ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача - ОСОБА_2 ,

за участю відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі,-

ВСТАНОВИВ:

17.07.2020 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду через свого представника ОСОБА_2 з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна в натурі, посилаючись на те, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 24.04.2019 позивач набула право власності на Ѕ земельної ділянки площею 0, 1679 га, кадастровий номер :01:001:0202, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Кожанка для ведення особистого селянського господарства, на Ѕ житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на Ѕ земельної ділянки площею 0, 05 га, кадастровий номер :01:001:0203, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Власником іншої Ѕ частини спадщини, а саме двох земельних ділянок та житлового будинку, являється рідна сестра позивача ОСОБА_3 . В позові зазначено, що позивач з відповідачем не можуть дійти згоди щодо поділу в натурі будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями, що перебувають у спільній частковій власності. Спроби досудового врегулювання спору позитивного результату не дали, що змусило позивача звернутися до суду.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.08.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.03.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

09.09.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому остання зазначила, що проти позовних вимог заперечує, оскільки вони є незаконними та необґрунтованими, тому просила в задоволенні позову відмовити. Відповідач зазначила, що їй на праві власності належить Ѕ частина жилого будинку АДРЕСА_1 , інша Ѕ частина будинку належить позивачці. ОСОБА_3 вказує, що з технічного паспорту на будинок видно, що спірний житловий будинок побудований ще в 1922 році. Будинок складається з дерев`яних пластин на дерев`яному фундаменті, має дерев`яні перекриття та глиняну підлогу. Також, долучений до позовної заяви висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виготовлений ФОП ОСОБА_4 , не містить в собі опису технічних характеристик будинку, зокрема, в ньому не зазначено про те, що будинку майже 100 років і що будь-яке його переобладнання (перебудова) може призвести до його повного руйнування, а запропоновані варіанти поділу не можна вважати вигідними для обох співвласників, оскільки при реконструкції будинку одному співвласнику має відійти 9 кв.м житлової площі, а іншому лише 5, 5 кв.м житлової площі. Крім того, при такому варіанті поділу мають змінитися реальні частки співвласників, хоча про це у висновку нічого не сказано. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що поділ будинку неможливий, враховуючи його технічний стан, а тому, вважає, що першим та основним питанням, яке має бути поставлене на вирішення будівельно-технічної експертизи є технічна можливість поділу та переобладнання будинку АДРЕСА_1 в окремі ізольовані квартири.

13.10.2020 через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де останній вказує, що досягти згоди у поділу будинку позивачу з відповідачем не вдалось. Для наочного демонстрування можливості поділу даного будинку в натурі та можливості мирової угоди під час судового засідання до матеріалів позову був долучений висновок щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна. Однак, з боку відповідача відсутній намір для вирішення вказаного спору за спільною домовленістю. Щодо неможливості поділу спірного майна в натурі, то позивачем заявлено клопотання про призначення будівельної технічної експертизи, на вирішення якої виноситься питання про можливі варіанти поділу домоволодіння (житлового будинку та надвірних будівель) АДРЕСА_1 відповідно до часток у спільній частковій власності. Тому, представник позивача вважає, що лише експерт у своєму висновку, складеному відповідно до вимог ст. 102 ЦПК України, може дати оцінку про можливість технічного поділу будинку та визначити можливі варіанти поділу спірного будинку. На думку представника позивача, твердження відповідача про неможливість технічного поділу спірного будинку є передчасним. Щодо вимоги відповідача поставити на вирішення експертизи питання про можливість з технічної точки зору поділити будинок, представник позивача вважає, що таке питання є похідним від питання, зазначеного у клопотанні. Відповідно у разі неможливості визначення варіантів поділу експертом у своєму висновку буде вказано про неможливість поділу спірного майна. Тому, на думку представника позивача, поставлення даного питання є недоречним. Просив призначити будівельно-технічну експертизу та відповідно до отриманого висновку експерта задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2020 провадження у справі було зупинено у зв`язку з призначенням судової будівельно-технічної експертизи.

