ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року

м.Суми

Справа №587/373/21

Номер провадження 22-ц/816/659/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

у присутності:

заявниці - ОСОБА_1 та її представника - адвоката Буланова Олексія Михайловича

приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Юрія Олександровича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Юрія Олександровича на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 16 березня 2021 року, постановлену у складі судді Степаненка О.А. у м. Суми,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Юрія Олександровича, стягувач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Буланов О.М. звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Ю.О.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 31 січня 2020 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» у солідарному порядку стягнуто 17748,69 доларів США та 9693,16 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором.

На виконання рішення суду приватним виконавцем Савенком Ю.О. відкрито виконавче провадження, накладено арешт на кошти ОСОБА_1 , розміщені на банківських рахунках, зокрема і на картковий рахунок, відкритий на її ім`я у АТ КБ «ПриватБанк» для виплати заробітної плати.

Вважає, що накладення виконавцем арешту на рахунок, призначений для перерахування заробітної плати ОСОБА_1 , є передчасною виконавчою дією, неспівмірною із розміром заборгованості, що підлягає стягненню.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати незаконними дії приватного виконавця у виконавчому провадженні №63749396 в частині накладення арешту та звернення стягнення на суму заробітної плати, що перевищує 20 % надходжень заробітної плати на рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк».

Зобов`язати приватного виконавця зняти арешт з указаного рахунку на суму заробітної плати, що перевищує 20 %.

Постанову приватного виконавця від 26 листопада 2020 року про арешт коштів боржника скасувати.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 16 березня 2021 року скарга ОСОБА_1 задоволена.

Визнано незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Ю.О. у виконавчому провадженні № 63749396 в частині накладення арешту на суму заробітної плати, що перевищує 20 % надходжень заробітної плати на рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк».

Визнано незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Ю.О. у виконавчому провадженні № 63749396 в частині звернення стягнення на грошові кошти на суму заробітної плати, що перевищує 20 % надходжень заробітної плати на рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк».

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Ю.О. у виконавчому провадженні № 63749396 зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» на суму заробітної плати, що перевищує 20 % надходжень заробітної плати.

Скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Ю.О. у виконавчому провадженні № 63749396 від 26 листопада 2020 року про арешт коштів боржника.

В апеляційній скарзі приватний виконавець Савенко Ю.О., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував, що з метою забезпечення реального виконання боржником судового рішення законодавство не обмежує дії виконавця в частині накладення арешту на кошти та рахунки клієнта банку. Банківський рахунокОСОБА_1 , на який накладено арешт за постановою виконавця не належить до рахунків зі спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено в силу закону. Звертає увагу на ту обставину, що саме банк на виконання постанови виконавця визначає статус коштів та рахунка, на якому вони знаходяться, та повертає постанову без виконання у разі, якщо звернення стягнення на кошти рахунку заборонено. Стверджує, що звертаючись до суду, представник ОСОБА_1 пропустив строк оскарження, встановлений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Буланов О.М. заперечив проти її задоволення і вважав , що винесення приватним виконавцем постанови про накладення арешту на кошти боржника є передчасним , оскільки ця постанова в порушення вимог закону винесена ним до виявлення конкретних розрахункових рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги за її безпідставністю.

У відповіді на відзив приватний виконавець Савенко Ю.О. звернув увагу на ту обставину, що рахунок для виплати заробітних коштів не є рахунком зі спеціальним режимом використання , а тому на нього може бути накладено арешт.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення приватного виконавця Савенка Ю.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, думку ОСОБА_1 та її представника - адвоката Буланова О.М., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Ю.О. перебуває виконавчий лист Сумського районного суду Сумської області від 31 січня 2020 року № 587/2810/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку 17 748 доларів 69 центів США та 9693,16 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором.

Постановою приватного виконавця Савенка Ю.О. від 26 листопада 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках банківських установ, які відкриті на ім`я ОСОБА_1 ( а.с.5-6).

