Справа № 266/1816/21
Провадження№ 2/266/649/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11 травня 2021 року м. Маріуполь Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням. Посилаючись на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.08.2012 року належить будинок за АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстроване в державному реєстрі прав на нерухоме майно. У зазначеному будинку зареєстровані: її син ОСОБА_3 , онука ОСОБА_4 , а також колишня невістка ОСОБА_2 . З березня 2018 року ОСОБА_2 припинила шлюбні відносини з її сином та виїхала з будинку, забравши з собою усі свої речі. Наразі її місце проживання невідомо. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Наразі її син ОСОБА_3 проживає у будинку АДРЕСА_1 один. Таким чином, відповідачка не проживає в зареєстрованому житловому приміщенні більше року, її реєстрація у будинку порушує право на вільне розпорядження своїм житлом, крім того вона спрлачує комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб. На

підставі чого, просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком за АДРЕСА_1 .

Відповідно до ухвали суду від 21.04.2021 року по справі відкрито провадження у справі за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу ОСОБА_2 не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області за закінченням терміну зберігання.

Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи.

Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило.

Відзив від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України).

Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.08.2012 року позивач придбала житловий будинок з належними до нього побудовами подвір`я, загальною площею 78,26 кв.м., у тому числі житловою площею 47,26 кв.м. за АДРЕСА_1 . (а.с.6).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав власності від 04.09.2012 року, ОСОБА_1

належить будинок АДРЕСА_1 . (а.с.7).

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 12.02.2021 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с.8).

З довідки Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання

Департаменту адміністративних послуг від 09.03.2021 року за №18-13.07-0338 вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровано три особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

Відповідно до акту 3/317 про фактичне проживання, складеного КСН «Селище Моряків», ОСОБА_3 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.10).

Актом від 01.04.2021 року, який підписаний сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 , починаючи з 07.03.2018 року ОСОБА_2 не проживає. (а.с.15).

За положеннями ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не забороненого законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За положеннями ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд враховуючи обставини, що відповідач покинула квартиру добровільно, її майна в квартирі не має, вона не веде за зазначеною адресою господарства, залишається зареєстрованою у спірному будинку, не оплачує комунальні послуги, тим самим порушує права позивача, оскільки перешкоджає вільному володінню й розпорядженню своєю власністю, тому суд вважає можливим визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, тим більше, що у відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач на день ухвалення судового рішення не мешкає в спірному приміщенні більше одного року.

Питання щодо стягнення з відповідача судового збору судом не вирішується, оскільки позивачем даної вимоги заявлено не було.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12,13, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 11.05.2021 року.

Суддя: Д. Г. Пантелєєв