23.12.2020 до суду надійшов висновок експерта від 18.12.2020 за № 9619 за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2020 провадження у справі поновлено та призначено до судового розгляду.

01.02.2021 від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій він зазначає, що відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 9619 від 18.12.2020 проведеної експертом НІСЕ, розділити житловий будинок АДРЕСА_1 за його об`ємно-планувальними характеристиками та технічним станом між співвласниками не вбачається за можливе. Посилаючись на п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 вважає, що для забезпечення захисту права власності, як позивача та відповідача, необхідно змінити заявлену позовну вимогу, в результаті чого за ОСОБА_1 у користуванні залишити приміщення площею 14, 5 кв. м, за ОСОБА_3 залишити приміщення загальною площею 17 кв.м. А саме просив визначити між співвласниками порядок користування приміщеннями житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 : виділити в користування ОСОБА_1 приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 за № 1-7 загальною площею 14, 5 кв.м; виділити в користування ОСОБА_3 приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 за № 1-2 площею 3, 4 кв.м, № 1-3 площею 3, 5 кв.м, приміщення 1-4 площею 10, 1 кв.м, загальною площею 17 кв.м. В сумісне користування співвласникам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виділити приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 за № 1-1 площею 4, 8 кв.м, приміщення № 1-5 площею 5, 2 кв.м, приміщення № 1-6 площею 8, 5 кв.м, загальною площею 18, 5 кв.м та всі господарські будівлі та споруди: колодязь, сарай загальною площею 18, 3 кв.м. Стягнути з відповідача судові витрати.

23.02.2021 відповідач через канцелярію суду подала заперечення проти заяви про зменшення розміру позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 фактично змінила як предмет позову (матеріально-правову вимогу позивача до відповідача) так і підстави позову (обставини (фактичну підставу) і норми права (юридичну підставу)), а не зменшила позовні вимоги, оскільки в первісній позовній заяві ставилася вимога лише про поділ в натурі житлового будинку, а вимога про встановлення порядку користування житловим приміщенням не заявлялась. Змінивши предмет позову, ОСОБА_1 фактично відмовилась від заявленої позовної вимоги про поділ житлового будинку в натурі, а, враховуючи те, що між сторонами і так склався порядок користування житловим будинком, то наразі відсутній предмет позову. Крім того, як зазначає ОСОБА_3 , неможливо встановити запропонований ОСОБА_1 порядок користування приміщенням житлового будинку, оскільки з перерахованих позивачем приміщень, житловою кімнатою є лише приміщення № 1-7 загальною площею 14, 5 кв.м, яке, на даний час, сторони використовують спільно, інші ж приміщення є нежитловими кімнатами, оскільки вони не відповідають будівельним та санітарним нормам та взагалі не придатні для постійного проживання. Вимога ОСОБА_1 про виділення в користування відповідача нежитлових підсобних приміщень, на думку ОСОБА_3 , взагалі позбавить відповідача можливості використовувати належну їй на праві власності частину житлового будинку за цільовим призначенням. Враховуючи те, що в будинку лише одна житлова кімната (1-7), загальною площею 14, 5 кв.м, відповідач вважає, що визначити порядок користування приміщеннями будинку АДРЕСА_1 взагалі неможливо. Тому просила відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про визначення між ними (співвласниками житлового будинку) порядку користування приміщеннями житлового будинку АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач пояснила, що в будинку все робить сама, всі ремонти, а відповідач приїжджає лише на могилки. При цьому зникли особисті речі, відповідач риється у речах позивача, меблі привезла без дозволу. Тому позивач просить суд поділити будинок.

Представник позивача в судовому засіданні, посилаючись на те, що згідно висновку експерта поділ спірного будинку неможливий, просив визначити право користування згідно поданих ним зменшених позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач з позовними вимогами не погоджувалася, зазначила, що будинок ветхий, її чоловік переробляв даний будинок. Коли будинок обвалився, то вони теж робили ремонт. Вважає, що вона вносить такий самий вклад, як і позивач. Будинок в натурі поділити неможливо, запропонований позивачем варіант користування будинком позбавить її можливості для нормального проживання, оскільки жити в кладовці не припустимо, запропоновані приміщення є нежитловими. Просила в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки.

