№ 336/2452/20
№ 2/336/198/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Жупанової І.Б.

секретаря судового засідання Палубінської К.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представник третьої особи Булат Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд відібрати малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від її матері ОСОБА_3 , без позбавлення батьківських прав та передати дитину її бабі ОСОБА_1 , а також стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Позовна заява мотивована тим, що Позивач є матір`ю Відповідача яка має малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. У період з дня народження онучки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 по січень 2019 Відповідач добросовісно виконувала свої зобов`язання по догляду за дитиною, опікувалась, дбала про неї відповідально.

З січня 2019 року Відповідач почала спілкуватися та зустрічатися з теперішнім чоловіком, ОСОБА_7 , що вплинуло на відношення та зобов`язання відносно до власної доньки. Відповідач почала уникати від догляду за дитиною, все частіше та частіше залишала доньку на бабусю - Позивача, почала залишала на декілька годин, а з березня 2019 року постійно не ночувала вдома та не приходила додому, не телефонувала та не відповідала на дзвінки Позивача.

Відповідач з 11.03.2019 року на два тижні поїхала на навчальні сесію до Дніпра, в цей період часу онучка була під опікою та матеріальним забезпеченням Позивача, Відповідач жодної фінансової допомоги на утримання доньки не залишила та не надала згодом, хоч і отримує відповідну допомогу на утримання дитини від держави.

Відповідач познайомила Позивача зі теперішнім чоловіком, ОСОБА_7 , вони зарекомендували себе не з позитивної та відповідальної сторони відносно онучки, часто вживали спиртні напої.

Відповідач вийшла заміж та проживає окремо за адресу АДРЕСА_1 .

Позивачу стало відомо, що Відповідач брала декілька кредитів,які не виплачувала, у зв`язку з чим, на адресу Позивача надходили претензійні листи про наявність боргів у Відповідача.

У червні Позивач запланувала відпочинок на морі до АРК Крим, попередньо повинні були їхати разом із Відповідачем та онукою, однак Відповідач невдовзі змінила своє рішення, У зв`язку з цим Відповідач надала відповідну згоду у нотаріуса, та онука поїхала разом з бабусею.

Однак повернувшись 15.07.2019 року Позивач Відповідача не застала вдома, остання на декілька місяців залишила свою дитину на Позивача, не з`являлась додому та не виходила на телефонний зв`язок.

У період з 23.07.2019 року по 29.07.2019 року Позивач займалась лікуванням онучки, яка захворіла, в цей час Відповідача не було, остання не супроводжувала доньку до лікарів, не цікавилася її здоров`ям.

У серпні 2019 року Позивач звернулась до Органу опіки, з повідомленням відносно відповідача, щодо уникнення від батьківській обов`язків відносно онучки ОСОБА_6 , за результатами візиту уповноважених Органу опіки, був складений акт та висновок, згідно якого встановлено, що Відповідач покинула свою дитину на Позивача та не приймає участі у виховані та утриманні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовляє Позивачу у наданні матеріальної допомоги на дитину-яку отримує від держави.

Відповідач не працевлаштована та не в змозі належним чином утримувати власну дитину.

Відповідач не створила безпечних умов для життя та здоров`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжує ухилятися від своїх батьківських обов`язків, тому подальше залишення ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 з Відповідачем є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання в зв`язку з чим Позивач вважає, що є необхідність про її відібрання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2020 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, наданий відповідачці строк для подання відзиву, а третім особам - для подання пояснення щодо позову.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що проти задоволення позову заперечує. Вказала, що з Позивачем в неї все життя дуже складні відносини, вона завжди використовувала силові методи виховання та такі, що шкодили її репутації. Неодноразово вона без приводу подавала на неї заяви в поліцію.

Відповідач неодноразово приїздила додому, намагаючись поговорити з мамою та забрати свою дитину, документи та речі. Але за місцем їх мешкання двері ніхто не відкривав, на телефонні дзвінки не відповідав.

