Справа № 462/8090/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

з участю секретаря судових засідань - Ясниської В.Я.

представника позивача - адвоката Саламахи Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5005 від 02.11.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личук Т.В. на кредитному договорі № 600/02.2-09/053 від 09.04.2008 року з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 та стягнути судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.11.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис на кредитному договорі № 600/02.2-09/053 від 09.04.2008 року, укладеному між ним ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк». Згідно виконавчого напису стягненню підлягає заборгованість у розмірі 145 241,80 грн. та 1 500 грн., однак вважає вчинений напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки згідно кредитного договору та визначеного порядком повернення кредиту графіку кінцевим терміном погашення отриманого кредиту було 08.04.2010 року. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.12.2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, відсотками та пенею за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків у розмірі 5 864,62 доларів США на підставі кредитного договору № 600/02.2-09/053 від 09.04.2008 року у зв`язку із пропуском позовної давності. Враховуючи факт спливу позовної давності до вимог за кредитним договором, як основних, так і додаткових, а також враховуючи те, що заміна сторони у зобов`язанні не впливає на перебіг позовної давності, то відповідач не має права на стягнення жодних грошових сум на підставі кредитного договору № 600/02.2-09/053 від 09.04.2008 року, відповідно заборгованість, про яку йдеться виконавчому написі не може вважатись безспірною, а тому виконавчий напис на вказаному кредитному договорі не міг бути вчинений. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 21.12.2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову у справі, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 5005 від 02.11.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського нотраіального округу Личук Тарасом Володимировичем по кредитному договору № 600/02.2-09/053 від 09.04.2008 року з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , на виконання якого приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М. 04.12.2020 року відкрито виконавче провадження № 63818010.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 27.01.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 24.02.2021 року витребувано у приватного виконавця Баірової Н.М. належним чином завірену копію виконавчого напису № 5005 від 02.11.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личуком Т.В. на кредитному договорі № 600/02.2-09/053 від 09.04.2008 року з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсобанк», правонаступником кого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

Ухвала в частині витребування у приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Личука Т.В. документів, які стали підставою вчинення виконавчого напису № 5005 від 02.11.2020 року на кредитному договорі № 600/02.2-09/053 від 09.04.2008 року залишилася без виконання.

16.03.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника АТ «Альфа-Банк» Стеценка М.В., в якому зазначає, що згідно кредитного договору № 600/02.2-09/053 від 09.04.2008 року Кредитор зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання наданих Кредитором 5 000 доларів США. Кредитор виконав взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором в повному обсязі надавши Позичальнику грошові кошти в обумовленому розмірі. Натомість, позичальник, отримавши грошові кошти від банку, свої зобов`язання щодо повернення таких грошових коштів належним чином не виконав. Згідно п. 7.3. Договору, він набирає чинності з дати його укладання та діє до виконання сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов`язань за Договором. При цьому, сплив строків давності, встановлених ЦК України позбавляє кредитора виключно права на судовий захист своїх порушених прав, проте жодним чином не обмежує права кредитора захистити свої порушені права іншим передбаченим законом способом. З огляду на те, що станом на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису зобов`язання за кредитним договором не було виконано належним чином в повному обсязі, вимога про усунення порушень щодо погашення заборгованості, яка надсилалась позивачу 14.08.2020 року та повернуто за зворотною адресою відповідачу, залишилась невиконаною, відповідач мав право звернутись до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, чим АТ «Альфа-Банк» скористалось та у межах строків звернення до нотаріуса звернувся для вчинення виконавчого напису на Кредитний договір № 600/02.2-09/053 від 09.04.2008 року. Щодо безспірності заборгованості вказує на те, що чинним законодавством встановлено вичерпний перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Нотаріус встановлює таку безспірність на підставі документів, наданих стягувачем, у випадку необхідності має право вимагати додаткові документи. На виконання вказаних норм законодавства банком було подано всі визначені законодавством документи, тому на момент вчинення виконавчого напису безспірність заборгованості була доведена банком у встановленому законом порядку, а наявність під час вчинення виконавчого напису судового спору про стягнення заборгованості не свідчить про спірність кредитної заборгованості та не є підставою для задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача - адвокат Саламаха Н.В. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, додатково пояснила, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту заміни кредитора та правонаступництва у зобов`язаннях за кредитним договором № 600/02.2-09/053 від 09.04.2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 . Звертає увагу суду на те, що відповідач покликається на безспірність заборгованості при вчиненні виконавчого напису, однак із розрахунку заборгованості вбачається, що на момент вчинення виконавчого напису така складалась із заборгованості за тілом кредиту, а також заборгованості за комісією та процентами, хоча після звернення із позовом у 2014 році про стягнення стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_1 право АТ «Укрсоцбанк» нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припинилось, що узгоджується також із позицією Великої Палати Верховного Суду. Згаданим рішенням суду від 16.12.2014 року у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_1 відмовлено за спливом позовної давності. Наведене свідчить про відсутність безспірності заборгованості на час вчинення виконавчого напису на Кредитний договір № 600/02.2-09/053 від 09.04.2008 року. Просить позов задоволити.

