Справа №173/18/21
Провадження №2/173/289/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого- судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження, в залі суду, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Верхівцевскої міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Галина Вікторівна і Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права власності на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

11.01.2021 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності на земельну частку (пай) до відповідача виконавчого комітету Верхівцевскої міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Г.В., і Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області

12.01.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 02.03.2021 року.

02.03.2021 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 28.04.2021 року в зв`язку з не явкою учасників розгляду справи у призначене судове засідання.

Відповідач в установлений строк відзиву на позовну заяву не надав

28.04.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 28.04.2021 року.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) у розмірі 6.64 умовних кадастрових гектарів на землях колективної власності колишнього сільськогосподарського підприємства «Колос», згідно сертифікат на земельну частку (пай) серії ДП № 0092654.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на наступне: вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася в Краснослободському районі Сталінградської області Російської Федерації.

06.11.1968 року вона одружилась із ОСОБА_4 та змінила своє прізвище на ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї народився син, ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 .

02.11.1992 року ОСОБА_2 , склала заповіт, посвідчений 02.11.1992 року, яким все своє майно заповіла своєму онукові, а її синові, ОСОБА_6

На день смерті ОСОБА_2 , залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 і земельної ділянки (паю).

Після смерті ОСОБА_2 , її син ОСОБА_6 , фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрованим та проживав разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_5 її син ОСОБА_6 , помер.

04.10.2019 року вона звернулася до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Малашової Г.В., із заявою про прийняття спадщини після померлого сина. Однак, постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Малашової Г.В від 04.10.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви

05 серпня 2020 року рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області їй встановлено додатковий строк на прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 сина ОСОБА_6 тривалістю в три місяці.

Після набрання рішенням законної сили вона повторно звернулась до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Малашової Г.В., для отримання свідоцтва про право на спадщину. Але постановою від 08.09.2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не надала документу, який посвідчує право власності на спадкове майно, що й стало підставою звернення до суду.

В судове засідання позивач не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач, представник виконавчого комітету Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явився, про дату ч ас і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: в судове засідання не з`явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашової Г.В., надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася в Краснослободському районі Сталінградської області Російської Федерації, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією паспорта.

06.11.1968 року позивач одружилась із ОСОБА_4 та змінила своє прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народився син, ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому позивачка записана матір`ю ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_2 .

02.11.1992 року ОСОБА_2 , склала заповіт, посвідчений 02.11.1992 року, яким все своє майно заповіла своєму онукові, а її синові, ОСОБА_6

На день смерті ОСОБА_2 , залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку. розташованого за адресою: АДРЕСА_1 і земельної ділянки (паю).

Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрованим та проживав разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином відповідно до ч.1,2 ст. 549 ЦК Украйни в редакції 1963 року -Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином судом встановлено, що син позивачки за життя фактично прийняв спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , але не оформив своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_5 син позивачки ОСОБА_6 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

04.10.2019 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Малашової Г.В., із заявою про прийняття спадщини після померлого сина. Однак, постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Малашової Г.В від 04.10.2019 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви

05 серпня 2020 року рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області позивачеві встановлено додатковий строк на прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 сина ОСОБА_6 тривалістю втри місяці, що підтверджується копією рішення суду.

Після набрання рішенням законної сили позивач повторно звернулась до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Малашової Г.В., для отримання свідоцтва про право на спадщину. Але постановою від 08.09.2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не надала документу, який посвідчує право власності на спадкове майно

Судом встановлено, що за життя у ОСОБА_2 , виникло право на земельну частку (пай) , так як на її ім`я був виготовлений сертифікат на право на земельну частку (пай) ДП № 0092654, на земельну ділянку (пай) площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території Верхівцевської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, який не був отриманий покійною ОСОБА_2 ,. та перебуває на зберіганні у відділі у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, що підтверджується копією сертифікату та повідомленням відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Згідно з п. п. 3, 4, 7 вищевказаного Указу Президента України, вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначалася виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

За правилами статей 20, 21, 24 Закону України "Про власність" (чинного на час видачі державного акта на право колективної власності на землю) суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У майні, що належить кооперативу (колгоспу, радгоспу), визначалися частки членів цього кооперативу (колгоспу, радгоспу).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст.3 Закону України « Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/ виданий районною /міською/ державною адміністрацією.

Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/.

Судом встановлено, що Державний акт на право колективної власності на землю виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Колос» виданий 25 січня 1995 року за № ВД 0002 у списку осіб до даного акту, що мають право на отримання земельної частки (паю) значиться ОСОБА_2 . Таким чином на час розпаювання земель колгоспу ім. Горького в подальшому КСП «Колос» спадкодавець мала право на отримання земельної частки (паю) .

Крім того ОСОБА_2 , був вданий сертифікат на право на земельну частку (пай) ДП № 0092654, площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Відповідно у ОСОБА_2 , за життя виникло право на зазначену земельну частку (пай). Дане право продовжувало існувати на час смерті

ОСОБА_2 вищенаведеного, до складу спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_2 , входить право на земельну частку (пай) площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території Верхівцевської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Позивач реалізуючи своє право на отримання спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , звернулася до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу. Проте, постановою державного нотаріуса від 05.10.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як позивачем не наданий правовстановлюючий документ на земельну ділянку (пай).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що позивач є сином померлого та спадкоємцем за законом за законом першої черги відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України.

Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, бажає прийняти спадщину після померлої матері ОСОБА_2 , та подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Спадкоємець за заповітом, син позивачки ОСОБА_6 , помер. ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2020 року встановлено, що з матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 , звернулася лише позивач ОСОБА_1 .

До звернення ОСОБА_1 , із заявою про прийняття спадщини спадкові справи після смерті ОСОБА_6 ,. і ОСОБА_2 , не відкривались.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За наведених вище обставин судом встановлено наявність підстав для визнання за позивачем права на спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай) площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території Верхівцевської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області після смерті матері - ОСОБА_2 , так як на день смерті у померлої було дане право на земельну частку пай. Дане право на земельну частку (пай) площею 6.64 умовних одиниць, розташованої на території Верхівцевської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області входить до складу спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , оскільки дане право існувало у спадкодавця на ч ас смерті. Дане право не припинилось на час розгляду справи. А позивач не має можливості отримати оригінал правовстановлюючого документу сертифікату на земельну частку (пай). Оскільки він не був отриманий спадкодавцем і не може бути виданий позивачці, так як виготовлений не на її ім`я.

За даних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 840.80 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Верхівцевскої міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Галина Вікторівна і Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права власності на земельну частку (пай) - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право на земельну частку (пай у розмірі 6.64 умовних кадастрових гектарів на землях колективної власності колишнього сільськогосподарського підприємства «Колос», згідно сертифікат на земельну частку (пай) серії ДП № 0092654.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасники справи, яким копія рішення не була вручена у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідної копії рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 28 квітня 2021 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 05.05.2021 року

Дата набрання законної сили: 29.05.2021 року