справа № 489/6287/19 провадження №2/489/1248/21
РІШЕННЯ

Іменем України

11 травня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за безоплатне користування земельною ділянки

встановив:

У листопаді 2019 року Миколаївська міська рада звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів в сумі 53289,16 грн. за безоплатне користування земельною ділянкою площею 1401 кв.м по АДРЕСА_1 та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову посилається на те, що на підставі пункту 16 розділу І рішення Миколаївської міської ради від 04.03.2010 № 44/34 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 1401 кв.м, у т.ч. 131 кв.м під тимчасовою забудовую, 1270 кв.м під проїздами, проходами та площадками, за рахунок земель міста, ненаданих у власність або користування, зарахувавши їх до земель комерційного використання, для обслуговування майданчика сипучих матеріалів по АДРЕСА_1 та передано вказану земельну ділянку відповідачу ОСОБА_1 в оренду на 5 років, що оформлено договором оренди землі від 31.05.2010 № 7592. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 26.07.2006 по 27.06.2017 право власності на нерухоме майно належало відповідачу. За період з 01.05.2016 до 05.09.2017 відповідач не сплачував орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою, чим порушені права міської ради як органу місцевого самоврядування та власника земельної ділянки щодо неодержання доходів за час тимчасового безоплатного її використання відповідачем без правовстановлюючих документів

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.09.2020 позовні вимоги Миколаївської міської ради задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.01.2021 заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 04.03.2021 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів та продовжено строк розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Від відповідача 24.02.2021 надійшов до суду відзив на позов в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог через його безпідставність та необгрунтованість. Вказав, що жодна з доданих до позову копій документів не засвідчена в установленому законом та інструкції з діловодства діючої в міській раді, а тому додані до позову докази є недопустимими. Наданий позивачем договір оренди землі від 31.05.2010 № 7592 не містить підписів та печатки сторін та його оригінал відсутній у відповідача. Розрахунок збитків, нанесених Миколаївській міській раді та нарахована суму є незаконними, так як складені особою, повноваження якої не підтверджено жодним документом. А суми нормативної грошової оцінки земельної ділянки, відповідно до даних Держгеокадастру, не відповідають даним розрахунку. Також викликає сумнівів склад комісії про визначення та відшкодування збитків власника землі та землекористувачам, на яку відповідача не запрошували. Нарахування збитків став лист Головного управління ДФС у Миколаївській служби від 23.04.2019, при тому що з позовом міська рада звернулася до суду 22.11.2019, майже через сім місяців, внаслідок чого могла змінитися ситуація. Як пам`ятає відповідач, в липні 2019 він проводив оплату орендної плати в розмірі 3000,00 грн, але квитанція не збереглася та він звернувся з питання уточнення проплати до Головного управління ДФС у Миколаївській служби, але відповідь на його запит не надходила.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що пунктом 16 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 04.03.2010 № 44/34 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 1401 кв.м., у тому числі 131 кв.м. під тимчасовою забудовою, 1270 кв.м. під проїздами, проходами та площадками, за рахунок земель міста, ненаданих у власність або користування, зарахувавши їх до земель комерційного використання, для обслуговування майданчика сипучих матеріалів по АДРЕСА_1 та передано вказану земельну ділянку відповідачу ОСОБА_1 в оренду на 5 років.

На підставі вказаного рішення було укладено договір оренди землі від 31.05.2010 № 7592, за яким ОСОБА_1 передано в оренду на 15 років земельну ділянку площею 1401 кв.м. для майданчика сипучих матеріалів по АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 26.07.2006 до 05.09.2017 право власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 ) належало відповідачу та в подальшому ним було відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2017 іншим особам.

