Номер провадження: 22-ц/813/2265/21
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13.07.2020 року за позовною заявою ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування записів про право власності, поновлення відомостей про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2019 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування записів про право власності, поновлення відомостей про право власності, в якій позивач просив суд:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48672929 від 13.09.2019 року, 14:39:18, винесене державним реєстратором Комунальне підприємство "Агенція реєстраційних послуг" Манюта Сергієм Васильовичем, відповідно до якого за ТОВ «ФК «Вектор плюс» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- скасувати реєстраційний запис про право власності: 33216636 дата, час державної реєстрації: 10.09.2019 року, 13:33:48, що здійснений державним реєстратором Комунальне підприємство "Агенція реєстраційних послуг" Манюта Сергієм Васильовичем, відповідно до якого за ТОВ «ФК «Вектор плюс» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- скасувати реєстраційний запис про державну реєстрацію іпотеки на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48672929 від 13.09.2019 року, 14:39:18 за іпотекодержателем: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС», щодо предмета іпотеки квартири АДРЕСА_1 ;

- поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , що передували скасованим записам;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

13 липня 2020 року рішенням Київського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Калініченко Л.В.) позов ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування записів про право власності, поновлення відомостей про право власності задоволено частково. А саме, скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №33216636, зареєстрований 10.09.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48672929 від 13.09.2019 року, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс». У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Встановлено порядок виконання рішення, відповідно до якого рішення суду, після набрання законної сили, є підставою для поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . З Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» () на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати зі сплати судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

17 серпня 2020 року до Київського районного суду м. Одеси засобами поштового зв`язку надіслано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2020 року. Апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та самостійно додав підстави позову та поклав їх обґрунтуванням для задоволення позовних вимог. Апелянт вважає, що у спірних правовідносинах, державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, а тому має місце публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів. Крім того, доводи позивача в частині щодо порушення порядку державним реєстратором державної реєстрації не можуть бути підставою для задоволення позову у даній цивільній справі. Апелянт просить скасувати рішення Київського районного суду міста Одеси від 13 липня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача. Скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2019 року по справі №947/28651/19, якою було вжито заходи забезпечення позову до подання до суду позовної заяви (арешт на квартиру АДРЕСА_1 ).

27.04.2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Позивачка зазначає, що доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Позивач зазначає, що договір, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ ФК «Вектор Плюс» є по правовій природі договором факторингу. Позивач зазначає, що діяльність з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями. Також позивачка зазначає, що ТОВ ФК «Вектор Плюс» не видавалась НБУ генеральна та або індивідуальна ліцензія на право здійснення операцій з іноземною валютою. Тому позивач просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

В судовому засіданні 29.04.2021 року позивач проти апеляційної скарги заперечувала.

Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Фінансова компанія «Вектор Плюс» проведена державним реєстратором без дотримання положень статей 18, 22 та 27 Закону № 1952-IV, зокрема без встановлення державним реєстратором завершення тридцятиденного строку з моменту отримання вимоги іпотекодавцем, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки; спірна квартира виступає, як забезпечення зобов`язань громадянки України - ОСОБА_1 за споживчим кредитом, наданим їй кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті. Так суд дійшов висновку, що спірна квартира АДРЕСА_1 , яка не перевищує 140 кв.м., яка використовується позивачкою як місце постійного проживання, у якої у власності відсутнє інше нерухоме житлове майно, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», враховуючи що кредит є споживчим і наданий в іноземній валюті. З огляду на що у державного реєстратора прав на нерухоме майно КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Суд зазначив, що належним способом захисту права або інтересу позивача є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, оскільки рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, то вирішив відмовити в задоволенні позовної вимоги.

Одночасно суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію іпотеки, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48672929 від 13.09.2019 року, 14:39:18, за іпотекодержателем щодо предмета іпотеки, оскільки позивачем жодним чином не обґрунтовано зазначену вимогу, допущенні порушення під час внесення вказаного запису.

