Справа № 144/238/20
Провадження № 2/144/240/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Германа О.С.,

секретаря - Пігулі А.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Соболівської сільської ради - Ляховської О.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Теплик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Соболівської сільської ради Гайсинського району про визнання заповітів недійсними, визнання права власності на все спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Соболівської сільської ради Гайсинського району про визнання заповітів недійсними та визнання права власності на все спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якому вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_2 , після смерті якого вона успадкувала за заповітом, який батько залишив на її ім`я, майно що знаходилось у спільній-сумісній власності із матір`ю - ОСОБА_3 , а саме 1/2 будинку та господарських споруд та земельний пай. Спадкодавець ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач постійно проживала з нею однією сімєю до дня її смерті, оскільки вона була важко хворою та непрацездатною, мала інвалідність першої групи та потребувала постійної допомоги, яку ОСОБА_1 її надавала. Після смерті ОСОБА_3 в термін передбачений законом позивач звернулась до Теплицької ДНК із заявою про прийнятття спадщини за законом, окрім ОСОБА_1 ще був один спадкоємець першої черги, рідний брат позивача ОСОБА_4 , який постійно проживав спочатку в м. Кременчук потім в м. Суми, та рідко навідував батьків. ОСОБА_5 неодноразово погрожував позивачу фізичною розправою, якщо ОСОБА_1 не відмовиться від своєї частки у спадщині, а тому 05.12.2014 позивач змушена була відкликати заяву про прийняття спадщини за законом. В серпні 2018 року позивач передивлялась документи померлої ОСОБА_3 та знайшла заповіт на своє ім`я, який посвідчений секретарем Соболівської сільської ради, ОСОБА_6 02.10.2008 та зареєстрований за № 1269. 04.09.2018 ОСОБА_1 повторно звернулась до Теплицької ДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщну за заповітом, на що завідуюча Теплицькою ДНК 05.09.2018 надіслала листа та вказала, що позивач відкликала заяву про прийняття спадщини за законом, а тому не має права на спадкування, також повідомила, що 02.12.2014 із заявою про прийняття спадщини звернувся інший спадкоємець - син померлої ОСОБА_4 на ім`я якого спадкодавець ОСОБА_3 залишила заповіт посвідчений сектетраем виконавчого комітету Соболівської сільської ради Теплицького району Вінницької області 02 жовтня 2008 року зареєстрований за № 1269. 10 вересня 2018 року ОСОБА_1 з`явилась до нотаріуса Лужанської Т.В. з оригіналом заповіту на її ім`я, на що нотаріус відреагувала агресивно та повідомила, що заповіт підроблений. Тому позивач просить визнати заповіти на ім`я ОСОБА_5 від 02.10.2008 реєстраційний номер № 1269 та заповіт на ім`я ОСОБА_1 від 02.10.2008 реєстраційний номер № 1269 нікчемними, недійсними, незаконними та скасувати їх, визнати право власності на все спадкове майно, належне померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 за ОСОБА_1 .

Представник відповідача - сільський голова Соболівської сільської ради, Асауленко В.П. скористалась своїм правом та подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач не визнає позовні вимоги, вказала, що ОСОБА_3 02.10.2008 дійсно зверталась до Соболівської сільської ради, та пояснила, що бажає скласти заповіт, зі слів ОСОБА_3 секретар сільської ради виготивила заповіт на її дочку ОСОБА_1 , заповіт було прочитано ОСОБА_3 і вона його підписала, так як в сільській раді на той час було багато відвідувачів, секретар не внесла запис до реєстру, маючи намір зробити це після того, як сільську раду залишать решта відвідучавів, проте через декілька годин ОСОБА_3 повідомила, що вона передумала та вирішила, що невірно розпорядилась своїм майном, заповівши його своїй дочці, яка успадкує майно після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , згідно заповіту, а у них двоє дітей і справедливо буде, щоб частину її майна успадкував син - ОСОБА_4 , враховуючи волю спадкодавця, яка бажає скласти заповіт на користь свого сина ОСОБА_4 , сектетар сільської ради, зі слів ОСОБА_3 виготовила заповіт на ім`я ОСОБА_4 , заповіт було прочитано ОСОБА_3 , після чого вона його підписала. Оскільки заповіт на ім`я ОСОБА_1 ще не було внесено в реєстр, секретар записала в реєстр за № 1269 заповіт ОСОБА_3 , яким вона все належне їй майно, заповіла ОСОБА_4 , при цьому заповіт який було складено раніше на користь ОСОБА_1 зареєстрований не був та був знищений, тому відповідач просить відмовити позивачу в задоволені позову.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду відгук на відзив позивача, в якому вказала, що відзив складено з порушення чинного законодавства, та вказує на той факт, що ОСОБА_3 була інвалідом 1 групи та не могла самостійно прийти до сільської ради для того щоб змінити заповіт, просить її позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підримала в повному обсязі, поснила що в 2014 році померла її мама ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось спадкове майно, і тому вона звернулась до Теплицької ДНК із заявою про прийняття спадщини за законом, але під впливом брата відмовилась від спадщини. У 2018 році вона знайшла заповіт на своє ім`я та їй було відомо, що існував заповіт на брата ОСОБА_4 , однак вона його не оскаржувала. Доказів того що мати була недієздатна немає.

Представник відповідача - Соболівської сільської ради Гайсинського району, адвокат Ляховська О.Т., позовні вимоги не визнала, та просила відмовити позивачу, заявила клопотання про застосування строків позовної давності, у зв`язку з тим що позивач знала про існування заповіту на брата та ніяким чином його не оскаржувала.

Свідок ОСОБА_6 . В судовому засіданні пояснила, що вона працює секретарем Соболівської сільської ради. Так ОСОБА_3 у 2008 році прийшла робити заповіт, спочатку вона вирішила все майно залишити для своєї дочки, ОСОБА_1 , але згодом прийшла та вирішила змінити заповіт, а саме все заповісти своєму синові ОСОБА_4 , після чого заповіт на ОСОБА_1 не вносився до реєстру, а був знищений, один примірник цього заповіту залишився в ОСОБА_3 . В реєстр був внесений заповіт на ОСОБА_4 .

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до п.п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" - державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно ст. 392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 1222 ЦК України - передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Стаття 1233 ЦК України - передбачає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1234 ЦК України - передбачає, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до статті 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до статті 1261 ЦК України - до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця.

Згідно із статтею 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 в редакції, яка діяла на час посвідчення заповіту, у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені та те посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють нотаріальні дії: посвідчують заповіти (крім секретних).

Згідно п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом № 22/5 від 25.08.94 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.10.1994 року № 256/466 (в редакції від 08.01.2007 року) нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

У пункті 8 розділу 11 вищезазначеної Інструкції вказано, що нотаріальні дії вчиняють у приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчувальної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, що передбачено ч. 2 ст. 1247 ЦК України.

Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

З матеріалів справи вбачається, що заповіт ОСОБА_3 від 02.10.2008 складено секретарем Соболівської сільської ради Теплицького району Спіженко Н.І. зі слів ОСОБА_3 . Текст заповіту надрукований із застосуванням комп`ютерної техніки. Заповіт прочитаний та власноручно підписаний нею у присутності секретаря сільської ради. Особу заповідача секретарем встановлено, його дієздатність перевірено. Заповіт ОСОБА_3 від 02.10.2008 зареєстровано в реєстрі.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.11.2009 за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, тощо).

Позивачем в судовому засіданні не доведено та не надано доказів того, що при складанні заповіту спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки, як було зазначено вище, при складанні заповіту її дієздатність перевірено.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 1247 ЦК України - заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними устаттях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій ціє статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, затвердженого наказом від 22.02.2012 за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, що врегульовує питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.

Відповідно до статті 1257 ЦК України - заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Заповіт із вадами волі, тобто складений особою, волевиявлення якої не відповідало її дійсним намірам (внаслідок помилки, обману, насильства), може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи у відповідності до ст.ст. 229, 230, 231 ЦК України.

Заповіт може бути визнаний недійсним як повністю, так і частково. При цьому недійсність окремих частин заповіту не тягне недійсності його в цілому.

Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України - встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги показання свідка, суд приходить до висновку, що заповіт від ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 було складено 02.10.2008 року, посвідчено секретарем Соболівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 1269, уповноваженою на вчинення нотаріальних дій, його форма відповідала вимогам ст. 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі, позивачу було відомо про існування заповіту на іншого спадкоємця однак позивач його не оскаржувала, також позивач відклика свою заяву про прийняття спадщини за законом, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до Соболівської сільської ради Гайсинського району про визнання заповітів недійсними, визнання права власності на все спадкове майно в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 05.05.2021.

Суддя