СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. №2/759/2147/21
Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді - Горбенко Н.О., за участі секретаря судового засідання - Савіцькій Л.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
23.11.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що їй на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На житловій площі зазначеної квартири зареєстровано проживання відповідача ОСОБА_2 . Стверджує, що після розірвання шлюбу відповідач зібрав всі свої особисті речі, одяг та інше покинув квартиру і став проживати за іншою адресою. З 2017 року в зазначеній квартирі відповідач не проживає та не з`являється, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою відповідач не цікавиться. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Тому просить суд, визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
У судове засідання позивачка та її представник не з`явилася, подали заяву про розгляд справи без їх участі, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відповідно ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Виходячи з положень ст. 150 Житлового кодексу України та ст. 383 Цивільного кодексу України власник житла має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 2008 року, позивачка ОСОБА_1 є власником квартитри, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 28 лютого 2017 року, вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано (а.с. 6).
Відповідно до письмових показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з лютого 2017 року, після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , не проживає в квартирі, яка належить ОСОБА_1 .. Також свідки повідомили, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підтримуються, що комунальні платежі та інші витрати по утриманню квартири ОСОБА_5 платить самостійно. В квартирі ОСОБА_2 не з`являється та не має особистих речей.
За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка стверджувала, що відповідач на житловій площі належній їй не проживає більше чотирьох років, витрат по утриманню житлового приміщення не несе.
Зазначені позивачем обставини, як підстави позову не можуть бути перевірені судом через відсутність у судовому засіданні відповідача.
Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи, що судом установлено на підставі зібраних по справі доказів те, що ОСОБА_2 зареєстрован у спірній квартирі, однак фактично в ній не проживає, домовленості про порядок користування спірним житлом між сторонами не існує, суд дійшов висновку про те, що відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням в указаній квартирі.
За таких обставин позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.
Керуючись ст.ст. 2-13, 209, 211, 247, 258, 259, 263-265,280-282, 268, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.05.2021р.

Суддя Н.О.Горбенко