Справа № 203/521/21
Провадження № 2/0203/573/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Дьоміної А.Д.,

за участі:

представника позивача та третьої особи Васильєва П.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Відділу примусового виконання рішень, третя особа: ОСОБА_2 про зняття арештів,

встановив:

09.02.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Відділу примусового виконання рішень, третя особа: ОСОБА_2 , в якому просить суд:

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про обтяження:

- номер 2114240 (спеціальний розділ); дата, час державної реєстрації: 14.08.2013 15:31:09; підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП39309594, виданий 13.08.2013, видавник: головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області МУЮ України Осельський Є.С.; вид обтяження: арешт на все нерухоме майно; відомості про суб`єктів обтяження: обтяжувач: ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області, ; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 ; опис предмета обтяження: все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , НОМЕР_1 ;

- номер НОМЕР_2 (спеціальний розділ); дата, час державної реєстрації: 27.11.2015 14:47:25; підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 49467593, виданий 26.11.2015, видавник: головний державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Осельський Є.С.; вид обтяження: арешт на все майно, відомості про суб`єктів обтяження: обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 56; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 ; опис предмета обтяження: все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в межах суми звернення стягнення у розмірі 3882567,77 грн.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 08.02.2013 року на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2012 року був виданий виконавчий лист № 2-3201/11 про стягнення з позивача на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі ПАТ «ПУМБ») заборгованості за кредитним договором № 5823974 від 14.11.2007 року у загальному розмірі 3880747,77 грн. Відповідачем було відкрито виконавче провадження № 39309594 від 13.08.2013 року та повторно виконавче провадження № 49467593 від 26.11.2015 року щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа, в рамках якого накладено арешт на майно, оголошено заборону на його відчуження, внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію обтяження. Виконавчі провадження були закінчені за відсутністю майна у боржника для реального виконання рішення, виконавчі листи повернуті стягувачу, арешти не зняті.

При цьому, як зазначив позивач, у позасудовому порядку 26.04.2016 року ПАТ «ПУМБ» було задоволено забезпечену іпотекою грошову вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке було зареєстровано державним реєстратором приватним нотаріусом. Відтак, 26.04.2016 року позивач перестав бути перед стягувачем боржником, у зв`язку з позасудовим врегулюванням. Тому правові підстави для подальшого стягнення з позивача коштів за виконавчим листом, що залишилися після реалізації предмета іпотеки, за твердженнями позивача, відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними.

За поясненнями позивача, згодом право вимоги до позивача за кредитним договором відступалось ТОВ «Юбіпартнер Факторинг», ТОВ «Ковельсвіт», ТОВ «Ісіда Солюшн». А 29.12.2020 року між ТОВ «Ісіда Солюшн» та ОСОБА_2 (дружина позивача) було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого остання отримала право вимоги до позивача ОСОБА_1 за кредитним договором.

Також позивач зазначив, що він вже звертався до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо нескасування записів про обтяження накладеного арешту. Проте, апеляційний суд вказав скаржнику на невірний спосіб захисту та про необхідність звернення до суду в рамках позовного провадження. Тому, як зазначив позивач, недоречним є збереження та наявність арештів за позивачем на майбутнє, а також відсутні інші шляхи зняти арешти, окрім судового позовного провадження.

Крім зазначеного вище, усуваючи недоліки позовної заяви, представник позивача пояснив, що позов подано не відносно майна, а відносно арешту, що накладений відповідачем на фізичну особу (позивача), тому позивач і просить суд зняти арешт не з майна, а з себе як з фізичної особи.

З огляду на це, позивач звернувся до суду з позовом про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про обтяження у виді арешту всього його нерухомого майна.

У судовому засіданні представник позивача та третьої особи підтримав заявлені позивачем позовні вимоги у повному обсязі та зазначив, що будь-яких заперечень від третьої особи ОСОБА_2 по суті позовних вимог немає.

Представник відповідача у встановлений законом та судом строк надав суду відзив від 05.04.2021 року, в якому зазначив, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень у період з 13.08.2013 року по 19.11.2015 року перебували два виконавчі провадження: АСВП № 39309594 та АСВП № 49467593 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3201/11 від 08.02.2013 року, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з позивача на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі ПАТ «ПУМБ») заборгованості за кредитним договором № 5823974 від 14.11.2007 року у загальному розмірі 3880747,77 грн. Вказані виконавчі провадження були завершені 19.11.2015 року та 11.05.2017 року, відповідно, на підставі п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на день винесення постанов), а також ці виконавчі провадження були знищені відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд розглянути справу без участі представників відповідача, з урахуванням норм чинного законодавства України.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 18.02.2021 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

25.02.2021 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про усунення недоліків та виправлена редакція позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.03.2021 року було задоволено клопотання позивача та звільнено його від сплати судового збору за подання позовної заяви, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

05.04.2021 року разом з відзивом на позовну заяву відповідач надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Суд, з урахуванням положень ст.ст. 211, 223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності представника відповідача.

Під час розгляду справи судом були заслухані пояснення представника позивача та третьої особи, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

30.04.2021 року у судовому засіданні було проголошену вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.02.2013 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист, справа № 2-3201/11, про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 5823974 від 14.11.2007 року 3880747,77 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 2218825,71 грн, заборгованості за нарахованими процентами 27272,10 грн, простроченої заборгованості за кредитом 442533,66 грн, простроченої заборгованості за відсотками 992116,30 грн, заборгованості за пенею та штрафом 200000,00 грн, а також у рахунок повернення судових витрат 1820,00 грн, а разом 3882567,77 грн. Виконавчий лист видано на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2012 року, справа № 2-3201/11, яке набрало законної сили станом на 28.01.2013 року (а.с.11).

Постановами головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Є.С. від 13.08.2013 року, ВП № 39309594, та від 26.11.2015 року, ВП № 49467593, були відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3201/11, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 08.02.2013 року, та постановами від 19.11.2015 року, ВП № 39309594, та від 11.05.2017 року, ВП № 49467593, виконавчий документ: виконавчий лист № 2-3201/11, виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 08.02.2013 року, було повернуто стягувачу на підставі того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Є.С. від 11.05.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, в межах виконавчого провадження ВП № 49467593, відкритого повторно, виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 11.05.2020 року. Станом на 04.02.2021 року в АСВП вказані відомості про виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_1 та стягувача Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», а саме: АСВП № 49467593, орган ДВС ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, дата відкриття: 26.11.2015 року, стан ВП: завершено (а.с.11-16).

29.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ісіда Солюшн» () (первісний кредитор) та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (новий кредитор) було укладено договір, за яким первісний кредитор відступає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право грошової вимоги, що належить первісному кредиторові на підставі договору про відступлення права вимоги № 2016/5823974/1/К від 19.12.2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ковельсвіт» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ісіда Солюшн» (), і стає кредитором за кредитним договором № 5823974 від 14.11.2007 року, з усіма змінами та доповненнями до нього (далі кредитний договір), укладеним між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», ) та ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , (далі боржник). В силу цього договору до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора як кредитора в грошових зобов`язаннях, що виникли із кредитного договору в повному обсязі. Сума права вимоги за кредитним договором, що відступається первісним кредитором новому кредитору, за цим договором, становить 6061960,88 грн, що станом на 25.04.2016 року складало еквівалент 239190,56 USD. Вартість права вимоги, що відступаються первісним кредитором новому кредитору, за домовленістю сторін становить 3000,00 грн (а.с.7-8).

