Єдиний унікальний номер 756/5635/20
Номер провадження 22-ц/804/982/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Володимирської І.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

12.05.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 10.06.2016 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», та заяву № від 10.06.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 14925 грн. 60 коп., строком на 36 місяців. 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір відступлення права вимоги № 20180730, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаних у реєстрах Боржників. Згідно з реєстром Боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальниками та ТОВ «ФК «ЦФР», ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимог за кредитним договором № від 10.06.2016 року, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 . В порушення норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 30.07.2018 року наявна заборгованість у розмірі 28 326 грн. 97 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 10 778 грн. 28 коп.; сума заборгованості по відсотками - 1 грн. 40 коп.; сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управляння кредитом) - 10506 грн. 38 коп.; сума заборгованості за пенею - 7040 грн. 91 коп.. Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь суму заборгованості за кредитним договором № від 10.06.2016 року в розмірі 28 326 грн. 97 коп. та судові витрати у розмірі 2102, 00 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 січня 2021 року п задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення позову. Вказує в обґрунтування скарги, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Судом невірно застосовано норми матеріального права, що регулюють питання строку позовної давності. Позивачем, на його думку, строк звернення до суду не пропущений, оскільки він звернувся до суду в межах трирічного строку з моменту отримання права вимоги за кредитним договором із відповідачем, і в межах трирічного строку з моменту закінчення строку договору. Крім того, в договорі кредиту строк позовної давності збільшений до 10 років. Судом не розглянуто також можливість застосування строку позовної давності до кожного окремого з платежів по кредиту, передбачених графіком погашення зобов`язання.

Представник відповідача надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що не погоджується із доводами скаржника, вважає, що судом правильно застосовано строки позовної давності, а розрахунок боргу проведений з порушенням закону, оскільки позивачем не доведено суду, що він має право вимоги на суму заборгованості. Так, позивач не довів, що відповідач фактично отримав суму кредиту в розмірі, зазначеному в позові, що нарахована сума відсотків не відповідає умовам договору. З урахуванням проведених відповідачем платежів сума боргу, визначена позивачем, також не відповідає умовам договору. Строк позовної давності минув для вимог позивача про стягнення заборгованості по кредиту і відсоткам, також для пені. Крім того, позивач взагалі не мав права нараховувати пеню для ОСОБА_1 , як для особи, що проживає в зоні дії АТО.

Відповідно до ч.13 ст.7, ч.ч. 1,3 ст.368, ч.1 ст.369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Зі справи вбачається, що 10.06.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № на суму 14925 грн. 60 коп., строком на 36 місяців, який складається з заяви на отримання кредиту та умов отримання кредитних та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР».

Умовами договору передбачена сплата відсотків за користування кредитом в розмірі 4,48% від суми кредиту щомісячних згідно з графіком платежів, 0,01% від суми боргу за договором річних згідно з графіком платежів, щоденна пеня 0,3 від загальної суми прострочення.

Графік щомісячних платежів доданий до кредитного договору, який складається з заяви від 10.06.2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР».

ОСОБА_1 підписав згоду на те, що заява разом із умовами отримання кредиту та інших послуг ТОВ «ФК «ЦФР» складає кредитний договір, і що умови кредитного договору, зокрема, умова про сукупну вартість кредиту, йому зрозуміла. Також відповідач підписав заяву про приєднання до умов отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» стосовно згоди на надання персональних даних.

30.07.2018 р. між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено Договір відступлення прав вимоги № 20180730, у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК «ЦФР» права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості).

Згідно п. 1.2. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. (а.с.22-24).

Відповідно до Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 28 326 грн. 97 коп., з яких: 10778 грн. 28 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 1,4 грн. -заборгованість за відсотками; 10 506 грн. 38 коп., - заборгованість за щомісячними процентами ( платою за управління кредитом); 7040 грн. 91 коп. - заборгованість за пенею. (а.с. 25).

Судом першої інстанції правильно зазначено, що процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» на законних підставах набуло право грошової вимог за кредитним договором № від 10.06.2016 року, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 ..

Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору станом на 30.07.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 28 326 грн. 97 коп., з яких: 10778 грн. 28 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 1,4 грн. -заборгованість за відсотками; 10 506 грн. 38 коп., - заборгованість за щомісячними процентами ( платою за управління кредитом); 7040 грн. 91 коп. - заборгованість за пенею. (а.с. 19)

В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Розрахунок заборгованості відповідачем в суді першої інстанції не оспорювався, заперечень щодо правомірності нарахувань будь-яких складових заборгованості, в тому числі сум відсотків, відповідачем суду не було надано.

Тому, у відповідності до положень статей 13, 367 ЦПК України, колегія суддів не перевіряє доводи відзиву відповідача на апеляційну скаргу, в якому він ставить під сумнів розрахунок заборгованості з приводу недоведеності факту отримання кредиту, правомірності нарахування відсотків в заявленій сумі, пені.

Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції відмовив в позові не за безпідставністю вимог, а у зв`язку із спливом строку позовної давності, з чим відповідач погодився, і рішення суду не оскаржував.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що судом неправильно застосовані норми матеріального права щодо позовної давності, оскільки такі строки позивачем не пропущені.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача до суду надано клопотання про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. При цьому він посилався на те, що останній платіж по кредиту відповідачем проведений 10.04.2017 року, а позивач звернувся до суду з 12.04.2020 року, тобто, з пропуском трирічного строку, визначеного загальними нормами про позовну давність (а.с.62).

Суд погодився з позицією відповідача, прийняв до уваги, ОСОБА_1 останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором № від 10.06.2016 року був сплачений 10 квітня 2017 року.(а.с.а.с.19). А позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» поданий до Оболонського районного суду м. Києва суду 12.05.2020 року.

Тому суд першої інстанції вважав, що на час подання позову сплинув як спеціальний ( ст. 258 ЦК України) так і загальний строк позовної давності, який відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Погодитися з таким висновком неможливо повністю у зв`язку із наступним.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що відповідач погодив в договорі збільшений строк позовної давності до 10 років , як зазначено в п.7.2. Умов отримання кредиту, не можуть бути прийняті до уваги.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, про що укладається договір у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Тобто, збільшення строку позовної давності повинно бути обумовлено конкретною датою чи строком та підтверджено підписом позичальника.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Неможливо прийняти до уваги положення п. 7.2 Умов та правила надання банківських послуг, якими встановлено позовну давність тривалістю в 10 років, з тих підстав, що Умови не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними.

У заяві позичальника (а.с.7-8) домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Крім того, Банком не підтверджено належно, що на час укладення договору із відповідачем10.06.2016 року діяли саме Умови отримання кредитів, в редакції від 30.03.3015 року.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності для даного кредиту слід обчислювати протягом 10 років.

Разом з ним, неможливо не погодитися із апеляцією позивача стосовно того, що він не пропустив строк позовної давності для вимог повернення боргу в межах трирічного строку.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту. перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу (стаття 261 ЦК України)

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом 12 травня 2020 року.

Строк дії договору становив з 10.06.2016 року по 10.06.2019 року.

Відповідач останній платіж виконав 10.04.2017 року.

Отже, зважаючи на викладене, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту і відсотками за період з 12.05.2017 року по 10.06.2019 року, оскільки цей період щомісячних платежів, передбачених договором, підпадає під трирічний строк позовної давності.

Розраховуючи суму заборгованості, колегія суддів приймає до уваги, що останній платіж відповідач провів 10.04.2017 року. Графіком платежів по кредиту встановлено виконання наступного платежу до 10.05.2017 року. Позивач звернувся до суду 12.05.2020 року. Враховуючи, що його вимоги підлягають задоволенню тільки з 12.05.2017 року, то платіж за період з 10.04.2017 року по 10.05.2017 року не входить в межі строку позовної давності, і з відповідача можливе стягнення заборгованості тільки з червня 2017 року по 12.06.2018 року - в межах дії договору. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума 14103,09 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 5389,85 грн, відсотків в сумі 1,16 грн, щомісячних відсотків в сумі 8712,08 грн. (а.с.19).

Твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що строк позовної давності для нього починається з дня отримання права вимоги, тобто з 30.07.2018 року, не є слушними, оскільки суперечить положенням статті 514 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно з ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У цьому разі позовна давність обчислюється від дня від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості;

З розрахунку заборгованості вбачається, що пеня в розмірі 7040,91 грн. нарахована позичальнику за період 11.05.2017 року по 10.07.2018 року (а.с.19). Позивач звернувся до суду 12.05.2020 року - з пропуском спеціального строку давності в один рік для вимог про стягнення пені, про що заявляв відповідач. Тому колегія суддів відмовляє у вимогах позивача до ОСОБА_1 про стягнення пені в сумі 7040,91 грн..

При цьому колегія суддів не перевіряє і не аналізує доводи відзиву представника відповідача стосовно того, що нарахування пені для позичальника в даному випадку взагалі є незаконним на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки підтверджень таких обставин, а саме, проживання ОСОБА_1 в зоні АТО, представник суду не надала.

Таким чином, враховуючи, що судом вирішені позовні вимоги з порушенням норм матеріального права, а колегією суддів встановлено, що вимоги позивача є обґрунтованими, але з урахуванням зави про застосування строку позовної давності, то з відповідача можливо стягнути на користь банку суму заборгованості по кредиту в розмірі 14103,09 грн.

Доводи заперечень відповідача проти апеляційної скарги стосовно того, що на погашення заборгованості за тілом кредиту відповідач сплатив 6700,16 грн, і тому ця сума повинна бути зарахована, як погашення тіла кредиту, не мають правового значення для справи, оскільки предметом спору є заборгованість відповідача за період, що настав після останнього виконаного ОСОБА_1 платежу. Крім того, порядок погашення заборгованості визначений договором, і регулюється положеннями статті 534 ЦК України.

Тому оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позивача і стягнення з позичальника заборгованості в розмірі 14103,09 грн..

Відповідно до положень ст.382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При подачі позову «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило судовий збір в розмірі 2102 грн (а.с.6), при подачі апеляційної скарги - 3153 грн. (а.с.78), а всього 5255 грн. Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку на загальну суму у розмірі 14103,09 гривень, що становить 49,78% від заявленої позивачем суми у розмірі 28326,97 грн..

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк», належить до сплати понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3822 грн. ( 49,78% від 5255 грн.)

Керуючись ст.374, 367, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 січня 2021 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () суму заборгованості за кредитним договором № від 10 червня 2016 року в розмірі 14103 (чотирнадцять тисяч сто три) грн 09 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 5389,85 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 1,23 грн, заборгованості за щомісячними відсотками в розмірі 8712,08 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у відшкодування витрат на судовий збір 3822 (три тисячі вісімсот двадцять дві) грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

М.Ю. Лопатіна