Справа № 570/3640/20
Номер провадження 2/570/234/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.

представника позивачів адвоката Рудики С.Ю.,

відповідачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Троцької Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю та визначення часток у праві власності на квартиру, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 р. позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просять визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ; визначити, що частка ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визначити, що частка ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить ј.

В обґрунтування позову позивачі вказують, їх батьки відповідачі по справі уклали шлюб 18.08.1990 р., який 30.01.2020 р. було розірвано відповідно до рішення Рівненського районного суду від 30.01.2020 р. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 з дочкою - позивачкою ОСОБА_3 та її сином залишилися проживати у квартирі, а відповідач ОСОБА_2 пішов жити за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_4 на даний час працює в м. Київ. В липні 2020 р. відповідач ОСОБА_1 поставила їх до відому, що від батька прийшла заява-пропозиція від 08.07.2020 р. про поділ квартири АДРЕСА_1 як спільного майна подружжя, а саме: або продати квартиру і поділити кошти між ними як співвласниками квартири або, щоб мати відшкодувала йому 7000 дол. США за його Ѕ частки квартири.

Після ознайомлення їх із такою пропозицією батька, мати сказала, що як вона, так і батько порушили їх право на житло коли продавали квартиру в м.Рівне в 1999 р. та купували в 2006 р. квартиру АДРЕСА_1 .

Мати розказала, що у свій час вона з батьком та ними дітьми приватизували однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

01.11.1999 р. відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Кострикіним В.І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу реєстраційний номер №4636, квартира відповідачами була продана. Як пояснила мати квартира продавалася на погашення боргів.

Після пояснень мати передала їм копії документів, які були підставою для укладення договору купівлі-продажу і копію самого договору купівлі-продажу від 01.11.1999 р.

Свідоцтво про право власності на житло від 22.01.1999 р. засвідчує факт, що квартира АДРЕСА_3 перебувала в спільній сумісній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Витягом з розпорядження міського голови від 29.10.1999 р. №2201-р було надано дозвіл на продаж квартири АДРЕСА_3 .

Перед продажем квартири відповідачі надали нотаріусу заяву від 01.11.1999 р. про те, що вони зобов`язуються придбати нерухомість співвласниками якої оформити своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3., і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Тільки 08.04.2006 р. відповідачі придбали у власність житло - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Вони на дату придбання квартири були неповнолітніми, але відповідачі забули про своє зобов`язання та оформлення співвласниками квартири і їх дітей при купівлі квартири чи будинку.

При купівлі квартири необхідно було вказати їх співвласниками квартири.

У зв`язку із викладеним відповідач ОСОБА_1 направила 28.07.2020 р. у відповідь на пропозицію відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - спірної квартири, свою пропозицію про усунення грубих порушень права на житло неповнолітніх дітей на час придбання квартири і запропонувала подарувати кожному із них по ј частки квартири.

Заявою від 17.08.2020 р. відповідач ОСОБА_2 відмовився добровільно вирішити питання щодо дарування їм по ј частки квартири, зазначивши, що зобов`язання придбати нерухомість на неповнолітніх дітей від 01.11.1999 р. не є підставою для дарування, а також вказав, що вони на даний час забезпечені житлом. Проте в них немає ніякого житла, крім спірної квартири. В спірній квартирі на постійне місце проживання зареєстровані як відповідачі так і вони позивачі, а також малолітній син позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач - ОСОБА_2 ніякими доказами не підтвердив, що вони мають якесь інше житло.

Ухвалою Рівненського районного суду від 13.11.2020 р. відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Рівненського районного суду від 10.02.2021 р. відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя.

Ухвалою Рівненського районного суду від 10.02.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно із відзивом вх. 18316 від 14.12.2020 р. відповідач ОСОБА_2 заперечує проти заявлених до нього позовних вимог. Вказує, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя набутою в шлюбі та зареєстрованою на відповідачку ОСОБА_1 на підставі окремого правочину - договору купівлі-продажу укладеного 08.04.2006 р., що не передбачає виникнення права власності у членів сім`ї (дітей).

Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивачі пропустили строк позовної давності. Позивачі стверджують про порушення їх права власності відбулося під час продажу квартири 01.11.1999 р., коли вони були неповнолітніми.

Однак, набувши повноліття 05.04.2011 р. ОСОБА_3 , та 01.07.2009 р. ОСОБА_4 , позивачі не зверталися до суду чи інших органів з приводу порушення їхніх прав. Просить відмовити у задоволенні позову.

Згідно із заявою вх. 18315 від 14.12.2020 р. відповідач ОСОБА_2 просить у задоволенні позову відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення представників учасників процесу у судовому засіданні, відповідачку ОСОБА_1 , яка визнала позовні вимоги, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з рішення Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/2780/19 від 30.01.2020 р. про розірвання шлюбу, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 18.08.1990 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей, які є повнолітніми - позивачі у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (прізвище змінено на підставі свідоцтв про шлюб серія НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається із Свідоцтва про право власності на житло від 22.01.1999 р. відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та позивачам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_3 .

Згідно з Витягом з Розпорядження міського голови №2201-р від 29.10.1999 р. дозволено продаж вказаної квартири, частина якої належить неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3., та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2., при одночасному оформленні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 співвласниками будинку у с. Маренін Березнівського р-ну Рівненської обл., власником якого є дідусь дітей ОСОБА_9

1.11.1999 р. відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно із письмовою заявою приватному нотаріусу РМНО Кострикіну В.І. зобов`язалися придбати нерухомість, співвласниками якої оформити своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3. та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як убачається із договору купівлі-продажу від 1.11.1999 р., посвідченого приватним нотаріусом РМНО Кострикіним В.І., відповідачі ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , що діяли від свого імені та в інтересах їх неповнолітніх дітей продали належну їм квартиру АДРЕСА_3 .

Як убачається із договору купівлі-продажу від 08.04.2006 р. відповідач ОСОБА_1 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Позивачі та син позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачі зареєстровані за вказаною адресою.

Позивачка ОСОБА_3 , її син ОСОБА_6 , ОСОБА_1 проживають у вказаній квартирі. Як пояснила представник позивачів, позивач ОСОБА_4 на даний час тимчасово проживає у м.Києві у зв`язку з роботою. Відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Рівненського районного суду від 30.01.2020 р. у справі №570/2780/19 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18.08.1990 р. Рівненським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області, розірвано.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини та осіб, які їх замінюють, вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до частини другою статті 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra faktum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській максимі - «non concedit venire contra faktum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra faktum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Отже, позивачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3., та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2., на час відчуження відповідачами їх частки у спільній сумісній власності у квартирі АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.1999 р. та набуття у власність відповідачкою ОСОБА_1 , яка перебувала у шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2004 р. квартири АДРЕСА_1 , були неповнолітніми.

Тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки вказаним договором обмежено права та законні інтереси дітей відповідачів на житло.

На думку суду, виходячи зі змісту ст.261 ЦК України, позивачами строк позовної давності не пропущено, оскільки останні довідалися про порушення свого права у липні 2020 р. після отримання відповідачкою ОСОБА_1 пропозицій від відповідача ОСОБА_2 щодо поділу майна подружжя.

Позивачі не заявили щодо стягнення понесених ними судових витрат з відповідачів. Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. Таким чином, понесені позивачами судові витрати відносяться на їх рахунок. Крім того, відповідач ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, тому відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю та визначення часток у праві власності на квартиру - задоволити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_3 , ОСОБА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_4 , ОСОБА_4 ідентифікаційний код НОМЕР_5 , ОСОБА_3 ідентифікаційний код НОМЕР_6 .

Визначити, що частка ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визначити, що частка ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить ј.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: квартира АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: квартира АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: квартира АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: квартира АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 16.04.2021 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.