06 лютого 2021 року ОСОБА_1 зверталась до приватного виконавця з письмовою заявою про зняття арешту з рахунку, що відкритий на її ім`я в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , оскільки на цей рахунок роботодавець перераховує її заробітну плату, яка є єдиним доходом заявниці (а.с.8).

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом ЦПК України.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до роз`яснень пункту 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені права та обов`язки виконавців.

Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Як убачається із матеріалів справи, постанова про арешт коштів боржника прийнята державним виконавцем у порядку, визначеному статтею 56 розділу VII Закону України «Про виконавче провадження», що є окремо визначеним заходом примусового виконання рішень.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч.ч.1-2 ст.56 Закону).

Дія наведеної норми обмежується забороною, передбаченою частиною 2 статті 48 цього Закону. Зокрема, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 має у АТ КБ «ПриватБанк» картку, для обслуговування якої банком відкритий рахунок НОМЕР_1 . На вказаний рахунок ОСОБА_1 надходять зарплатні виплати, а також можуть зараховуватися будь-які інші виплати (перекази) (а.с.7).

Вбачається, що наведені вище норми Закону не містять заборони накладення арешту на кошти, що знаходяться на поточному рахунку боржника, на який зараховується, зокрема, заробітна плата боржника. Наявність особливого статусу рахунку, накладення арешту та/або звернення стягнення на який заборонено законом, підлягає доведенню належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог статей 12,13,81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем, на підставі статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім рахунків, які мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Аналіз норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що приватний виконавець виконував свої обов`язки відповідно до закону та в межах своїх повноважень.

Підпунктом 6 пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, визначено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Згідно з довідокою АТ КБ «ПриватБанк» на поточний рахунок НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , окрім заробітної плати від роботодавця можуть також надходити кошти з інших джерел (а.с. 7 ).

Судом не встановлено, а боржницею не доведено, що вказаний поточний рахунок відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на які заборонено законом.

Разом з тим кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію боржника визначені в статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження». У разі надходження на поточний рахунок боржника виключно заробітної плати чи пенсії, на нього не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих надходження на поточний рахунок боржника виключно заробітної плати чи пенсії.

Проте заявниця не надала до суду доказів того, що поточний рахунок НОМЕР_1 призначений виключно для зарахування заробітної плати і на нього не можуть бути зараховані кошти іншого походження.

Крім того, ОСОБА_1 не позбавлена права отримання заробітної плати у інший спосіб як це передбачено ст.24 Закону України «Про оплату праці» .

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність правових підстав для задоволення вимог скарги, оскільки арешт коштів боржниці був здійснений приватним виконавцем з дотриманням вимог чинного законодавства.

Крім того, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом норм процесуального права.

Відповідно до вимог статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи . Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ЦПК України).

Як було встановлено судом 26 листопада 2020 року приватним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках банківських установ, які відкриті на ім`я ОСОБА_1 ( а.с.5-6).

06 лютого 2021 року ОСОБА_1 зверталась до приватного виконавця з письмовою заявою про зняття арешту з рахунку (а.с. 8).

Тобто з наявних у справі доказів можна дійти висновку про те, що станом на 06 лютого 2021 року ОСОБА_1 було достеменно відомо про вчинені виконавцем дії з арешту коштів на банківських рахунках.

Скаргу на дії приватного виконавця заявниця подала 26 лютого 2021 року, тобто з пропуском встановленого ЦПК України десятиденного строку на оскарження дій виконавця. Заяву про поновлення пропущеного строку до суду не подавала.

В силу частини 2 статті 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте суд першої інстанції зазначених норм процесуального закону не врахував, розглянув скаргу по суті.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні скарги на дії приватного виконавця.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Юрія Олександровича задовольнити.

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 16 березня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Булановим Олексієм Михайловичем, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 6 травня 2021 року.

Суддя-доповідач О.І.Собина

Судді О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко