Провадження № 2/582/97/21
Справа № 582/134/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2021 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Петен Я.Л.,

за участю секретаря - Климась С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Недригайлів за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Хоружівка", м. Харків, до ОСОБА_1 , с. Хоружівка, Роменського (Недригайлівського) району Сумської області, про розірвання договору купівлі-продажу майнового паю,

У С Т А Н О В И В :

26 лютого 2021 року представник позивача - адвокат Гурнак С.О. звернулась до суду з цим позовом та просить суд ухвалити рішення, яким розірвати договір купівлі-продажу майнового паю б/н, укладеного 14 листопада 2010 року між власником майнового паю ОСОБА_1 (відповідач) та ТОВ Агрофірмою "Хоружівка" (позивач).

На обґрунтування позову вказує, що 14.11.2010 між власником майнового паю ОСОБА_1 (продавець) та ТОВ Агрофірма «Хоружівка» (покупець) укладено договір купівлі-продажу майнового паю, за умовами якого продавець продає належний йому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії СУ-Х-17 № 0037, виданого 29.03.2002 Хоружівською сільською радою, майновий пай номінальною вартістю 18808,00 грн, а покупець його купує і сплачує зазначену суму продавцеві до 01.01.2020 продукцією або послугами за домовленістю сторін. Позивач вважає, що предмет договору купівлі-продажу майнового паю від 14.11.2010, який є істотною умовою договору, не відповідає фактичній номінальній вартості майнового паю на момент його укладення, оскільки за даними бухгалтерського обліку ТОВ Агрофірма «Хоружівка» станом на 14.11.2010, номінальна вартість майнового паю становила 13046,00 грн. Крім того, позивач вважає, що відповідачем істотно порушені умови укладеного між сторонами договору щодо не надання позивачу до його екземпляра договору оригіналу свідоцтва про право власності на майновий пай, а також щодо не звернення відповідача з вимогою про надання йому продукції чи послуг, що позбавило можливості позивача виконати свої зобов`язання за договором. В результаті укладення договору купівлі-продажу покупець мав намір отримати майнове право, а у зв`язку з вказаними порушеннями з боку продавця, ТОВ АФ «Хоружівка» була позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору, у зв`язку з чим позивач вважає, що наявні підстави для розірвання договору. На підставі викладеного, представник позивача і звернулась з позовом до суду про розірвання договору купівлі-продажу майнового паю.

Представник позивача - адвокат Гурнак С.О. у судове засідання не прибула, надала на адресу суду заяву про проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позові (а.с. 49).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Валюх Ю.В. у судове засідання не прибули, останній надав на адресу суду заяву про проведення судового засідання без участі його та відповідача, позовні вимоги не визнає. Зазначає, що позивач ТОВ АФ "Хоружівка" таким чином намагається уникнути виконання договірних зобов`язань та не виконувати рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 26.03.2021, яким на користь відповідача стягнуто заборгованість з позивача по спірному договору (а.с. 50).

Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 14.11.2010 між власником майнового паю ОСОБА_1 , як продавцем, з однієї сторони, та ТОВ Агрофірма «Хоружівка», як покупцем, в особі директора Осадчого Г.М., з другої сторони, укладено договір купівлі продажу майнового паю, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує належний продавцеві майновий пай номінальною вартістю 18808,00 грн. Право власності продавця на майновий пай засвідчене свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії СУ-Х-17 № 0037, виданим Хоружівською сільською радою Недригайлівського району (п. 1). Вартість продажу вказаного в п. 1 майнового паю визначена сторонами в розмірі 18808,00 грн. Покупець сплачує зазначену суму продавцеві до 1 січня 2020 року продукцією, послугами, за домовленістю сторін (п. 2). При порушенні терміну сплати платежів, передбачених п. 2, покупець сплачує продавцеві неустойку в розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочки (п. 3). Взаємовідносини сторін, не-врегульовані цим-договором, регулюватимуться чинним законодавством (п. 4). Покупець набуває право власності на майновий пай продавця і на всі права, які посвідчуються свідоцтвом про право власності на майновий пай, після сплати 50% вартості майнового паю, визначеного в пункті 2 договору (п. 5). Договір складено в трьох оригінальних примірниках, по одному для продавця, покупця та Хоружівської сільської ради (п. 6). Додаток: Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) (до примірника покупця), видане Хоружівською сільською радою 29 березня 2002 року (а.с. 17).

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою позивача. Умови щодо розірвання договору сторонами, відповідно до його змісту, не визначались.

Право власності на майновий пай ОСОБА_1 засвідчене свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії СУ-Х-17 № 0037, виданим Хоружівською сільською радою Недригайлівського району 29.03.2002 (а. с. 18).

Відповідно до наявних в матеріалах справи заяв, ОСОБА_1 02.11.2007 та 29.11.2008, тобто до укладення договору купівлі-продажу майнового паю (14.11.2010), звертався до позивача із заявами щодо продажу йому продукції в рахунок зменшення майнового паю. У вказаних заявах не конкретизовано стосовно якого майнового паю йде мова (а. с. 20).

За даними бухгалтерського обліку позивача, після надання відповідачу продукції та послуг на зменшення майнового паю, до укладення договору між сторонами (остання дата 30.06.2010), станом на 25.02.2021 у позивача наявна заборгованість перед ОСОБА_1 у розмірі 13046,00 грн. У вказаному витязі по рахунку № 686 від 01.01.2003 до 25.02.2021 ( ОСОБА_1 ) не зазначено на зменшення якого саме майнового паю відбувались проводки, враховуючи, що вони здійснювались до укладення договору купівлі-продажу майнового паю від 14.11.2010 (а. с. 19).

Також у рішенні Недригайлівського районного суду Сумської області від 26.03.2021 у справі № 582/1158/20 встановлено, що ТОВ АФ «Хоружівка» в рахунок майнового паю ОСОБА_1 було видано продукцію на суму 5292,00 грн., а залишок боргу становить 13046,00 грн. (а. с. 38-39).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 656 ЦК України визначено, шо предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

До розірвання договору купівлі-продажу майнового паю застосуються загальні правила щодо порядку розірвання договору, визначені положеннями Цивільного Кодексу України.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору

Отже, однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

З аналізу змісту статті 651 ЦК України слідує, що йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Крім того, оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суд повинен встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Із вказаного слідує, що для встановлення можливості розірвання спірного договору необхідно визначити чи були допущені відповідачем саме істотні порушення умов такого договору, чи наявна шкода і її розмір внаслідок дій чи бездіяльності ОСОБА_1 , а також співвіднести очікуваний результат від укладеного договору та фактичні обставини внаслідок неналежного його виконання.

Таким чином, звертаючись із позовними вимогами щодо розірвання договору, на позивача покладається обов`язок зазначити істотні порушення умов спірного договору та шкоду, яка завдана йому відповідачем.

Позивачем, як істотні порушення умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу майнового паю від 14.11.2010 зазначені не надання відповідачем позивачу оригіналу свідоцтва про право власності на майновий пай, а також не вчинення відповідачем активних дій, таких як направлення вимог та заяв щодо потреби тієї чи іншої продукції чи послуги, у зв`язку з чим позивач вважає, що був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання за договором, а також був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору, а саме на набуття майнових прав.

Суд зауважує, що у договорі купівлі-продажу від 14.11.2010 визначено, що додатком до примірника договору покупця є свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат). Проте не визначено чи копія чи оригінал, як і не передбачено обов`язку продавця передати покупцю оригінал свідоцтва при укладенні договору. Крім того, передання чи не передання покупцю станом на день укладення договору саме оригіналу свідоцтва продавцем ніяким чином не впливає на права і обов`язки покупця, оскільки згідно п. 5 договору покупець набуває право власності на майновий пай продавця і на всі права, які посвідчуються свідоцтвом про право власності на майновий пай після сплати 50% вартості майнового паю, визначеного у п. 2 договору (18808,00/2=9404,00). Саме по собі свідоцтво про право власності на майновий пай, як документ і як додаток до договору, а також його передання позивачу при укладенні договору, не має наслідком виникнення у позивача права власності на майновий пай за договором купівлі продажу від 14.11.2010, з урахуванням п. 5 договору. Свідоцтво про право власності на майновий пай засвідчує право власності продавця на майновий пай. Тому не передання саме оригіналу свідоцтва відповідачем позивачу при укладенні договору, не є істотним порушенням у розумінні ст. 651 ЦК України, яке могло б мати наслідком розірвання договору.