За відомостями з листів від 29.12.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісіда Солюшн» повідомило ОСОБА_1 та всіх, кого це стосується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісіда Солюшн» (первісний кредитор) відступило ОСОБА_2 (новий кредитор) право грошової вимоги за кредитним договором № 5823974 від 14.11.2007 року (кредитний договір), укладеним між ОСОБА_1 (боржник) та ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», ). Відповідна уступка права грошової вимоги мала місце на підставі договору про відступлення права вимоги № 5823974/2/2020 від 29.12.2020 року, укладеного між первісним кредитором та новим кредитором в сумі 6061960,88 грн. Вказана сума заборгованості підлягає сплаті у повному обсязі ОСОБА_2 . Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісіда Солюшн», що є кредитором за кредитним договором № 5823974 від 14.11.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 (боржник) та ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», ), підтвердило відсутність фінансових, матеріальних та будь-яких інших поточних та майбутніх претензій та/або вимог до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5823974 від 14.11.2007 року (а.с.9-10).

За відомостями з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 04.01.2021 року щодо ОСОБА_1 , на все нерухоме майно ОСОБА_1 було накладено арешт, про що свідчать відповідні записи про реєстрацію обтяження, а саме: записи про обтяження: номер 2114240 (спеціальний розділ); дата, час державної реєстрації: 14.08.2013 15:31:09; підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП39309594, виданий 13.08.2013, видавник: головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області МУЮ України Осельський Є.С.; вид обтяження: арешт на все нерухоме майно; відомості про суб`єктів обтяження: обтяжувач: ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області, ; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 ; опис предмета обтяження: все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , НОМЕР_1 ; номер 12256783 (спеціальний розділ); дата, час державної реєстрації: 27.11.2015 14:47:25; підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 49467593, виданий 26.11.2015, видавник: головний державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Осельський Є.С.; вид обтяження: арешт на все майно, відомості про суб`єктів обтяження: обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 56; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 ; опис предмета обтяження: все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в межах суми звернення стягнення у розмірі 3882567,77 грн. У реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек відсутні відповідні відомості (а.с.6).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2018 року, справа № 203/4209/17, було встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» 26.04.2016 року набуло право власності на предмет іпотеки за договором від 14.11.2007 року № 5824213, іпотека відповідно до закону припинилась. Вказаним рішенням суду було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про припинення зобов`язань за кредитним договором, визнання відсутнім права на стягнення, припинення дії іпотеки, скасування записів, та визнано договір іпотеки від 14.11.2007 року № 5824213, укладений між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І., зареєстрований у реєстрі за №4966, припиненим з 26.04.2016 року; скасовано запис № 14362636 від 14.11.2007 року (іпотекодавець ОСОБА_1 , реєстраційний номер іпотеки 6031049) у Державному реєстрі іпотек; скасовано запис № 14362367 від 14.11.2007 року (іпотекодавець ОСОБА_1 , реєстраційний номер іпотеки 6031049) у Державному реєстрі іпотек; скасовано запис № 14362609 від 14.11.2007 року (іпотекодавець ОСОБА_1 , реєстраційний номер іпотеки 6031049) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; у задоволенні решти позовних вимог було відмовлено (а.с.91-93).

За відомостями з посвідчення № НОМЕР_3 , виданого Комітетом у справах сім`ї та молоді Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради, мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_1 , мають пільги для багатодітних сімей: діти ОСОБА_3 , 2003 року народження, ОСОБА_4 , 2005 року народження, ОСОБА_5 , 2010 року народження, строк дії до 22.06.2021 року (а.с.17).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу скасування арештів, накладених на нерухоме майно позивача ОСОБА_1 , в межах виконавчих проваджень, які були закінчені.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року № 6 (в редакції від 30.06.1978 року № 5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Положеннями частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року, справа № 1-10/2004, під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (чинний станом на момент завершення 19.11.2015 року виконавчого провадження № 39309594), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні положення закріплені у ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII, в редакції, чинній станом на момент завершення 11.05.2017 року виконавчого провадження № 49467593), у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 57 Закону № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону №1404-VIII, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За змістом ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами , зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в цивільному процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Так, позивач довів обставини, на які посилається у позові як на підставу своїх вимог та які входять у предмет доказування у справі, належними, допустимими та достатніми доказами.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що рішенням суду в цивільній справі, яке набрало законної сили, було визнано припиненим з 26.04.2016 року договір іпотеки від 14.11.2007 року № 5824213, укладений між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенком В.І., зареєстрований у реєстрі за № 4966. Також вказаним рішенням суду встановлений той факт, що Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» 26.04.2016 року набуло право власності на предмет іпотеки за договором від 14.11.2007 року № 5824213, іпотека відповідно до закону припинилась. Суд враховує те, що встановлені факти та обставини вказаним рішенням суду в цивільній справі мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи.

При цьому виконавчі провадження відносно позивача щодо виконання виконавчого листа № 2-3201/11 від 08.02.2013 року, а саме: ВП № 39309594 та ВП № .11.2015 року та 11.05.2017 року, відповідно, були завершені на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не було виявлено протягом року з дня оголошення розшуку майна. А виконавчий лист № 2-3201/11 від 08.02.2013 року до повторного виконання у встановлений строк, тобто до 11.05.2020 року, повторно пред`явлений не був. Крім того, судом було встановлено, що 29.12.2020 року ОСОБА_2 отримала право вимоги до позивача за кредитом. Як зазначив представник позивача та третьої особи в судовому засіданні, ОСОБА_2 є дружиною позивача, яка є новим кредитором за кредитним договором та не має будь-яких претензій до позивача, доцільності збереження арешту майна позивача наразі також немає.

З огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача та третьої, суд дійшов висновку, що відпала необхідність у збереженні арештів, накладених на все нерухоме майно позивача в межах виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа № 2-3201/11 від 08.02.2013 року. Також суд враховує і те, що на сьогоднішній день відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження стосовно позивача, арешт, накладений на його нерухоме майно, порушує його право власності, гарантоване Конституцією України, внаслідок чого позивач не має можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Суд зазначає, що частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема , чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Аналіз викладених вище норм дає підстави для висновку, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин справи, суд дійшов висновку, що через наявність арешту, який накладений на все нерухоме майно позивача, права останнього порушуються, внаслідок чого він не може в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Тому порушене право позивача на користування та розпорядження своїм нерухомим майном, на яке накладено арешт, підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування накладеного державним виконавцем обтяження у виді арешту майна. З огляду на це, суд вважає помилковими та критично оцінює посилання представника позивача на те, що арешт підлягає зняттю не з майна, а з фізичної особи позивача ОСОБА_1 .

Суд, проаналізувавши встановлені в ході судового розгляду обставини справи, які входять до предмета доказування, на підставі положень ст.ст. 4, 5, 12, 13, 264 ЦПК України вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі та в межах позовних вимог скасувати арешти, накладені на все нерухоме майно ОСОБА_1 , та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про арешти всього нерухомого майна ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Суд, враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, наявність у позивача перешкод у користуванні та розпорядженні його майном, з огляду на накладені арешти на все нерухоме майно, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору ухвалою суду від 11.03.2021 року, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Відділу примусового виконання рішень, третя особа: ОСОБА_2 про зняття арештів задовольнити повністю.

Скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 , НОМЕР_1 , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: НОМЕР_4 , виданий 13.08.2013 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області МУЮ України Осельським Є.С. з номером запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 2114240 (спеціальний розділ) від 14.08.2013 року та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис номер 2114240 (спеціальний розділ) від 14.08.2013 року про арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 , НОМЕР_1 .

Скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в межах суми звернення стягнення у розмірі 3882567,77 грн, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 49467593, виданий 26.11.2015 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Осельським Є.С. з номером запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 12256783 (спеціальний розділ) від 27.11.2015 року та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис номер 12256783 (спеціальний розділ) від 27.11.2015 року про арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в межах суми звернення стягнення у розмірі 3882567,77 грн.

Стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Відділу примусового виконання рішень (місцезнаходження: 49027, місто Дніпро, вулиця Старокозацька, 56; ) на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, що відповідає приписам підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 06.05.2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва