Справа № 766/6497/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. в м.Херсоні розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Генезис Фінансової Свободи», заінтересована особа ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого напису до виконання,

встановила:

21.04.2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Генезис Фінансової Свободи» до Херсонського міського суду Херсонської області надійшла заява про поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого напису від 31.10.2017 року №25418, вчиненого приватним нотаріусом Чуловським В.А., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії №91/07 від 31.07.2007 року у розмірі 1656354,26 гривень.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.

Зазначена вище норма поширюється лише на цивільні справи, оскільки відповідні норми щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання містяться і в Кодексі адміністративного судочинства України і в Господарському процесуальному кодексі України. При цьому, щодо виконання виконавчих документів, які судом не видавались, ця норма ЦПК України не поширюється.

Разом з цим, нормами ЦПК України встановлена можливість поновлення пред`явлення до виконання саме виконавчого листа, а не виконавчого напису.

Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 № 3425-XII (далі - Закон № 3425-XII) передбачено, що нотаріуси вчиняють виконавчі написи.

Відповідно до ст.87 та ст.88 Закону №3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Згідно з ст.90 Закону № 3425-XII встановлено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Тобто, виконавчий напис нотаріуса підлягає зверненню до примусового виконання. Тільки після відкриття виконавчого провадження кредитор набуває статусу стягувача у виконавчому провадженні.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно з п.1 глави 16 наказом Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок №296/5) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до п.2 глави 16 Порядку №296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Згідно з пп.3.1 п.3 глави 16 Порядку №296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Відповідно до пп.7.2 п.7 глави 16 Порядку №296/5 при кожному наступному вчиненні виконавчого напису за одним і тим самим зобов`язанням повторне подання копії документа, що встановлює заборгованість, не вимагається. У цих випадках нотаріус вимагає подання двох примірників витягу з особового рахунку та оригіналу зобов`язання.

Таким чином, Порядком №296/5 передбачено наступне вчинення виконавчого напису нотаріуса за одним і тим самим зобов`язанням. А тому заявник, не позбавлений права на поновлення строку пред`явлення виконавчого напису до виконання шляхом звернення до нотаріуса, який видав виконавчий напис за вказаним зобов`язанням.

Слід відмітити, що виконавчі листи та виконавчі написи нотаріуса є різними видами виконавчих документів.

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Виконавчий лист - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Суд наголошує, що норми ЦПК України спрямовані, насамперед, для забезпечення примусового виконання виконавчих листів суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Водночас, питання поновлення строку для пред`явлення виконавчого напису до виконання, виходять за межі повноважень суду, які визначає ЦПК України. Попри вказане, суд наголошує, що положення Закону № 3425-XII та Порядку №296/5 надають нотаріусам повноваження вирішити питання поновлення строку для пред`явлення виконавчого напису до виконання, шляхом наступного вчинення виконавчого напису за одним і тим самим зобов`язанням.

Суд не може підміняти інший орган навіть якщо ці повноваження не визначені за будь-яким іншим органом. Підміною органу виконавчої влади можна було б вважати той випадок, коли власне суд вчинив якісь повноваження, властиві певному органу.

З огляду на положення п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного сужочинства.

Керуючись ст. 10, 19, 186, 433 ЦПК України, суддя

ухвалила:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Генезис Фінансової Свободи», заінтересована особа ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого напису до виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя С.І.Майдан