Також судом відхиляються доводи позивача стосовно істотного порушення умов договору відповідачем такого як не вчинення останнім активних дій, таких як направлення вимог чи заяв щодо потреби певної продукції або ж послуги, оскільки умовами договору від 14.11.2010 взагалі не передбачено таких зобов`язань відповідача та умов як необхідність направлення відповідачем позивачу вимог чи заяв щодо його потреб у продукції чи послугах і залежності від цього можливості позивача виконання своїх зобов`язань щодо сплати. Фактично представником позивача на власний розсуд здійснюється тлумачення абз. 2 п. 2 договору, відповідно до якого покупець сплачує суму, визначену договором продавцеві до 01.01.2020 продукцією або послугами за домовленістю сторін. Вказаний пункт не містить обов`язку продавця вимагати чи заявляти про його потреби у продукції чи послугах. Натомість саме в інтересах позивача є сплата визначеної договором суми, зокрема 50 % вартості майнового паю, з метою набуття права власності на нього (п. 5). Таким чином позивач ніяким чином не був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору при належній оплаті 50% вартості майнового паю продукцією або послугами відповідачу.

Таким чином суд доходить висновку, що позивачем не доведено істотних порушень умов договору відповідачем, у розумінні ст. 651 ЦК України, які б мали наслідком розірвання договору купівлі-продажу від 14.11.2010.

Також позивачем, на обґрунтування вимог щодо розірвання договору, зазначено, що предметом договору визначено майновий пай номінальною вартістю 18808,00 грн., а за даними обліку позивача на день укладення договору номінальна вартість майнового паю становила 13046,00 грн. Проте, з урахуванням положень частини першої статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу, відповідно до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, сторони не були позбавлені можливості на день укладення договору дійти згоди щодо вартості майнового паю з урахуванням, за наявності, певних проплат та даних обліку позивача. Відповідно до п. 2 договору від 14.11.2010 вартість майнового паю визначена сторонами в розмірі 18808,000 грн., про що здійснено відповідний запис. Протягом більше десяти років, з 14.11.2010 у позивача не виникало будь яких заперечень щодо предмету договору та щодо вартості майнового паю, в тому числі і станом на день укладення договору, при повній обізнаності щодо даних свого бухгалтерського обліку. Тому ці твердження позивача на підтвердження вимог щодо розірвання договору визнаються судом необґрунтованими.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Тобто розірвати можна лише договір, який діє та строк/термін дії якого не закінчився.

При цьому, п. 2 договору визначено, що покупець сплачує продавцеві 18808,00 грн. до 01.01.2020. Отже, строк дії договору купівлі-продажу від 14.11.2010 закінчився 01.01.2020. Проте, з позовною заявою про розірвання договору від 14.11.2010 позивач звернувся до суду у лютому 2021 року, тобто після закінчення строку дії цього договору.

Таким чином, у зв`язку з не доведенням позивачем істотного порушення умов договору з боку відповідача, а також, враховуючи закінчення строку дії договору на момент звернення позивача до суду з вимогою про його розірвання, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору залишаються за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Хоружівка", м. Харків, до ОСОБА_1 , с. Хоружівка Роменського (Недригайлівського) району Сумської області, про розірвання договору купівлі-продажу майнового паю, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Сумського апеляційного суду у встановленому законом порядку.

Повне рішення складене 11.05.2021 (08.05.2021 - 10.05.2021 вихідні).

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : Я. Л. Петен