У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено також ст. 41 Конституції України, відповідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричиняє припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

У частині другій статті 367 ЦК України визначено, що в разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи зі змісту цієї норми, поділ є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до роз`яснень у пунктах 6 та 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Так, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.04.2019 посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А., зареєстровано в реєстрі за № 3 - 241 належить 1/2 частина житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 24.04.2019, індексний номер витягу 164839959, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 49 - житловий будинок загальною площею 50 кв.м, житлова площа 14, 5 кв.м, сарай, убиральня, колодязь питний, огорожа, ворота, 24.04.2019 внесено запис про право власності: 31335670. Зокрема: приватна спільна часткова власність, Ѕ частка, власник - ОСОБА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.04.2019, посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А., зареєстровано в реєстрі за № 3 - 245 позивачу ОСОБА_1 належить 1/2 частина земельної ділянки площею 0, 1679 га з кадастровим номером :01:001:0202, що знаходиться в смт. Кожанка Фастівського району, Київська область.

24.04.2019 відомості про право приватної спільної часткової власності на ім`я ОСОБА_1 , розмір частки Ѕ, на земельну ділянку площею 0, 1679 га з кадастровим номером :01:001:0202, що знаходиться в смт. Кожанка Фастівського району, Київська область внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. Номер запису про право власності: 31337491.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.04.2019 посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А., зареєстровано в реєстрі за № 3 - 243 позивачу ОСОБА_1 належить 1/2 частина земельної ділянки площею 0, 05 га з кадастровим номером :01:001:0203, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

24.04.2019 відомості про право приватної спільної часткової власності на ім`я ОСОБА_1 , розмір частки Ѕ, на земельну ділянку площею 0, 05 га з кадастровим номером :01:001:0203, що знаходиться по АДРЕСА_1 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. Номер запису про право власності: 31336464.

Іншим співвласником Ѕ частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на Свідоцтво про право власності, що зареєстроване 24.04.2019 за № 3-235 є відповідач - ОСОБА_3 . Відомості про право приватної спільної часткової власності на ім`я ОСОБА_3 на Ѕ частину житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 24.04.2019, номер запису про право власності: 31335581.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачем був наданий Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 05.02.2020 № 382, виконаний фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , а саме житлового будинку АДРЕСА_1 . У висновку зазначено, що, з урахуванням фактичного користування сторін, можливий склад новоутворених об`єктів нерухомого майна при реконструкції будинку. Із запропонованого варіанту поділу одному співвласнику може відійти житлової площі 9, 0 кв.м, іншому 5, 5 кв.м.

Відповідно до ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Тому, суд не може прийняти зазначений Висновок № 382 як допустимий та належний доказ, оскільки складений висновок не відповідає вимогам ст. 102 Цивільного процесуального кодексу України.

В ході розгляду справи, за клопотанням представника позивача, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2020 було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи можливо з технічної точки зору поділити будинок АДРЕСА_1 , а також надвірні будівлі і споруди в натурі, у відповідності до розміру частки кожного співвласника (якщо поділ будинку неможливий, то зазначити чому саме)? Які є можливі варіанти поділу будинку АДРЕСА_1 та надвірних будівель та споруд відповідно до часток у спільній частковій власності.

На виконання даної ухвали судовим експертом Незалежного інституту судових експертиз надано Висновок експерта № 9619 від 18.12.2020.

Згідно цього Висновку експертом зазначено, що за результатами натурного обстеження, результатами дослідження наданих матеріалів, приймаючи до уваги вимоги нормативно-правових актів, можливо зазначити наступне: - площі 25, 0 кв.м, яку становить ідеальна частка в одиницях площі по житловому будинку кожного співвласника, недостатньо для влаштування як мінімум однокімнатної квартири, мінімальна площа якої згідно вимог п. 5.19 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» повинна становити 28, 0 кв.м; - висота приміщень житлового будинку не відповідає вимогам п.5.6 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», згідно якого повинна становити в житлових приміщеннях не менше 2, 5 м; - строк експлуатації житлового будинку літ. «А» по АДРЕСА_1 перевищує максимальний нормативний термін служби; - технічний стан конструктивних елементів житлового будинку літ. «А» ветхий підтверджується результатами натурного обстеження - основні конструктивні елементи будинку (фундамент, стіни, перекриття, елементи даху) втратили свої експлуатаційні властивості ( міцність, стійкість, безпечність) внаслідок значного фізичного зносу. Таким чином, приймаючи до уваги вимоги розділу 5 «Архітектурно-планувальні рішення» та розділу 13 «Реконструкція та капітальний ремонт» ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», розділу 4 «Поділ житлових будинків, які мають значний фізичний знос» «Методичні рекомендацій щодо проведення досліджень з розподілу та порядку користування нерухомим майном», можливо зазначити, що розділити житловий будинок по АДРЕСА_1 за його об`ємно-планувальними характеристиками та технічним станом між співвласниками відповідно до їх ідеальних частко (по Ѕ кожному) не вбачається за можливе.

Аналізуючи Висновок експерта № 9619 від 18.12.2020, знаходять своє підтвердження доводи відповідача ОСОБА_3 щодо неможливості поділу будинку та виділення частки в натурі через неможливість виділити ідеальні частки співвласників та з технічної точки зору.

У частині 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

ОСОБА_1 , через свого представника, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 поділ майна в натурі, що перебуває у її з відповідачем спільній частковій власності, частка якого становить 1/2 частину.

Однак, в ході розгляду справи, зокрема після ознайомлення із Висновком експерта № 9619 від 18.12.2020, представником позивача позовні вимоги було зменшено, про що він подав відповідну заяву, а саме просив визначити між співвласниками порядок користування приміщеннями житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 : виділити в користування ОСОБА_1 приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 за № 1-7 загальною площею 14, 5 кв.м; виділити в користування ОСОБА_3 приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 за № 1-2 площею 3, 4 кв.м, № 1-3 площею 3, 5 кв.м, приміщення 1-4 площею 10, 1 кв.м, загальною площею 17 кв.м. В сумісне користування співвласникам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виділити наступні приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 за № 1-1 площею 4, 8 кв.м, приміщення № 1-5 площею 5, 2 кв.м, приміщення № 1-6 площею 8, 5 кв.м, загальною площею 18, 5 кв.м та всі господарські будівлі та споруди: колодязь, сарай загальною площею 18, 3 кв.м. Стягнути з відповідача судові витрати.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі ( виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Разом з тим, з поданої представником позивача заяви вбачається, що він просить виділити позивачу кімнату № 1-7 жилою площею 14, 5 кв.м, одночасно вимоги щодо грошової компенсації за зменшення частки у спільній власності позивачем не подано.

Як роз`яснено в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Відповідно до п.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року.

Згідно ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Також, представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій він просив виділити у користування позивачу конкретні приміщення.

Зокрема, позивач просить виділити відповідачу у користування нежитлові приміщення: № 1-2 площею 3, 4 кв.м, № 1-3 площею 3, 5 кв.м, приміщення 1-4 площею 10, 1 кв.м, а житловим приміщенням у спірному будинку є лише кімната № 1-7, яку позивач просить залишити у її користування.

Разом з тим, порядок користування житловим будинком, про який просить позивач, не враховує баланс інтересів співвласників та не забезпечує рівні умови здійснення ними своїх прав.

З огляду на вимоги статей 47, 48 ЖК Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Ураховуючи, що у спірному будинку жила площа становить 14,5 кв. м (кімната №1-7), визначення порядку користування будинком, запропонований позивачем, призведе до погіршення житлових умов відповідача.

До такого висновку також прийшов Верховний Суд у своїй постанові у справі № 756/9713/16-ц від 18.10.2018.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та враховуючи норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

В порядку ст. 141 ЦПК України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах цього спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.355, 356, 361, 363, 364, 367 ЦК України, ст.47, 48152 ЖК УРСР, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 12 травня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей