Справа №490/2086/20
Провадження №2/487/746/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2021 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Ященко В.В., позивача ОСОБА_1 , представників відповідача ОСОБА_2 , Никитенко Т.В., розглянувши у підготовчому судовому засідання цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю державного органу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю державного органу в сумі 420 400,00 грн.

Ухвалою суду від 05.11.2020 вказану справу прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

02.12.2020 позивач надіслав на адресу суду заяву, якою уточнив позовні вимоги та фактично просив стягнути з відповідача 630 600,00 грн моральної шкоди. Також в своїй заяві просив розглянути справу за його відсутності. До заяви позивач долучив довідку про фактично виплачену пенсію з 01.12.2014 по 30.06.2020 по пенсійній справі №59 ОСОБА_1 та виписку по рахунку останнього в АТ КБ «ПриватБанк».

22.12.2020 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з його необґрунтованість. Разом з відзивом, від відповідача до суду надійшло клопотання про залучення співвідповідача Головного управління Казначейської служби України в Миколаївській області.

28.12.2020 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому останній просив задовольнити позов з урахуванням уточненої заяви та розглянути справу за його відсутності.

12.04.2021 від позивача до суду надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, в якому останній просив наступне:

- обрахувати заборгованість з врахуванням нарахувань на індекс інфляції та 3% річних за постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.12.2017 по справі №484/3245/15-а станом на 25.04.2019, яку стягнути з відповідача;

- нарахувати, виплатити пенсію та розрахувати заборгованість з врахуванням нарахувань на індекс інфляції та 3% річних з 26 квітня 2019 року за прямими нормами ч. 3 ст. 59 Закону України від 28.02.1991 за №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прямими нормами ст. ст. 10, 21 Закону України від 09.04.1992 №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- стягнути з відповідача суму заборгованості з врахуванням нарахувань на індекс інфляції та 3% річних за постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.12.2017 по справі №484/3245/15-а станом на 25.04.2019 суму заборгованості пенсії з врахуванням нарахувань на індекс інфляції та 3% річних з 26 квітня 2019 року за прямими нормами ч. 3 ст. 59 Закону України від 28.02.1991 за №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прямими нормами ст. ст. 10, 21 Закону України від 09.04.1992 №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та суму моральної шкоди за позовом.

У судовому засіданні позивач просив прийняти заяву про збільшення позовних вимог та закрити підготовче провадження в справі.

Представники відповідача не заперечували проти закриття підготовчого провадження, проти прийняття заяви про збільшення позовних вимог заперечували.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов наступного.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Зокрема ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

В свою чергу, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року, зазначено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення України (далі КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №757/63985/16 від 04.03.2020 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу що слід розрізняти вимоги щодо стягнення недоотриманої суми пенсії (борг за пенсійними виплатами) та стягнення компенсації втрати частини доходів через порушення строків їх виплати. Так, у справі №676/1557/16-ц (провадження№14-197цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки відповідач (Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області) вже погасив борг за пенсійними виплатами позивачу і ця справа стосується захисту права позивача на компенсацію, зумовлену простроченням виплати пенсії належного розміру, тобто позовні вимоги пов`язані з відшкодуванням шкоди та заявлені без вимоги вирішити публічно-правовий спір, то такий спір необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість спір у цій справі (№757/63985/16) стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Так, постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.05.2010 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України місті Первомайську Миколаївської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково; визнано протиправною відмову управління щодо перерахунку основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2007 по 01.05.2010 відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду-чорнобильцю ІІ групи інвалідності першої категорії, а також зобов`язано Управління здійснити перерахунок та виплату основної пенсії, виходячи з розміру вісім мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 0,75 мінімальних пенсій за віком з 01.04.2007 по 01.05.2010.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 09.09.2010 вказане рішення змінено, резолютивну частину викладено в такій редакції: визнати протиправною відмову УПФУ щодо здійснення перерахунку ОСОБА_1 державної і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю; зобов`язати УПФУ перерахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію по інвалідності в наслідок захворювання, пов`язаного з участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. ст. 50, 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за відповідний період, з 01.01.2010.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14.12.2011 вказане судове рішення було роз`яснено, а саме: згідно з рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 09.09.2010 перерахунок та виплата ОСОБА_1 державної пенсії по інвалідності в наслідок захворювання, пов`язаного з участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст. ст. 50, 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991, починаючи з 01.01.2010 і до внесення змін до законодавства щодо розміру та умов виплати зазначеного виду пенсії.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі №1421/1041/12 від 29.03.2012 зобов`язано УПФУ в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області поновити з 01.12.2011 виплату пенсії в розмірі, визначеному постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі №2-948/10 від 13.05.2010 , та виплатити частину пенсії, яку не було доплачено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2013 вказану постанову залишено без змін.

Крім того, постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі №484/3245/15-а від 26.12.2017 позов ОСОБА_1 задоволено частково визнано протиправними дії Первомайського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області щодо зменшення з 01.08.2014 розміру пенсії ОСОБА_1 , зобов`язано Первомайське об`єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області поновити з 01.08.2014 виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі визначеному постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі №2-948/10 від 13.05.2010 виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за відповідний період; зобов`язано Первомайське об`єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області провести з 01.08.2014 нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії в розмірі визначеному постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі 2-948/10 від 13.05.2010 виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за відповідний період; зобов`язано Первомайське об`єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої частини пенсії за період з 01.05.2014 по фактичну дату виплати недоотриманої частини пенсії.

Вищевказані справи розглядалися судом в порядку адміністративного судочинства.

В заяві про збільшення позовних вимог від 12.04.2021 просить стягнути нараховану, але не виплачену суму коштів за рішенням суду, здійснити перерахунок та з врахуванням нарахувань на індекс інфляцій та 3% річних.

При цьому, в даному випадку спір стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, оскільки виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень. Тому такий спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. В той же час, первісні вимоги стосовно стягнення моральної шкоди, розглядається судом за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, оскільки вимоги викладені в заяві про збільшення позовних вимог стосуються недоотриманої суми пенсії є публічно-правовими, тобто спір виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 20 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, а адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, диспозитивності та офіційному з`ясуванні всіх обставин у справі, що є більш ефективним способом захисту порушений прав, суд дійшов висновку про відмову в прийняття заяви представника позивача від 12.04.2021 про збільшення позовних вимог, яка, містить вимоги, що підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Стосовно клопотання представника відповідача про залучення у справі співвідповідача від 22.12.2020, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у ній співвідповідача.

Таким чином, чинний цивільно-процесуальний закон покладає право на звернення до суду із клопотанням про залучення співвідповідача виключно на позивача.

За такого, суд, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Головного управління Казначейської служби України в Миколаївській області.

Положеннями ст. 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Всі процесуальні дії, необхідні для призначення справи до судового розгляду по суті, вчинено. Підготовче провадження слід закрити і справу призначити до судового розгляду по суті.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 189, 196-198, 255, 258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог відмовити.

У задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Головного управління Казначейської служби України в Миколаївській області відмовити.

Закрити підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю державного органу.

Призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 07.06.2021 о 15:00 год.

В судове засідання для розгляду справи по суті викликати учасників справи.

Ухвала в частині відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя: С.М. Афоніна