Справа № 464/6120/20
пр.№ 2/464/565/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/6120/20

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСАН-АГРО»

вимоги: стягнення коштів

представники учасників справи:

позивача - адвокат Воробець С.І.

відповідача - адвокат Пашніна А.В.

Обставини справи

Адвокат Воробець С.І. від імені та в інтересах позивача звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 5 226 033,10 грн, з яких: 1 230 600 грн вихідної допомоги; 3 390 220 грн компенсації за невикористану відпустку; 605 213,10 грн середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні, покликаючись на порушення трудових прав.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року позов було прийнято до розгляду з відкриттям провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначенням у підготовче засідання.

Одночасно клопотання про витребування доказів, яке не відповідає вимогам ч.2 ст.84 ЦПК України, у порядку ч.4 ст.183 ЦПК України повернуто заявнику (позивачу/представнику позивача) без розгляду.

Відповідач позов не визнав з підстав самовільного затвердження позивачем штатних розкладів та підвищення заробітної плати і збільшення відпустки без погодження із загальними зборами товариства. Указане викладено у відзиві на позов, поданому представником відповідача.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що правомірність позовних вимог ґрунтується на письмових доказах, наявних у справі.

У запереченнях представник відповідача просить врахувати, що вимоги позивача не узгоджуються із положеннями Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», статуту товариства.

Позивачем збільшено позовні вимоги та згідно із відповідною заявою станом на 22 березня 2021 року просить стягнути з відповідача на користь позивача 6 167 475,70 грн, з яких: 1 230 600 грн вихідної допомоги; 3 390 220 грн компенсації за невикористану відпустку; 1 546 655,70 грн середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 23 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Прийнято заяву про збільшення позовних вимог та відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

При розгляді справи у судових засіданнях представник позивача позов підтримав, а представник відповідача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду через систему EASYCON проти такого заперечила в повному обсязі.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Установлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем ТзОВ «РОСАН-АГРО», звідки 03 серпня 2020 року звільнений з посади генерального директора у зв`язку із п.5 ст.41 КЗпП України на підставі рішення учасника № 03-08/20 ТОВ «РОСАН-АГРО» від 03 серпня 2020 року.

У ст.41 КЗпП України визначені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов Крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб - п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Саме з даної підстави позивача звільнено з роботи, про що свідчать: рішення учасника № 03-08/20 ТОВ «РОСАН-АГРО» від 03 серпня 2020 року - Акціонерного товариства «Ґобарто» (володіє 100% частки у статутному капіталі відповідача), наказ (розпорядження) № РА00000079 від 03 серпня 2020 року та записи у трудовій книжці позивача (копії даних документів наявні у матеріалах справи).

За положеннями ст.44 КЗпП України у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно із відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідку сформовано засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 30 жовтня 2020 року) доходи позивача з січня по липень 2020 року (перед звільненням) становлять по 205 100 грн щомісячно.

Таким чином вихідна допомога, яка б повинна була бути виплачена позивачу, при звільненні становить 1 230 600 грн (205 100 грн * 6 місяців).

Твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу вихідної з огляду на Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» є безпідставними.

Дійсно ч.8 ст.42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що порушення посадовою особою обов`язків, передбачених частинами другою, четвертою, шостою і сьомою цієї статті, є підставою для розірвання товариством договору (контракту) з такою особою без виплати компенсації.

Водночас позивача звільнено у зв`язку із припиненням повноважень посадових осіб, що передбачено п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України. При припиненні трудових відносин з даної підстави положення ч.8 ст.42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» не застосовується.

Також суд звертає увагу на суперечливість і непослідовність доводів відповідача в цій частині, адже генеральним директором ТОВ «Росан-Агро» Труновим Д.К. 15 вересня 2020 року видано наказ за № РА-02/09/008-ОД щодо здійснення виплати позивачу вихідної допомоги в розмірі 6-місячного середнього заробітку відповідно до п.5 ст.41 КЗпП України. Указане спростовує доводи відповідача про неналежність позивачу вихідної допомоги при звільненні.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, розглядаючи які ураховує таке.

За положеннями ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно із розрахунком позивача компенсація за 503 дні невикористаної відпустки становить 3 390 220 грн. Указаний розмір компенсації відповідачем жодним чином не заперечено і такий береться судом.

Відповідачем же заперечується самовільне збільшення позивачем щорічної відпустки до 45 днів, що суперечить статуту товариства.

Наказом від 01 червня 2004 року генерального директора ТОВ «Росан-Агро» ОСОБА_1 за № 06-К1/06а встановлено йому щорічну відпустку в кількості 45 календарних днів, починаючи з 01 червня 2004 року.

Водночас відповідачем надано суду статути ТОВ «Росан-Агро» затверджені загальними зборами учасників, протоколи від 23 квітня 2007 року, 10 жовтня 2016 року, 02 жовтня 2017 року . Отже, такі докази як статути відповідача за 2007, 2016, 2017 роки не відповідають критеріям належності та достовірності (ст.ст.77, 79 ЦПК України), адже з таких неможливо встановити умови порядок встановлення відпусток на час винесення наказу 01 червня 2004 року, адже погіршення становище особи є неприпустимим.

Суд звертає увагу на те, що позивача згідно із протоколом зборів № 47/1 від 01 червня 2004 року затверджено на посаді генерального директора і в цей же день ним винесено наказ про збільшення строку відпустки. Тому сумнівним є той факт, що учасник/учасники товариства не могли не знати чи довідатися про наявність у генерального директора протягом 16 років такого строку відпустки. У ч.2 ст.97 ЦК України визначено, що органами управління товариством є загальні збори його учасників. Самоусунення вказаних осіб від своїх обов`язків не тягне за собою автоматичне відхилення судом до уваги згаданого наказу.

У матеріалах справи відсутні докази, що відповідач, який вважає свої права порушеними та користується правовою допомогою адвоката, до даного часу вживав відповідні заходи, передбачені законодавством щодо відновлення, на його думку, своїх прав. Наказ від 01 червня 2004 року є чинним та ніким не оспорюється.

Викладені обставини свідчать про необґрунтованість тверджень відповідача та підставність вимог позивача про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, кількість яких згідно з наказом відповідача від 03 серпня 2020 року за № РА00000079, що не скасований, становить 503 дні, що підтверджує і сам представник відповідача.

Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні, то спірні відносини врегульовано ст.ст.116, 117 КЗпП України.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (ч.1 ст.116 КЗпП України).

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст.117 КЗпП України).

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 22 березня 2021 року в розмірі 1 546 655,70 грн позивачем проведено з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 8 лютого 1995 року.

За п.8 наведеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно із відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідку сформовано засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 30 жовтня 2020 року) доходи позивача за останні два місяці перед звільненням - червень-липень 2020 року становили по 205 100 грн, станом на 22 березня 2021 року кількість днів затримки виплати належних сум звільненому працівникові становила 230, середньоденна заробітна плата позивача перед звільненням становила 6724,59 грн.

Оскільки наведений розрахунок відповідачем не оспорено та не спростовано, власного розрахунку не надано, а отже такий приймається судом до уваги як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1 546 655,70 грн (6724,59 грн/день х 230 днів = 1 546 655,70 грн).

При запереченні позову у повному обсязі відповідач покликався на неправомірність самовільного підвищення, без погодження із Загальними зборами товариства, заробітної плати з 01 травня 2018 року (30 000 грн) в порушення вимог п.9.6 статуту товариства в редакції від 2017 року, за яким товариство встановлює форми, системи та розміри оплати праці, а також інші види доходів працівників на основі затверджених Виконавчим органом Організаційної структури та Штатного розкладу. Оплата праці та інші засади праці Генерального директора визначаються Загальними зборами. Первісно генеральному директору ОСОБА_1 встановлено посадовий оклад в розмірі 14 725,00 грн.

Згідно із затвердженими штатними розписами посадовий оклад генерального директора поступово збільшувався і з 01 січня 2020 року становив 205 100 грн.

Натомість у згаданому пункті статуту йдеться тільки про визначення Загальними зборами засад оплати праці, про конкретний розмір заробітної плати, як і про його погодження, не згадується. Тому суд уважає, що наведене положення статуту не перешкоджало позивачу як генеральному директору у встановленому порядку затверджувати штатні розклади.

Суд повторює, що відповідач до даного часу не вжив жодних заходів щодо оскарження таких дій позивача, докази звернення до відповідних органів щодо вжиття заходів державного нагляду/контролю за додержанням законодавства про працю відсутні. Учасник (власник) очевидно не міг не знати про таке суттєве підвищення заробітної плати директора. Не ґрунтується на вимогах ст.62 Конституції України і твердження про вчинення позивачем перевищення службових повноважень, адже особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Жодного вироку щодо позивача суду не надано.

Накази генерального директора ТзОВ «Росан-Агро» від 14 вересня 2020 року за № РА-02/09/007-ОД та від 15 вересня 2020 року № РА-02/09/008-ОД щодо проведення позивачу нарахувань на підставі наданої власником товариства АТ «ГОБАРТО» інформації щодо погоджених умов праці колишньому директору не ґрунтується на положеннях КЗпП України, адже в односторонньому порядку суттєво погіршує становище колишнього працівника, що є неприпустимим, дії відповідача не відповідають таким критеріям як справедливість, добросовісність та розумність.

Твердження відповідача щодо виплати позивачу компенсації відпустки, вихідної допомоги, компенсації невиплаченої зарплати є непереконливими, оскільки згідно із меморіальним ордером № 2389 від 15 вересня 2020 року № 2389 при перерахуванні позивачу 317 225,73 грн у призначенні платежу зазначено «ЗП при звільненні за 08-09.2020, компенс.невик.відпустки, невиплаченої з/п та вихідної допомоги ТзОВ «Росан-Агро». Виплати не деталізовано, а розрахункова відомість за серпень 2020 року (хоча виплата відбулась у вересні 2020 року) без підпису генерального директора відповідача не є належним доказом нарахування указаних сум. Накази відповідача від 14 вересня 2020 року та 15 вересня 2020 року містить лише розпорядження нарахування позивачу сум з певних критеріїв і не містить розрахунків у певних визначених розмірах. У зв`язку із відсутністю належних та достовірних доказів виплати позивачу конкретних виплат згадані розміри не беруться судом до уваги.

Таким чином, виходячи із принципу диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів, оцінюючи аргументи сторін та докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Цивільне право позивача порушено та підлягає захисту, адже встановлено порушення трудових прав та законодавства про оплату праці саме відповідачем. Інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи, суд не встановив.

Судові витрати

У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 10510,00 грн судового збору. Повернення сплаченої суми судового збору у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, здійснюється у відповідності із Законом України «Про судовий збір».

у х в а л и в :

позов задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСАН-АГРО» на користь ОСОБА_1 1 230 600 грн вихідної допомоги, 3 390 220 грн компенсації за невикористану відпустку та 1 546 655 грн 70 коп середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні, а всього 6 167 475 (шість мільйонів сто шістдесять сім тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень 70 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСАН-АГРО» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 10510 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСАН-АГРО», ІКЮО 30425351, с.Підгороддя Рогатинського району Івано-Франківської області.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати за заявою (клопотанням) представника позивача, на 14.30 год 14 травня 2021 року.

Встановити позивачу/представнику позивача строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат - 7 днів з направленням таких іншщим учасникам справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 травня 2021 року.

Суддя О.В.Тімченко