Як слідує з матеріалів справи з 01.05.2016 по 05.09.2017 відповідачем не сплачувалась орендна плата за користування земельною ділянкою комунальної власності загальною площею 1401 кв.м. для обслуговування нерухомого майна по АДРЕСА_1 , чим порушені права Миколаївської міської ради як органу місцевого самоврядування та власника земельної ділянки щодо неодержання доходів за час тимчасового використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, що підтверджується листом МУ ГУ ДФС у Миколаївській області від 23.04.2019 № 583/9/14-29-50-05.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами статями 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами першою, другою статті 83 Земельного кодексу України землі, належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Статтю 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

За положеннями Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Підставами припинення права користування земельною ділянкою, відповідно до пункту «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) дійшла правового висновку, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини та наведені норми Земельного кодексу України і правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки до відчуження нежитлових приміщень, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України, оскільки для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15 (провадження № 3-1348гс16), від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і № 922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

Згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 Земельного кодексу України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 (далі - Порядок № 284).

Пункт 3 Порядку № 284 встановлює, що відшкодуванню підлягають інші збитки власників землі, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. А під неодержаним доходом розуміється, зокрема, дохід, який міг би одержати власник землі із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття.

За таких обставин на відповідача закон покладає обов`язок з сплати орендної плати за період користування землею, яка належить до комунальної форми власності і була передана йому в оренду та на якій було розташоване належне йому нерухоме майно до відчуження такого майна іншим особам.

Про необхідність вжиття заходів з погашення заборгованості по сплаті орендної плати за період безоплатного користування землею Миколаївська міська рада повідомила ОСОБА_1 листом від 19.06.2018 № 1307/020201-22/11/14/18, направлення якого на адресу останнього підтверджується квитанцією поштового зв`язку.

Так як заборгованість в добровільному порядку погашено не було її розмір в сумі 53289,16 грн. було розраховано позивачем за формулою договору оренди за період з 01.06.2016 до 05.09.2017 та направлено відповідачу запрошення на засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власника землі та землекористувачам, що підтверджується листом від 22.05.2019 № 2382/02.02.02-22/11/14/19.

У подальшому, заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою площею додатково визначена як збитки, які оформлені актом комісії з визначення та відшкодування збитків власниками землі та землекористувачами від 12.06.2019, на засідання якої відповідач не з`явився. Акт комісії затверджено рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09.08.2019 № 873.

Копії акту комісії з визначення та відшкодування збитків власниками землі та землекористувачами та рішення виконкому міської ради для виконання було направлено відповідачу листом від 21.08.2019 № 4387/020201-11/11/14/19.

Таким чином, враховуючи не погашення відповідачем збитків за період безоплатного користування земельною ділянкою позовні вимоги міської ради є правовірними, а розмір заподіяних збитків доведеним, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Доводи відповідача, які викладені у відзиві на позов, суд вважає безпідставними, оскільки додані до позовної заяви письмові докази завірені представником позивача; договір оренди землі, який було укладено з відповідачем, хоча і не містить підпису та печаток сторін, але факт укладення такого договору відповідач не оспорює, крім того договір було зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 31.05.2010; розмір збитків позивачем розраховано у відповідності до законодавства та їх розмір належними і допустимими доказами відповідачем не спростовано, а його посилання часткове погашення заборгованості в липні 2019 року жодними доказами не підтверджено; розрахунок збитків проведено повноважною особою; щодо рішення комісії з визначення та відшкодування збитків власника землі та землекористувачам то про засідання комісії відповідач повідомлявся засобами поштового зв`язку, що підтверджується наявними у справі доказами, а відсутність одного із членів складу комісії не підтверджена жодними доказами.

Так як позовні вимоги задоволено повністю, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Миколаївської міської ради про стягнення коштів за безоплатне користування земельною ділянки задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївської міської ради 53289,16 грн. за безоплатне користування земельною ділянкою площею 1401 кв.м. по АДРЕСА_1 , а також 1921,00 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Миколаївська міська рада, , місцезнаходження: м. Миколаїв, вул.Адміральська,20;

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса для листування: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено 11.05.2021.

Суддя І.В.Коваленко