№ 336/2183/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

24.03.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якій позивач просить стягнути з відповідача на його утримання аліментів у розмірі 17 відсотків від заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які витратили працездатність, щомісячно і довічно.

На обґрунтування позову посилався на те, що він є пенсіонером, тобто непрацездатною особою та отримує пенсію у розмірі 8 362,91 грн., інших джерел доходів не має. Зазначив, що його становище є вкрай нужденне, оскільки отримуваної пенсії йому не вистачає на проживання, часто хворіє і потребує дорогого лікування, щоб бачити онуків часто їздить до Болгарії, що теж дуже дорого. Відповідач працює у Республіка Болгарія приватним підприємцем, що вказує на його можливість надавати допомогу непрацездатному батьку. Враховуюче вищевикладене просить стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 17% від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 100% прожиткового мінімуму для осіб, які витратили працездатність, щомісячно і довічно.

Ухвалою від 25.03.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам надано строк для надання відзиву та заперечення на відзив.

Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками були направлені поштою за зареєстрованим місцем проживання останнього.

29.03.2021 в системі «Електронний суд» надійшов відзив, в якому відповідач, зазначаючи, що він не відмовлявся і не відмовляється надавати утримання і допомогу непрацездатному батьку, позов визнає, просить його задовольнити в повному обсязі. Місце проживання відповідача зазначено як АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 29.03.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 , оскільки рішення у справі може вплинути на її інтереси, права і обов`язки.

22.04.2021 до суду надійшли пояснення третьої особи, в яких представник третьої особи просить відмовити у задоволенні позову, свої вимогу обґрунтовує тим, що 19.03.2021 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 подала позовну заяву до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі №334/1930/21. 23.03.2021 ОСОБА_1 подав до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. 11.04.2021 ОСОБА_2 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя подав зустрічний позов про зменшення аліментів на утримання дитини №334/1930/21, де основними підставами для зменшення розміру аліментів є наявність ще двох дітей в іншому шлюбі, а також утримання непрацездатних батьків. Тому, взаємозв`язок строків подання позовної заяви ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 свідчить про змову між сином та батьком для подання позовну з метою створення штучних підстав для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в цивільній справі №334/1930/21 ОСОБА_2 у відзиві зазначив, що батьки вже знаходяться на його утриманні. Крім того, відповідач неодноразово намагався зменшити розмір боргу по аліментам, для чого використовує підроблені документи, як довідка про заробітну плату в розмірі 10 грн., даний факт підтверджено цивільною справою №336/6907/19, яка розглядалась Шевченківському районному суду м. Запоріжжя. ОСОБА_2 є злісним неплатником аліментів, матеріальне становище намагається приховати, не сплачує аліменти від декількох місяців до декількох років. Відносно відповідача СУ ФР ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області розслідується кримінальне провадження №0000006 за ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 205, ч.3 ст. 212, ч.2 ст.366 КК України, з 10.02.2011 ОСОБА_2 перебуває у державному розшуку. Наразі відповідач переховується від правоохоронних органів, проживає в Республіці Болгарія. Під час розгляду цивільної справи №334/11217/13-ц від 29.11.2018 у Ленінському районну суді м. Запоріжжя, позивач надавав пояснення по відеоконференції та зазначив, що проживає разом зі своїм сином ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, позивач не вказує, що в нього є також повнолітня донька ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування пояснень представник третьої особи надав: відзив ОСОБА_2 від 11.04.2021 на позовну заяву у справі № 334/1930/21, що розглядається Ленінським районним судом м. Запоріжжя, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини; зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 у тій же справі, за якою, посилаючись, зокрема на те, що він повинний утримувати своїх батьків, які живуть разом із ним в Болгарії, просить зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Ленінського районного суду на користь ОСОБА_3 на утримання його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ј до 14 відсотків його доходів (із розрахунку 70% доходу : 5 осіб), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; та ряд інших документів.

Разом з поясненнями представник третьої особи подав до суду клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки позовна заява подана без дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, а додатки до неї не завірені належним чином.

26.04.2021 до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшов документ, що найменований як відповідь на відзив. За змістом вказаного документу позивач не погоджується із доводами представника третьої особи. Зокрема зазначає, що йому не зрозуміло, яке відношення до його позовної заяви має наявність чи відсутність заборгованості відповідача за іншими будь-якими цивільними зобов`язаннями. Позивач, зазначає, що дійсно наразі проживає у Болгарії у квартирі, де мешкає його син (відповідач), у разі перебування в України, мешкає, зазвичай, у дочці за адресою: АДРЕСА_3 . Вказує на те, що через перенесений у 2006 році інсульт він змушений лікуватися, останнього разу він перебував у лікарні в лютому 2019 року.

Аналогічні доводи викладені позивачем і в запереченнях на клопотання представника третьої особи (а.с. 118-122).

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 12, ч.ч. 1, 5 ,6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , згідно із свідоцтвом про народження від 03.03.1978, серія НОМЕР_1 , актовий запис №461 (а.с. 22).

Згідно із довідкою про доходи №6801 8084 2019 1886, яка видана ОСОБА_1 , він перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управління ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області і отримує пенсію за віком. За період з березня 2020 по лютий 2021 отримано всього пенсії 98 596,78 грн. (а.с. 7).

Відповідач у період з 2013 по 2018 рік отримував певний дохід у Болгарії, зокрема у 2018 році оподатковуваний дохід становив 500 болгарських левів (а.с. 18-21).

19.03.2021 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_3 подала позовну заява до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2021 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , за змістом якої випливає, зокрема, що його батьки проживають разом з ним у Болгарії, яких він добровільно утримує, а тому ОСОБА_2 просить зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Ленінського районного суду на користь ОСОБА_3 на утримання його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ј до 14 відсотків його доходів (із розрахунку 70% доходу : 5 осіб), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, із пояснень представника третьої особи та заперечень позивача на ці пояснення встановлено, що ОСОБА_1 має повнолітню доньку ОСОБА_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

За ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тобто, виходячи із зазначених норм, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Такий правовий висновок викладений Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц.

З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Таким чином, сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання. Стан непрацездатності повинен супроводжуватися потребою батьків отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

Позивач досяг встановленого законом пенсійного віку, у зв`язку із чим отримує пенсію, відтак він є непрацездатною особою.

Відповідно до довідки про доходи за період з березня 2020 по лютий 2021 року позивач отримав пенсію за віком у розмірі 98 596,76 грн.

Отже, середньомісячний дохід позивача становить 8216,39 грн., що не тільки суттєво більший від прожиткового мінімуму, але більш ніж удвічі перевищує середній розмір пенсійної виплати по країні, яка за даними Пенсійного фонду України становить 3507,51 грн. станом на 01.01.2021 року та 3724,65 грн. станом на 01.04.2021 року ( https://www.pfu.gov.ua/2128328-dani-pro-serednij-rozmir-pensiyi-stanom-na-01-01-2021/ , https://www.pfu.gov.ua/2131903-dani-pro-serednij-rozmir-pensiyi-stanom-na-01-04-2021/ ).

Тому суд відхиляє посилання позивача на те, що отримання доходу у розмірі, більшому ніж прожитковий мінімум, не свідчить про те, що він не потребує матеріальної допомоги.

Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача, викладені ним у запереченнях на пояснення представника третьої особи, про те, що він потребує матеріальної допомоги через необхідність лікування. Адже надані позивачем відомості про перенесення інсульту у 2006 році (а.с. 108) та лікування в січні-лютому 2019 року (а.с. 109), тобто за два роки до подання позовної заяви, не свідчать про потребу у такому лікуванні та несенні пов`язаних із ним витрат на теперішній час.

Відтак під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи позивача про потребу у матеріальній допомозі, а отже у відповідача не виникає обов`язок утримувати свого непрацездатного батька.

В обґрунтування можливості надавати відповідачем матеріальну допомогу, позивач посилається на посвідчення Національного агентства доходів територіальної дирекції м. Варна про декларовані дані від 21.06.2019 (а.с. 18-21).

За вказаним документом ОСОБА_6 у 2018 році отримав оподатковуваний дохід у розмірі 500 болгарських левів, що за офіційним курсом на день подачі позовної заяви становило 8649,75 грн.

Тобто, сукупний річний дохід відповідача приблизно дорівнює місячному доходу позивача.

Відомостей про отримання відповідачем інших доходів у період з початку 2019 року позивач суду не надав.

Вказане свідчить, що позивачем не доведено можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, що хоча і не пов`язується із виникненням обов`язку повнолітніх дітей утримувати непрацездатних батьків, однак в силу ст. 205 СК України має враховуватися судом.

Не вказано ОСОБА_6 у позовній заяві й відомостей про можливість одержання утримання від іншої повнолітньої дитини, що також в силу ст. 205 СК України повинно враховуватися судом при вирішенні позову.

Крім того, при вирішенні справи суд бере до уваги таке.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (частина третя статті 16 ЦК України).

Правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 318/89/18.

З пояснень третьої особи та заяв відповідача та позивача по суті справи встановлено, що позов носить штучний характер, оскільки позивач проживає разом з відповідачем, останній добровільно надає матеріальну допомогу, забезпечує позивача належним доглядом, у зв`язку із чим відповідач визнав позов у повному обсязі. Крім того, намагання позивача під час звернення до суду із позовом утаїти від суду обставин, які свідчать, що позов зачіпає права та інтереси третьої особи, яка була залучена судом самостійно, а також відомостей про свою іншу повнолітню дитину, ОСОБА_6 , можливість отримання утримання від якої відповідно до ч. 2 ст. 205 СК України має враховуватися судом при вирішенні позову, вказує на те, що таким чином позивач намагається зловживати матеріальними (цивільними) правами на користь відповідача - свого сина, ОСОБА_6 , який має невирішений спір із третьою особою у справі № 336/2183/21, яка розглядається Ленінським районним судом м. Запоріжжя, щодо способу і розміру стягнення аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_4 .

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відмови у задоволенні позову через штучність спору, зловживання матеріальними (цивільними) правами на користь відповідача, та недоведеність доводів позивача про потребу у матеріальній допомозі.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 354, 430 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів - відмовити.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації (останнє відоме місця проживання в Україні): АДРЕСА_5 ..

Третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С. Боєв

11.05.21