Відповідач АТ «Альфа-Банк» та третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відповідач скористався правом на подання відзиву.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 09 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 600/02.2-09/053, згідно з умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у сумі 5 000 доларів США зі сплатою 21 відсотка, річних та комісій в розмірі та порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів з кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитом не пізніше 08 квітня 2010 року.

02 листопада 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області вчинено виконавчий напис № 5005, яким на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість, що виникла за кредитним договором № 600/02.2-09/053 від 09 квітня 2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 . Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» за вказаним кредитним договором є АТ «Альфа-Банк».

Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року.

Сума заборгованості складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 2 500 доларів США, простроченої заборгованості за відсотками та комісією - 2 605 доларів США, суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1 500 грн.

Загальна сума заборгованості 5 105 доларів США, що на день вчинення напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 28,45 становить 145 241 грн. 80 коп.

На підставі виконавчого напису № 5005 від 02.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М. 07.12.2020 року винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, а також постанову про стягнення з боржник основної винагороди та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін.

Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.

Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.

Кредитним договором не встановлений інший строк позовної давності, а отже до вказаних правовідносин застосовується загальна позовна давність - три роки з дня виникнення права вимоги.

Вказана позиція наведена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №916/3006/17.

Згідно п. 3.4 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» у 2014 році звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитом у сумі 70 303,33 грн.

16 грудня 2014 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 600/02.2-09/053 від 09 квітня 2008 року - відмовлено за спливом строку позовної давності.

Дане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За наведеного, вбачачаться, що вчиняючи виконавчий напис нотаріус не пересвідчився у тому, що з дня виникнення права вимоги за вказаним кредитним договором минуло не більше трьох років.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор повинен надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Між тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, постанову Кабміну № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року.

Зазначена постанова апеляційного суду набрала законної сили з моменту проголошення 22 лютого 2017 року, тобто, станом на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, при цьому оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 02 листопада 2020 року, вже після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, а як вбачається з матеріалів справи, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та позивачем договір про надання кредиту, який був наданий АТ «Альфа-Банк» нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально.

Разом з тим, матеріали справи та, надані на виконання ухвали суду про витребування, приватним виконавцем документи, не містять також жодних відомостей на підтвердження факту заміни первісного кредитора Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника - Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Так, безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України«Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такого ж висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

Таким чином, аналізуючи сукупність зібраних по справі доказів, матеріалами справи підтверджуються доводи позивача, що вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки при вчиненні такого нотаріусом не дотримано вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки не враховано рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 грудня 2014 року, яким у задоволенні позову Публічного Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа Банк» до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 600/02.2-09/053 від 09 квітня 2008 року відмовлено за спливом строку позовної давності. Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили, відповідно приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис більше ніж через три роки з дня виникнення права вимоги кредитора.

Окрім того, з наведеного вище також вбачається, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису у приватного нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком, вказаний у написі є безспірним, беручи до уваги, що заявлена у виконавчому написі заборгованість включає в себе також і заборгованість за комісією та процентами, розрахованими банком після винесення судом рішення суду від 16.12.2014 року, тобто за період, за який у кредитора вже не було права нараховувати такі, відсутні відомості на підтвердження переходу права кредитора ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») до його правонаступника АТ «Альфа-Банк» та згідно наявних матеріалів справи, всупереч пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів при вчиненні приватним нотаріусом банком не представлено оригінал нотаріально посвідченого договору.

Відповідач АТ «Альфа-Банк» будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростували вищевказані обставини суду не надав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, то суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений ним при поданні позовної судовий збір, у розмірі 1 467,42 грн.

Поряд з цим, згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку, поданого позивачем із позовною заявою, розмір судових витрат за професійну правничу допомогу у суді першої інстанції становитиме 20 000 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Як вбачається із матеріалів справи, протягом судового розгляду вказаної справи, ні позивачем, ні його представником - адвокатом Саламахою Н.В. будь-яких доказів на підтвердження понесених витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги до закінчення судових дебатів суду не надано, відповідної заяви до закінчення судових дебатів у справі про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду стороною позивача також не заявлено, відтак у задоволенні вимоги в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 13, 19, 23, 26, 34, 209, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 5005 від 02.11.2020 р., вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем на кредитному договорі № 600/02.2-09/053 від 09.04.2008 р., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк" 02094, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 77а, на користь ОСОБА_1 судовий збір на суму 1467,42 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят сім гривень 42 коп).

В задоволенні решти заявлених судових витрат відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк" 02094, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 77а, .

Третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, 76014, м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця, 433/28-29.

Повне рішення складено 11.05.2021 р.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз