Справа № 149/591/21
Провадження №2/149/298/21
Номер рядка звіту 61
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.05.2021 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Війтівецької сільської ради Хмільницького району про визнання недійсним та скасування заповіту, визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Війтівецької сільської ради Хмільницького району про визнання недійсним та скасування заповіту його матері ОСОБА_2 та визнання права власності на спадкове майно. Вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на випадок своєї смерті склала заповіт у відповідності до якого все своє майно заповіла своєму синові ОСОБА_1 . Оскільки на час складення заповіту ОСОБА_1 працював на посаді секретаря Сулківської сільської ради, тому посвідчив заповіт матері. ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавець померла, на час її смерті позивач постійно проживав з матір"ю та спадщину прийняв у відповідності до ст. 1268 ЦК України, інших спадкоємців першої черги не має. Однак, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено у його видачі, посилаючись на нікчемність заповіту, оскільки він посвідчений особою на її користь, що є порушенням Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування. Враховуючи викладене, позивач просить позовні вимоги задоволити.

Ухвалою суду від 23.03.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 22.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд.

В судове засідання позивач не з"явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задоволити.

Представник відповідача Війтівецької сільської ради в судове засідання не з"явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає.

Судом встановлено наступні обставини. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла спадкодавець ОСОБА_2 (а.с. 4,6), яка на випадок своєї смерті склала заповіт у відповідності до якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено секретарем Сулківської сільської ради М.В. Цвігуном (а.с. 5,11) Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є позивач, який спадщину після смерті матері прийняв шляхом постійного проживання зі спадкодавцем (а.с. 7,8). Спадкодавець являлась власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,56 га, що розташована на території Сулківської сільської ради(а.с. 9). Позивач 05.02.2021 звернувся в нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак йому відмовлено у зв"язку з посвідченням ним заповіту на свою користь (а.с. 12). Згідно інформації державного нотаріуса Хмільницької державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась (а.с. 28)

Дослідивши докази, суд приходить до такого.

Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. (ст. 1251 ЦК України)

У відповідності до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно ст. 9 Закону України "Про нотаріат" нотаріус та посадова особа органу місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім`я і від імені працівників даної нотаріальної контори, працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом, або працівників даного виконавчого комітету. Посадові особи органу місцевого самоврядування не вправі вчиняти нотаріальні дії також на ім`я і від імені даного виконавчого комітету. У зазначених випадках нотаріальні дії вчиняються в будь-якій іншій державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса чи у виконавчому комітеті іншого органу місцевого самоврядування. Посадові особи, перелічені у статті 40 цього Закону, не вправі посвідчувати заповіти та довіреності на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені свого чоловіка або своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер). Нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Дослідженні в судовому засіданні докази, свідчать про те, що позивач протягом 2008-2020 р.р, являючись посадовою особою органу місцевого самоврядування, будучи наділеним функціями вчиняти нотаріальні дії, 24.01.2011 року посвідчив заповіт матері на свою користь, а тому в силу ч. 1 ст. 1257 ЦК України такий заповіт є нікчемним та подальше визнання його недійсним не вимагається.

Згідно ст. 1225 ЦК україни право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Враховуючи, що позивач являється спадкоємцем першої черги, який спадщину після смерті матері прийняв в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, інші спадкоємці відсутні, надані докази свідчать про належність спадкового майна на праві власності ОСОБА_2 , тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 3,56 га, що розташована на території Сулківської сільської ради Хмільницького району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Керуючись ст.ст. 76-81,258,259,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку площею 3,56 га, розташовану на території Сулківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ВН, виданого 10.05.2001 року на підставі рішення 15 сесії 3 скликання Сулківської сільської ради від 24.03.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №285.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд на протязі 30-ти днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Робак М. В.