Зазначає, що саме вона здійснювала догляд за дитиною та піклування, відвідувала з нею лікарню та інше з її народження до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спростовувала доводи позивача, що вона з чоловіком постійно вживаємо спиртні напої та дитина з нами була недоглянута та голодна. Відповідач не знаходиться на обліку в наркологічному та психіатричному диспансері.

Представник позивача надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив,що у даному випадку необхідно куруватися інтересами дитини, які найкраще відповідатимуть збереженням її зв`язків із сім`єю та розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідач не працевлаштована та не в змозі належним чином утримувати власну дитину.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву, наполягав на її задоволенні.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив позов задовольнити. Зазначила, що свою доньку підтримувала у всьому, після народження у неї дитини ОСОБА_6 , забезпечувала повністю її з донькою. Після повернення з відпочинку у 2019 році, розшукувала відповідача, зверталась навіть до поліції з заявою. Також з вересня 2019 року вона оформила дитину у дошкільну групу у Запорізький ліцей №34, після чого дитину перевела у Дошкільний навчальний заклад №100, який знаходиться поряд з її будинком.

ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вказала, що з її матір`ю в неї постійні сварки, погані стосунки. З своїм теперішнім чоловіком познайомилась коли дитині був вже рік. Улітку 2019 року, коли Позивач поїхала на море, вона дала нотаріально посвідчену згоду на те щоб дитина їхала разом з нею. Після повернення, відповідачка бажала забрати дитину та переїхати від матері, почати орендувати власне житло, але Позивач не відчинила двері та по телефону повідомила, що дитину не віддасть. Через деякий час дізналась, що Позивач звернулась до органів опіки, що дитина передали Позивачу, органи опіки та Позивач не повідомляли про вирішення такого питання. Вже довгий час дитина знаходиться у сім`ї Позивача, хоча законних підстав на це не має, але з вимогою про повернення дитини до суду не зверталась. Хоче зробити для дитини гарні умови для виховання дитини. Зверталась до органів опіки, про те, що з яких підстав на час проведення судового розгляду вона не може забрати дитину, на що отримала відповідь, з роз`ясненням. Матері грошей на виховання дитини не надає, лише покупає іграшки та продукти. До дитячого закладу не ходила, прізвища дитячого лікаря не пам`ятає, до від`їзду матері на море завжди з дитиною ходила до лікаря, після чого з літа 2019 року з дитиною їздила завжди Позивач. Працює касиром у магазині, отримує дохід 8000-9000 грн.. Який розмір взуття у дитини не знає, одяг взуття покупають бабуся, родичі.

Свідок ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 пояснила, що Позивач це її донька, а Відповідач її онучка, коли онучка пропадала десь переживала разом з її матір`ю. Була в гуртожитку де проживає Відповідача з своїм чоловіком, там відсутні умови для проживання маленької дитини. Чоловік Відповідача не працює, інвалід, випивають алкогольні напої. З червня 2019 року онучка не приходила до дитини, не виконує своїх материнських обов`язків.

Допитаний у судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона бабуся дитини ОСОБА_6 , зі сторони її батька, з Відповідачем в хороших стосунках, так само, як і з Позивачем. У червні 2019 року, позивач поїхала на море, після повернення не могли найти дуже довго Відповідача, в кінці вересня 2019 року дізнались де вона знаходиться. Мати дитини інколи приїжджає до дитини, дитина проживає з бабусею. Відповідач добровільно покинула дитину та не намагалась її повернути. Були конфлікти ситуації разом з матір`ю, але які вирішувались. Мати дитини з червня 2019 року не приймає участі в утриманні дитини.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському Булат Г.О. в судовому засіданні підтримала позов, окрім того надала висновок про доцільність відібрання малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення батьківських прав.

Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши надані докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні сторонами визнавалось та не заперечувалось, факт спорідненості, а саме, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 .. Відтак ця обставини відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , повторно виданого 28.08.2018 року, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати дівчинки ОСОБА_12 , відомості про батька зазначені зі слів матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

20.09.2019 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_7 , на підтвердження чого надано копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 20.09.2019 року.

ОСОБА_12 та малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19.08.2019 року перебуває на обліку у відділі по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах (проживання у сім`ї, у якій батьки або особи, які їх заміняють, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини).

Згідно наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 12.09.2019 року № 665, малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було тимчасово влаштовано в родину баби ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно листа Запорізького ліцею №34 від 19.08.2020 року № 370, до групи дошкільного раннього віку дошкільного підрозділу Запорізького ліцею №34, дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зарахована відповідно до заяви бабусі - ОСОБА_1 від 17.09.2019 року. За час перебування дитини в закладі, спілкування відбувалося тільки з бабусею дитини - ОСОБА_1 . Дитина завжди була охайна, емоційно урівноважена. Між дівчинкою та бабусею лагідні, доброзичливі відносини. Бабуся завжди цікавилася успіхами онуки, приймала активну участь у житті групи. Дитина була завжди забезпечена усім необхідним. З 30.06.2020 року згідно заяви бабусі, ОСОБА_6 була відрахована. Жодного разу з вересня 2019 року по червень 2020 року мати дитини ОСОБА_11 в дошкільному закладі не бачили. Вона не приходила, не телефонувала, не цікавилася у вихователів групи станом здоров`я доньки, її розвитком, успіхами. Спілкування щодо виховання дівчини не відбувалося ні з вихователями групи ні з адміністрацією закладу.

Відповідно до висновку наданого Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району від 01.02.2021 року № 22.04/01-34-89, розглянувши на комісії з питань захисту прав дитини протокол судового засідання від 30.11.2020 Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, щодо надання висновку про доцільність/недоцільність відібрання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, зібрані матеріали справи, та заслухавши пояснення матері малолітньої дитини ОСОБА_11 та баби малолітньої дитини ОСОБА_1 , враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації по Шевченківському району від 28.01.2021 року протокол № 3, орган опіки та піклування прийшов до наступного висновку: вважати за доцільне відібрання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визнають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.

Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 1 ст. 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок.

Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

В п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, крім іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до роз`яснень п. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси).

З аналізу приведених норм права, вбачається що основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або морального виховання. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, і з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Таким чином, суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак, вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи.

Крім того, суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), в якій зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Судом встановлено, що мати малолітньої ОСОБА_5 належним чином не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвиту дитини. З наявних у справі письмових доказів встановлено, що мати протягом тривалого часу з червня 2019 року не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного матеріального утримання, її життям не цікавиться, хоча має реальну можливість виконувати свої батьківській обов`язки стосовно своєї дитини. Така поведінка відповідача ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

В судовому засіданні було встановлено, що малолітня ОСОБА_5 проживає разом зі своєю бабою - ОСОБА_1 у належній останній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 забезпечує для онуки ОСОБА_5 належні побутові, санітарно гігієнічні умови проживання, піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Згідно вимогами ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Таким чином, відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків, яка не є крайнім і незворотним заходом. Отже, відповідач не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дитини.

Згідно з вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач у судове засідання не представила суду будь-яких доказів на спростування доводів позивача та бажання змінити своє ставлення до дитини, що підтверджує доводи позовної заяви.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги те, що у даному випадку відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини, з метою унеможливлення негативного розвитку дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для відібрання малолітньої ОСОБА_5 від матері, без позбавлення їх батьківських прав та вважає необхідним передати малолітню дитину бабусі ОСОБА_1 ..

Згідно з вимогами ч. 4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо розміру аліментів, враховує те, що відповідач є здоровою, працездатною особою, вважає справедливим та обґрунтованим визначити аліменти на утримання дитини у розмірі по 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з дня подачі позовної заяви, а саме з 18.05.2020 року.

З урахуванням задоволення позову та на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 коп..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.150, 155, 164, 170, 171 СК України, ст.ст.12, 13, 81, 258, 259, 264, 265, 273, 280-285, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Відібрати малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від її матері ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), без позбавлення батьківських прав та передати дитину її бабі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

Стягнути ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.05.2020 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір за вимогу про стягнення аліментів, від попередньої сплати якого позивач звільнена, на користь держави у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 07.05.2021 року.

Суддя: І.Б. Жупанова