№ провадження 2-др/646/7/21
Справа № 646/1220/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.05.21 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Благої І.С.,

за участі секретаря судових засідань Матвійчук В.В.,

представника позивачів адвоката Костирі Г.А.,

представника відповідача адвоката Загорулька Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача - голови Обслуговуючого кооперативу «Москалівський гаражник» К.В.Герасимова - про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Москалівський гаражник», третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради,- про визнання достовірними відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань про засновників юридичної особи обслуговуючого кооперативу «Москалівський гаражник»,

встановив:

В провадженні Червонозаводського районного суду м.Харкова знаходилась вищевказана цивільна справа.

Позовною вимогою було визнання достовірними відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (надалі ЄДР) про засновників юридичної особи обслуговуючого кооперативу «Москалівський гаражник» (), що передували 11.02.2014р., а саме про: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Позовна вимога була обґрунтована тим, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, у справі №820/6712/14 було встановлено незаконність внесення державним реєстратором змін до установчих документів Обслуговуючого кооперативу «Москалівський гаражник», зобов`язано державного реєстратора скасувати відомості, внесені на підставу протоколу №01/02 загальних зборів кооперативу від 01.02.2004р. та поновити відомості про юридичну особу, що передували скасованим. Отже, в ЄДР повинні міститися відомості про те, що учасниками цього кооперативу є три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За клопотанням представника позивачів, адвоката Костирі Г.А., ухвалою цього суду від 26.04.2021р. провадження у справі було закрите на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, згідно з яким суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд виходив із суті права (інтересу), за захистом якого звернулися позивачі, заявленої ним вимоги, характеру спірних правовідносин, а також змісту та юридичної природи обставин у справі, та дійшов висновку, що спірні правовідносини є похідними від корпоративних правовідносин. Тому з урахуванням положень п.3 ч.1 ст.20 ГПК України, а також критеріїв визначення юрисдикції спорів, які викладені у постановах Верховного Суду від 22.08.2018р. у справі № 805/4505/16-а, від 04.09.2018р. у справі №904/5857/17, від 28.11.2018р. у справі №815/3490/16, суд дійшов висновку, що цей спір відноситься до господарської юрисдикції та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

30.04.2021р. представник відповідача - голова Обслуговуючого кооперативу «Москалівський гаражник» К.В.Герасимов - подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі.

Цією заявою представник відповідача просить ухвалити додаткове рішення щодо стягнення судових витрат у справі та стягнути солідарно зі співпозивачів на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30'000,00 грн.

В обґрунтування заяви представник відповідача зазначає, що відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Як зазначено в ухвалі суду від 26.04.2021р., представник позивача адвокат Костиря Г.А., мотивуючи клопотання про закриття провадження у справі, посилався на ту обставину, що ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.10.2020р. у цивільній справі №646/5454/20 було відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОК «Москалівський гаражник» про зобов`язання провести позачергові збори членів кооперативу та роз`яснено право звернутися з аналогічною позовною заявою до суду господарської юрисдикції. Тому позивачі подали аналогічний позов до господарського суду Харківської області, який 19.01.2021р. постановив рішення у справі №922/3376/20. Таким чином, представник відповідача вважає, що позивачі, заздалегідь усвідомлюючи, що спір відноситься до господарської юрисдикції та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, подали позовну заяву саме до Червонозаводського районного суду м.Харкова, що спонукало відповідача здійснити витрати, пов`язані з розглядом справи, внаслідок їхніх необґрунтованих дій. Відповідачем на виконання договору від 22.03.2021р. про надання правничої допомоги було сплачено адвокату суму фіксованої винагороди, визначеної у договорі, у розмірі 30'000,00 грн. Згідно з ч.1 ст.246 ЦПК України 26.04.2021р. відповідач подав суду заяву про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Клопотань іншої сторони про зменшення розміру цих витрат не заявлялося. Тому у відповідності до висновку у постанові Верховного Суду від 20.01.2021р. у справі №357/11023/18 судові витрати позивача зменшенню не підлягають.

В судовому засіданні представник позивачів заперечував проти заяви представника відповідача, посилаючись на те, що ніяких необґрунтованих процесуальних дій з боку позивачів не було. Реалізація ними права на звернення до суду не може вважатися такими діями. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив прийняти відповідне процесуальне рішення, посилаючись на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.10.2020р. у справі №646/5454/20, якою було відмовлено у відкритті провадження за позовом з іншим предметом спору. Зазначене клопотання він подав після того, як рішення суду господарської юрисдикції за відповідним позовом набрало законної сили.

Представник відповідача підтримав в судовому засіданні заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивачів на користь відповідача судових витрат. При цьому представник відповідача підтримав доводи, якими ця заява обґрунтована та заперечував проти доводів представника позивача з підстав їхньої неспроможності, оскільки ще з 01.10.2020р., коли Червонозаводським районним судом м.Харкова було винесено ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі №646/5454/20, позивачам було відомо, що ця справа відноситься до юрисдикції господарського суду.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши доводи заяви представника відповідача та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Положеннями частини 5 статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У постанові від 12.05.2020р. у справі №464/104/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України. Але таке право не є абсолютним. Суд може обмежити реалізацію цього права, зокрема, для забезпечення розгляду справи у суді належної юрисдикції, а також у порядку, встановленому статтею 44 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Велика Палата ВС зробила наступний висновок: якщо відсутні підстави вважати, що позивач чинив необґрунтовано, звертаючись до суду за правилами цивільного судочинства, то оскільки частина п`ята статті 142 ЦПК України передбачає право відповідача у випадку закриття провадження у справі заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок саме необґрунтованих дій позивача, то на підставі вказаного припису не можна витрати відповідача на професійну правничу допомогу компенсувати за рахунок позивача (також пункти 44 і 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 640/1029/18).

Так, у постанові від 18.12.2019р.у справі №640/1029/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції, частиною першою статті 4 ЦПК України. Суд може обмежити реалізацію цього права, зокрема, у порядку, встановленому статтею 44 ЦПК України. Проте суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, не встановив факт зловживання позивачем його процесуальними правами.

Велика Палата Верховного Суду не погодилася з доводами відповідача про необґрунтованість дій позивача, виражених у «свідомому» поданні «безпредметного позову до суду неналежної юрисдикції», яка була підтверджена фактом закриття провадження у справі судом першої інстанції. ВП ВС вказала, що оскільки закриття провадження у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмета спору, ні свідоме порушення позивачем правил суб`єктної юрисдикції, то немає підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Ухвалою суду від 26.04.2021р. про закриття провадження у цій справі не було встановлено факту необґрунтованості дій позивача у зв`язку з поданням вищевказаного позову.

Що стосується доводів представника відповідача, що позивачі заздалегідь усвідомлюючи, що цей спір відноситься до господарської юрисдикції, подали позов до Червонозаводського районного суду м.Харкова, що свідчить про необґрунтованість їхніх дій, то такі доводи є помилковими.

Так, не є тотожними чи подібними предмет спору у цій справі та предмет спору у справі №646/5454/20 за позовною заявою про зобов`язання провести загальні збори, у відкритті провадження в якій було відмовлено ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.10.2020р.

Закон не містить чіткого правила для визначення предметної юрисдикції такої категорії спорів, які є похідними від корпоративних, а саме спорів щодо визнання достовірними відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань про засновників юридичної особи обслуговуючого кооперативу.

Відповідної усталеної однозначної судової практики щодо такої категорії справ не існує.

Отже, складність питання визначення предметної юрисдикції цієї категорії справ обумовила відкриття цим судом провадження у цивільній справі.

Приймаючи 26.04.2021р. рішення про закриття провадження у справі, суд не послався на тотожність чи подібність правовідносин у цій справі та у справі №646/5454/20, а виходив з системного аналізу положень п.3 ч.1 ст.20 ГПК України, а також критеріїв визначення юрисдикції спорів, які викладені у вищевказаних постановах Верховного Суду від 22.08.2018р. у справі № 805/4505/16-а, від 04.09.2018р. у справі №904/5857/17, від 28.11.2018р. у справі №815/3490/16.

При цьому відповідач не оскаржував ухвалу суду про відкриття провадження у цій справі з питання недотримання судом правил предметної юрисдикції. Крім того, представники позивача покладалися на розсуд суду під час розгляду клопотання представника позивачів про закриття провадження у справі.

У даному випадку судом не встановлено безперечних фактів свідомого порушення позивачем правил предметної юрисдикції під час звернення з позовом до суду.

Таким чином немає очевидних, поза всяким розумним сумнівом, підстав вважати, що, звертаючись з цим позовом саме до місцевого суду загальної юрисдикції, позивачі діяли необґрунтовано.

За таких обставин відсутні підстави, встановлені ч.5 ст.142 ЦК України, для ухвалення додаткового рішення про солідарне стягнення з позивачів на користь відповідача судових витрат у цій цивільній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.142, 258-261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити в прийнятті додаткового рішення за заявою представника відповідача - голови Обслуговуючого кооперативу «Москалівський гаражник» К.В.Герасимова - про ухвалення додаткового рішення про солідарне стягнення з позивачів на користь відповідача судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Москалівський гаражник», третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради,- про визнання достовірними відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань про засновників юридичної особи обслуговуючого кооперативу «Москалівський гаражник».

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга може бути подана як через Червонозаводський районний суд м.Харкова, так і безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження, якщо її не було оскаржено, або за результатами апеляційного розгляду.

Суддя І.С.Блага