Справа № 167/188/21
Номер провадження 2/167/140/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 травня 2021 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Требика В.Б.,

з участю:

секретаря судового засідання Наумчука І.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначає, що будинок АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності. У 2009 році в цьому будинку, за згодою попереднього власника ОСОБА_4 , ОСОБА_3 зареєстрував своє місце проживання, однак фактично там не проживав. В добровільному порядку відповідач з реєстрації не знявся, його речей у будинку АДРЕСА_1 немає, зв`язок з ним відсутній і місцеперебування

ОСОБА_3 позивачу невідоме. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, перешкоджає у оформленні субсидії і він змушений нести додаткові витрати. Зважаючи, що ОСОБА_3 тривалий час не проживає за вказаною адресою, позивач вважає, що він втратив право користування жилим приміщенням.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовну вимогу, давав суду пояснення, близькі за змістом до обгрунтувань позову.

Відповідач ОСОБА_3 викликався до суду для розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, однак в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не подав. Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача проти такого вирішення справи не заперечує.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі, дійшов таких висновків.

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 травня 2018 року слідує, що спадкоємцем майна ОСОБА_4 (що складається з житлового

будинку АДРЕСА_1 ), є ОСОБА_2 .

Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 травня 2018 року № 125930813 підтверджено, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Згідно із ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власникові належать право володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За змістом ч. 2 ст.405 ЦК член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На думку суду, є підстави застосувати по аналогії закону вказану норму і до особи, яка не є членом сім`ї власника житла.

Разом з тим, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК). Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із акту обстеження матеріально-побутових умов від 29 грудня 2020 року слідує, що з 29 вересня 2009 року зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 значиться у будинку АДРЕСА_1 . Зі слів позивача ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_3 у ньому фактично не проживав і не проживає.

До позовної заяви додані письмові пояснення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від 29 грудня 2020 року, у яких вказані особи стверджують про те, що відповідач ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 не проживає і не проживав.

Суд, оцінюючи подані стороною позивача докази, констатує, що на підтвердження відсутності ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 подано лише один акт обстеження матеріально-побутових умов від 29 грудня 2020 року. Більше того, у вказаному акті містяться відомості, які відображені зі слів позивача, який безпосередньо зацікавлений у визнанні відповідача таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 . Інших об`єктивних даних, що підтверджують обгрутнованість заявленої позовної вимоги цей акт не містить.

Далі, надаючи оцінку письмовим поясненням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суд враховує, що позивачем будь-яких доказів на підтвердження проживання цих осіб у с. Переспа не подано, він не клопотав про їх допит в судовому засіданні, а відтак суд не може покласти їх в основу рішення про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Інших доказів до суду не подано.

Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, під час розгляду справи стороною позивача належними та достовірними доказами не доведено відсутність протягом одного року відповідача ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 без поважних причин, а тому у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 141, 259, 265, 280-282 ЦПК, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, через недоведеність.

Заочне рішення може бути переглянуте Рожищенським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою до Рожищенського районного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, шляхом подачі апеляційної скарги через Рожищенський районний суд Волинської області.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Рожищенський районний суд Волинської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання:

АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків, серія та номер паспорта невідомі).

Суддя: В.Б. Требик