Справа № 570/5162/20
Номер провадження 2/570/468/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження та в порядку заочного розгляду) цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

в с т а н о в и в :

В обгрунтування позовних вимог зазначається, що позивачам на праві приватної спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, однак фактично там не проживають з 07.12.2019 року, у зв`язку з чим, позивачі вимушені нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, а також факт реєстрації відповідачів у квартирі створює перешкоди позивачам в отриманні житлових соціальних пільг. За вищевказаних обставин позивачі звернулися до суду з даним позовом, в якому просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом.

19.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позивачі в судовому засіданні заявлені позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечують.

В судове засідання відповідачі не з`явилися повторно, судом було вжито заходів для належного повідомлення про час і місце розгляду справи. До суду повернулися поштові конверти, надіслані судом на адресу місця реєстрації відповідачів, з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою". Крім того, про час та місце судового розгляду відповідачі були повідомлені належним чином, шляхом публікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За наведених обставин,суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів з постановленням заочного рішення, відповідно до ст.ст. 280-284 ЦПК України.

Вислухавши думку позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у рівних частках по 1/2 на праві приватної спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 07.12.2019 року за № 3835 приватним нотаріусом Рівненського РНК Рівненської області Деренько Р.І.

Крім того, на пітвердження права власності позивачів на квартиру АДРЕСА_1 , надано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 191994042 від 07.12.2019.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідями на запит суду до УДМС України в Рівненській області про надання інформації про місце реєстрації відповідачів.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вказаному житлі не проживають з 07.12.2019 року, що підтверджується відповідним актом, затвердженим Квасилівським селищним головою від 03.12.2020 р.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Верховний Суд у постанові від 16.12.2020 року у справі № 182/7347/18, провадження № 61-19252св19, зазначив про те, що оскільки відповідачі у справі не є членами сім`ї позивача, а тому на них не розповсюджуються положення статті 156 ЖК Української РСР, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку.

З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20)).

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до пункту 4 частини першої зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Щодо проживання відповідачів в квартирі, що належить позивачам, судом встановлено, що жодних домовленостей між відповідачами та позивачами, як власниками квартири немає.

Тобто, відповідачі не являються ні власниками житла, ні членами сім`ї позивачів у власності яких перебуває квартира та не проживають у ній понад один рік, не мають правових підстав для реєстрації у спірній квартирі.

Верховний Суд у постанові від 09.12.2020 року у справі № 209/2642/18, провадження № 61-9591св19, зазначив наступне.

При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідачі не являються ні власниками житла, ні членами сім`ї позивачів у власності яких перебуває спірна квартира, не проживають у ній понад один рік, тому не мають правових підстав для реєстрації у квартирі, коштів на сплату комунальних послуг відповідачі позивачам не надають, у добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку не бажають, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право кристування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними не спростованими відповідачами, а тому підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат у справі відбувається за правилами ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265, 280 - 284 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3., та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4., які зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судовий збір по 840 грн. 80 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 30.04.2021 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.