Ухвала

12 травня 2021 року

місто Київ

справа № 369/6019/17

провадження № 61-7081ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський Квартал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» про захист прав споживачів, визнання несправедливими умови договору, зміну несправедливих умов договору,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський Квартал» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивачів

ОСОБА_1 у червні 2017 року звернувся до суду із позовом, у якому просив:

- визнати несправедливими умови договору купівлі-продажу від 29 липня 2013 року № 1029-А деривативу щодо встановлення для покупця обов`язку сплатити ціну договору в грошовій одиниці України - гривні з прив`язкою до еквівалента в доларах США, визначеного за офіційним обмінним курсом долара США до української гривні, встановленим Публічним акціонерним товариством «ОТП БАНК»

(далі - ПАТ «ОТП БАНК») на дату укладення договору, за відсутності в договорі умов щодо обов`язку повернення продавцем покупцеві сплачених ним грошових коштів у разі розірвання або невиконання договору, які розраховані в такому ж порядку;

- змінити несправедливі умови зазначеного договору, доповнивши його новим пунктом 9. 3. у такій редакції: «У разі розірвання договору за ініціативою будь-якої із сторін, а також у випадку ненабуття покупцем права власності на майнові права на квартиру, що визначена в статті 1 Договору, шляхом розірвання договору купівлі-продажу майнових прав з ТОВ «Петрівський Квартал», продавець повертає покупцеві фактично одержані від нього грошові кошти, що були сплачені за цим договором, сума яких розраховується за формулою: Сп = Кп, де: Сп - сума, що підлягає до повернення в гривні; Сс - фактично сплачена сума в гривні; Ко - курс гривні до долара США, встановлений ОТП Банком на дату фактичної оплати; Кп - курс гривні до долара США, встановлений ОТП Банком на дату повернення грошових коштів. Продавець зобов`язаний повернути Покупцеві грошові кошти протягом 10 робочих днів з моменту виникнення відповідних обставин (розірвання договору купівлі-продажу деривативу та/або договору купівлі-продажу майнових прав)»;

- визнати несправедливими умови договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 31 липня 2013 року № 61/9 в редакції додаткової угоди від 31 липня 2013 року № 1 стосовно встановлення для покупця обов`язку сплатити ціну майнових прав на квартиру в грошовій одиниці України - гривні з прив`язкою до еквівалента в доларах США, визначеного за офіційним обмінним курсом долара США до української гривні, встановленим ПАТ «ОТП БАНК» на дату укладення договору, за відсутності в договорі умов щодо обов`язку повернення продавцем покупцеві сплачених ним грошових коштів у разі розірвання договору, які розраховані в такому ж порядку;

- змінити несправедливі умови договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 31 липня 2013 року № 61/9, доповнивши його новим пунктом 4. 7. у такій редакції «У разі розірвання договору за умовами пунктів 4.4, 4.5 цього договору, продавець повертає покупцеві фактично одержані від нього грошові кошти, що були сплачені ним за цим договором, сума яких розраховується за формулою: Сп = Кп, де: Сп - сума, що підлягає до повернення в гривні; Сс - фактично сплачена сума в гривні; Ко - курс гривні до долара США, встановлений ОТП Банком на дату фактичної оплати; Кп - курс гривні до долара США, встановлений ОТП Банком на дату повернення грошових коштів».

Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський Квартал»

(далі - ТОВ «Петрівський Квартал») у 2017 році звернулося до суду із позовом, у якому просило усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2017 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Петрівський Квартал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» (далі - ТОВ «КУА «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН») про захист прав споживачів з цивільною справою за позовом ТОВ «Петрівський Квартал» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні правом власності, шляхом виселення з квартири.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ТОВ «Петрівський Квартал» задоволено.

Усунуто перешкоди ТОВ «Петрівський Квартал» у користуванні ним власністю шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Здійснено розподіл судових витрат.

ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 26 квітня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні позову ТОВ «Петрівський Квартал».

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішення заявник визначив:

- неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права;

- судом апеляційної інстанції не враховано постанову Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- під час розгляду справи судами не досліджувалася вся сукупність договорів, укладених між сторонами; не досліджувалося питання наявності у спірних договорах істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на шкоду споживача (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених

пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування наявності випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Посилання заявника на постанову Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» без зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України, також не підлягає врахуванню під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки неврахування такої постанови не є підставою касаційного скарження, визначеною процесуальним законом України.

Оскільки заявником не обґрунтована підстава касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій, яка, за його твердженням, відповідає положенням пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, Суд констатує, що зазначена заявником підстава оскарження не відповідає визначеним процесуальним законом підставам касаційного оскарження, які зазначені у пункті 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Зазначена заявником підстава (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) може бути врахована Верховним Судом під час відкриття касаційного провадження виключно за умови, якщо обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження одночасно пов`язана з наявністю інших підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Доводи про здійснення оцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, що визначенні статтею 400 ЦПК України.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення визначених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський Квартал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» про захист прав споживачів, визнання несправедливими умови договору, зміну несправедливих умов договору, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський Квартал» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири, не прийняти до розгляду та повернути заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний