ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3812/20 Провадження № 2/636/166/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Гуменного З.І.,

секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків, військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, в якому просить: зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі її житлової комісії погодити зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1 , командира військової частини НОМЕР_1 зобов`язати затвердити вказане рішення житлової комісії військової частини для забезпечення постійним житлом сім`ї ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право на виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 для забезпечення його сім`ї постійним житлом; зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог, послався на те, що він разом з дружиною постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі АДРЕСА_2 на підставі службового ордера № 13709 від 25.10.2004, виданого КЕЧ Чугуївського району, правонаступником якої являється КЕВ м. Харкова, у зв`язку з проходженням військової служби. Позивач перебуває на військовій службі, є ветераном війни - учасником бойових дій в зоні ООС з 10.11.2015 по цей час, перебуває на квартирному обліку для отримання постійного житла, має календарну вислугу на військовій службі 25 повних календарних років. Позивач звертався до військової частини та КЕВ м. Харкова щодо погодження та виключення його квартири з числа службових, але на обидва звернення отримав відмови, які мотивовані посиланням на розпорядження вищестоячих посадових осіб органів військового управління, щодо зупинення подання пропозицій (погодження виключення квартир з числа службових) щодо розгляду питань виключення квартир з числа службових.

Не погоджуючись з даним позовом, представник відповідача КЕВ м. Харкова, надав відзив, в якому зазначив, що наявність вказаної вислуги на військовій службі не надає позивачу права вимагати конкретне службове житло для постійного проживання без додержання черговості. Тобто, обов`язковою умовою для розгляду питання виключення квартири з числа службових є настання черги для отримання постійного житла. Оскільки, така черга ще не підійшла то і розглядати вказане питання підстав не має. Крім того, зазначається, що КЕВ м. Харкова має право звертатись з клопотанням про виключення житла з числа службових, але не зобов`язано це робити.

У зв`язку з тим, що в подальшому, другий відповідач - військова частина НОМЕР_1 в особі житлової комісії погодила виключення квартири позивача з числа службових (витяг з протоколу № 3 від 22.03.2021), а командир військової частини затвердив вказаний протокол (витяг з наказу від 22.03.2021 № 518), позивач відмовився від першої позовної вимоги щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії погодити зняття статусу службове житло з квартири АДРЕСА_3 та від позову до Міністерства оборони України.

Ухвалою суду прийнята відмова позивача від першої позовної вимоги щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії погодити зняття статусу службове житло з квартири АДРЕСА_3 та від позову до Міністерства оборони України.

Представник позивача ОСОБА_2 надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі за наявними доказами, позов підтримав.

Представник відповідача КЕВ м. Харкова в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі, проти позову заперечує, посилаючись на вищевказані доводи.

Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи.

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 разом з дружиною постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі АДРЕСА_2 на підставі службового ордера № 13709 від 25.10.2004, виданого КЕЧ Чугуївського району, правонаступником якої являється КЕВ м. Харкова, у зв`язку з проходженням військової служби, що підтверджується доданою копією службового ордера та довідок. ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, є ветераном війни - учасником бойових дій в зоні ООС з 10.11.2015 по цей час, перебуває на квартирному обліку для отримання постійного житла, має календарну вислугу на військовій службі 25 повних календарних років, що підтверджується доданими копіями довідки КЕВ та послужного списку.

Зважаючи на те, що службовий статус наданій його сім`ї квартири значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством прав та набуття ним права на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної квартири, від звертався до військової частини з проханням погодити виключення вказаної квартири з числа службових та до КЕВ м. Харків, в віданні якого знаходиться фонд службового житла Харківського гарнізону, та який, відповідно до покладених на нього повноважень, являється контролюючим органом та зобов`язаний організовувати вирішення таких питань з проханням щодо виключення його квартири з числа службових. Але, на обидва звернення отримав відмови, які мотивовані посиланням на розпорядження вищестоячих посадових осіб органів військового управління, щодо зупинення подання пропозицій (погодження виключення квартир з числа службових) щодо розгляду питань виключення квартир з числа службових).

В подальшому, рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2021 погоджено виключення квартири позивача АДРЕСА_1 з числа службових (витяг з протоколу № 3). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2021 № 518 затверджено вказаний протокол житлової комісії.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (державних органів).

Відповідно ч. ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

За змістом статті 118 Житлового кодексу Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана з захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно ст. 2 цього Закону, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах визначених законами України.

Згідно ч. 1 ст. 12 цього Закону, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом, іншими законами, в порядку, визначеному КМ України. Військовослужбовцям, які мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Статтею 125 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно- експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 від 31 липня 2018 року, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Посилання відповідача на рішення заступника Міністра оборони України № 19360/з/1-2019 від 09.04.2020 позбавлене юридичного сенсу з огляду на те, що вказане рішення не є нормативно-правовим актом, який регламентує питання, пов`язані з предметом позову. Ніякого зв`язку вказане рішення з предметом спору не має та не може бути підставою для обґрунтування відмови від подання клопотання про виключення житла з числа службового.

Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права на житло, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.

Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися Виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, а не квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова. Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини. Не подаючи відповідне клопотання, квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.

Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих ст. 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийнятій рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників. Суд зазначив, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло.

Доводи відповідача про недотримання правил черговості на отримання житла у разі звернення із клопотанням про виключення квартири із числа службових не спростовують висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Ухвалюючи рішення у справі, суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, мав на момент звернення до суду вислугу на військовій службі 25 років 3 місяці 29 діб, є учасником ООС, ветераном війни - учасником бойових дій, перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав, отже має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності клопотання командира військової частини з цього приводу. Немотивована бездіяльність квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання суд вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості.

Конституційний Суд неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема, гарантії соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах СБУ, податковій, міліції, прокуратурі, тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).

Судовою практикою Харківського апеляційного суду в тотожних справах, в тому числі: справа № 636/1514/19 (22ц/818/4515/16) за позовом ОСОБА_3 , № 636/1525/19 (22ц/818/4576/19) за позовом ОСОБА_4 , № 636/1527/19 (22-ц/818/909/20) за позовом ОСОБА_5 , за результатами яких рішення суду першої інстанції на користь позивачів, - залишено без зміни. Постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду України від 04.03.2020 у вищезазначеній справі № 636/1514/19 за позовом ОСОБА_3 , (провадження № 61-19985 св 19) ухвалені судом першої і апеляційної інстанції рішення у справі залишені без зміни. Касаційний цивільний суд в складі Верховного суду України від 04.03.2020 у справі № 636/1514/19 (провадження № 61-19985 св 19) повністю погодився з правовим висновком суду першої і апеляційної інстанції та підсумував, що визначальними обставинами - матеріальними підставами для задоволення позовних вимог (визнання права на виключення житла з числа службового та зобов`язання подання відповідного клопотання КЕВ м. Харків до Чугуївської міської ради) є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку та, до того ж, наявність статусу учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, в тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатись статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).

Вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»). «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам II проти Німеччини»). «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні грунтуватись на законодавчому положенні або юридичному акті, такому, як судовий вердикт (рішення у справі «Конецький проти Словаччини»).

Легітимні сподівання позивача ОСОБА_1 на отримання постійного житла шляхом його виключення з числа службового під час проходження військової служби чітко визначені вказаними нормативно-правовими актами України та підтверджені існуючою судовою практикою Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду України на час його перебування на квартирному обліку, тобто, є конкретними. Таким чином на них поширюється режим «існуючого майна».

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності.

Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 10-12, 76-80, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:
Позовну заяву ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на виключення з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова квартири АДРЕСА_1 для забезпечення його сім`ї постійним житлом.

Зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -