудової книжки), він був фактично позбавлений можливості знайти іншу роботу, що спричинило глибокі страждання та переживання, що погіршилося дією в країні режиму Карантину.

23.01.2021 року позивач надав клопотання про збільшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача 98 510 грн. середньомісячної заробітної плати (а.с.40).

10.03.2021 року від представника відповідача - адвоката Магдич В.П. надійшли пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України, в яких він зазначає про пропущення позивачем строку для надання заяви про збільшення позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 до суду 28.12.2020 року надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.14)

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДА "Рупада", до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки-виклику на юридичну адресу, причину неявки суду не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у ст. 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Щодо стягнення невиплаченої заробітної плати за надурочний робочий час.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 з 12.03.2020 року було прийнято на посаду охоронця до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДА «Рупада» з посадовим окладом згідно штатного розпису, що підтверджується наказом №107-к від 11.03.2020 року (а.с.27), з яким позивач був ознайомлений під підпис 11.03.2020 року, а також ознайомлений з посадовими обов`язками та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як вбачається з правил внутрішнього трудового розпорядку трудового колективу працівників ТОВ «ОДА «Рупада», затверджених на загальних зборах трудового колективу від 17.12.2019 року, нормальна тривалість робочого часу для всіх працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Можливий особливий графік роботи окремих працівників в межах даного обмеження, що встановлюється Адміністрацією за погодженням з працівниками (а.с.30).

Як передбачено ч.1 ст. 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Відповідно до ст. 62 КЗпП України надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня (статті 52, 53 і 61). Власник або уповноважений ним орган може застосовувати надурочні роботи лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині третій цієї статті. Власник або уповноважений ним орган може застосовувати надурочні роботи тільки у таких виняткових випадках:

1) при проведенні робіт, необхідних для оборони країни, а також відвернення громадського або стихійного лиха, виробничої аварії і негайного усунення їх наслідків;

2) при проведенні громадсько необхідних робіт по водопостачанню, газопостачанню, опаленню, освітленню, каналізації, транспорту, зв`язку - для усунення випадкових або несподіваних обставин, які порушують правильне їх функціонування;

3) при необхідності закінчити почату роботу, яка внаслідок непередбачених обставин чи випадкової затримки з технічних умов виробництва не могла бути закінчена в нормальний робочий час, коли припинення її може призвести до псування або загибелі державного чи громадського майна, а також у разі необхідності невідкладного ремонту машин, верстатів або іншого устаткування, коли несправність їх викликає зупинення робіт для значної кількості трудящих;

4) при необхідності виконання вантажно-розвантажувальних робіт з метою недопущення або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажів у пунктах відправлення і призначення;

5) для продовження роботи при нез`явленні працівника, який заступає, коли робота не допускає перерви; в цих випадках власник або уповноважений ним орган зобов`язаний негайно вжити заходів до заміни змінника іншим працівником.

Так, на підставі звернення ОСОБА_1 працівниками Головного управління держпраці у Київській області у відповідача витребувані табелі робочого часу та було проведено перевірку щодо дотримання вимог законодавства про працю ТОВ «ОДА «Рупада»». Під час перевірки встановлено, що відповідно до наданих табелів робочого часу робоча зміна позивача тривала по 8 годин. Так, в березні 2020 року у нього відпрацьовано 9 днів, в квітні 2020 року 25 днів, в травні 2020 року 24 дні, в червні 2020 року 23 дня, в липні 2020 року 4 дні, що підтверджується листом № 42/2-Т-4411-5783 від 07.09.2020 року (а.с.4), тобто не було встановлено порушення Товариством вимог щодо використання надурочного часу, позивач працював по 8 годин на добу.

Як вбачається з довідки від 20.08.2020 року, виданою ТОВ «Охоронно-детективне агентство «Рупада» ОСОБА_1 була здійснена виплата заробітної плати у наступних місяцях: 17.04.2020 року 2 589,95 грн., 12.05.2020 року 3 884,90 грн., 20.05.2020 року 0,03 грн., 19.06.2020 року 3 884,93 грн., 20.07.2020 року 3 884,93 грн., 30.07.2020 року 5 748,83 грн. (а.с.29)

Надані позивачем табелі робочого часу (а.с.45, - 49) суд вважає неналежними та допустимими доказами з наступних підстав.

Так, Верховний Суд України у постанові від 16.01.2020 р. (справа №2040/7558/18) дійшов до висновку, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи шляхом ведення табеля обліку робочого часу (в тому числі посилаючись на вищевказаний Лист Міністерства праці та соціальної політики України).

Ведення табелю обліку робочого часу на підприємствах, установах і організаціях регламентуються наказом Держкомстату України від 05.12. 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». У табелі обліку використання робочого часу (типова форма № П-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в т.ч. надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін.., а також інші відхилення від нормальних умов роботи. Заповнений Табель підписує відповідальна особа (бухгалтер, кадровик або табельник) чи керівник структурного підрозділу. Належно оформлений табель і засвідчений підписами осіб, відповідальних за його заповнення (відповідальність наказам, розпорядженням тощо) працівник із відділу кадрів також підписує табель і передає його до бухгалтерії для нарахування заробітної плати.

Тобто табель - це первинний документ для обліку відпрацьованого часу, який є також підставою для нарахування заробітної плати працівникам.

Надані позивачем табелі обліку робочого часу не підписані відповідальними особами та не містять печатки товариства, інших належних та допустимих доказів позивачем суду надано не було, тому ці позовні вимоги позивачем не доведено та вони не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 09 липня 2020 року по цей час.

Судом встановлено, що 30.07.2020 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади охоронця за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, про що було видано наказ № 322-к від 30.07.2020 року (а.с.28).

Також в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про його звільнення з 30.07.2020 року за власним бажанням та заява про надіслання трудової книжки за місцем проживання, які датовані 29.07.2020 року. Позивач в своїх позовних вимогах не просить поновити його на роботи, або змінити підставі його звільнення, хоча зазначає про фальсифікацію цих заяв, тому суд не досліджує причини звільнення, а розглядає вимоги щодо стягнення середньої заробітної платні за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08лютого 1995 року № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться за вимушений прогул.

Згідно абз. 3 п. 2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктами 5 та 8 встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як встановлено судом позивача було звільнено 30.07.2020 року та в день звільнення йому були виплачені 5 748,83 грн., те що позивач зазначає, що фактично не отримував заробітну платню з 09.07.2021 року не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

Позивачем не ставиться питання про поновлення на роботі, тому не підлягає задоволенню вимога щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з часу звільнення до часу поновлення на роботі. Позивачем в даному випадку не вірно обрано спосіб захисту його порушеного права. Якщо він зазначає про отримання його трудової книжки 30.09.2020 року, то в даному випадку належним способом захисту порушеного права буде вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, а так як позивач не заявляв цієї позовної вимоги, судом не досліджуються докази, щодо порушення норм трудового законодавства, а саме строків видачі трудової книжки.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України.

В силу ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Так як судом не було встановлено порушення прав у сфері трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «ОДА «Рупада», тому і ця вимога позивача, яка є похідною від зазначених вище вимог, не є обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДА "Рупада" про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 07.05.2021 року.

Суддя В.А. Раца