Також суд вирішив встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого рішення суду є підставою для поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №190949644 від 29.11.2019 року, яка була направлена до суду разом з копією реєстраційної справи № 101 спірної квартири на виконання ухвали про витребування доказів, у ОСОБА_1 відсутнє зареєстроване на праві власності нерухоме майно, крім спірної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 60,7 кв.м., яка була перереєстрована за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (а.с. 143-144). Крім того, в матеріалах справи наявна довідка №98, видана ОСББ «Левітана 119 І КО» 18.11.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 (відповідальний) з 09.06.2004 року, а також ОСОБА_2 (донька) з 09.06.2004 року, ОСОБА_3 (донька) з 09.06.2004 року та ОСОБА_4 (онук) з 13.07.2008 року зареєстровані та мешкають у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 23).

З огляду на вказане апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження відсутності у позивача іншого житла. Доказів, на підтвердження протилежного, відповідачем до суду надано не було.

Щодо способу захисту та підстав для звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Визначальним аспектом при вирішенні справи є саме встановлення сутності матеріально-правової вимоги позивача, тобто дійсний зміст його позовних вимог, що обумовлює обрання належного та ефективного способу захисту цивільного права.

Гарантоване право на захист цивільних прав судом означає право особи на безпосереднє звернення до суду з відповідними вимогами за наявності підстав, обумовленими життєвими обставинами.

Захист порушеного права чи законного інтересу судом означає справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення справи з метою ефективного захисту порушеного права за ст. 2 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 2 ст. 16 ЦК України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів, перелік яких не є вичерпним. Зокрема, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Згідно з ч. 2 ст. 5 ЦПК України якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова ВП ВС від 03.06.2018 року, справа № 338/180/17).

З огляду на вище зазначене, доводи апелянта щодо того, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, відхиляються апеляційним судом, оскільки суд першої інстанції на підставі повно та всебічно досліджених обставин справи встановив порушення прав позивача та застосував ефективний захист порушених прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Щодо мораторію на стягнення. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що спірна квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Вказаний висновок узгоджується з позицією, викладеною в постанові ВП ВС від 19.05.2020 року в справі № 644/3116/18, за результатами розгляду якої ВП ВС не знайшла підстав для відступу від висновку ВП ВС в постанові від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а.

Щодо доводів апелянта про звернення з відповідним позовом в порядку адміністративного судочинства, з мотивів надання оцінки діям державного реєстратора як суб`єкту владних повноважень. За обставинами даної справи спір вирішується щодо права власності на нерухоме майно, що за своєю суттю є приватно-правовим спором. Спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є цивільно-правовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства. Постанова ВП ВС від 04.12.2019 у справі № 823/588/16, постанова КГС ВС від 21.01.2021 року в справі № 925/1222/19. В зв`язку з наведеним, оскільки спір належить до цивільної юрисдикції, відповідні доводи апелянта відхиляються апеляційним судом.

Посилання апелянта на судову практику, зокрема, постанову Верховного Суду в складі об`єднаної палати КЦС від 09.12.2019 року в справі № 464/8589/15 відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що в постанові від 19.05.2020 року Великої Палати Верховного Суду в справі № 644/3116/18, на яку вище посилався апеляційний суд, проводився аналіз постанови ВС в складі об`єднаної палати КЦС від 09.12.2019 року та постанови ВП ВС від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а з мотивів різних підходів до вирішення аналогічних справ. За результатами розгляду справи ВП ВС не знайшла підстав для відступу від висновку в постанові від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а. Тобто, висновки Верховного Суду в складі об`єднаної палати КЦС від 09.12.2019 року в справі № 464/8589/15 є неактуальними для розгляду даної справи.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Апелянту був наданий доступ до суду апеляційної інстанції та оскаржуване рішення було переглянуто в межах доводів апеляційної скарги.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13.07.2020 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст цієї постанови складено 11 травня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк