Справа № 188/1310/21
Провадження № 2/188/535/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Пе тропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі судді, що головує, Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Гречко В.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про зменшення розміру аліментів.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що з відповідачем він перебував у шлюбі з 02 жовтня 2004 року.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від від 29 жовтня 2019 року цей шлюб було розірвано.

Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року з позивача на користь відповідача стягнені аліменти на утримання неповнолітнього доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Позивач зазначає, що регулярно сплачував та сплачує аліменти, оскільки дбає про належне матеріальне забезпечення дитини. Проте з народженням другої дитини у новому шлюбі, яка також потребує належного матеріального забезпечення, подальша сплата ним аліментів у повному розмірі, на його думку, є неможливою. Позивач стверджує, що на цей час змінився його сімейний та матеріальний стан.

З 20 лютого 2021 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 .

В цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_6 .

Позивач стверджує, що на цей час на його утриманні знаходяться ще й дружина і син ОСОБА_6 , яким він також повинен надавати матеріальну допомогу.

Позивач наголошує, що у зв`язку з народженням дитини у новому шлюбі він зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне становище для обох своїх дітей, а також матері його новонародженої дитини, а відповідно сплата аліментів у встановленому раніше судом розмірі є неможливою. Також наразі з його заробітної плати, крім аліментів, стягуються кошти по виконавчому провадженню № 64002588.

Позивач, посилаючись на норми ст.ст. 141, 180, ч. 2 ст. 182, ст. 192 Сімейного кодексу (далі - СК) України, просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області по справі № №188/591/19 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу до 1/6 частки від усіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та відкрито провадження у справі.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі і просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила в задоволенні позову відмовити. Вона вказала, що донька сторін ОСОБА_4 хворіє і потребує лікування, на підтвердження чого надала виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.26).

Вислухавши заяви по суті позивача, відповідача, встановивши обставини справи і правовідносини, які їм відповідають, перевіривши обставини справи наданими сторонами доказами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4).

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 02 жовтня 2004 року.

Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року цей шлюб було розірвано.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року у справі №188/591/19 з позивача на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач не надав суду доказів цих обставин, але відповідач їх не заперечувала і відповідно до ст. 82 ЦПК України суд вважає, що ці обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Позивач 20 лютого 2021 року уклав новий шлюб з ОСОБА_5 , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №20, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).

У цьому шлюбі у позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 , що видно з копії свідоцтва про його народження серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Довідки про свою заробітну плату або інші доходи позивач не надав, однак із доданої до позову копії постанови про звернення стягнення на заробітну плату від 11.01.2021 приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області у виконавчому провадженні № 64002588 вбачається, що позивач отримує дохід у Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК «Павлоградвугілля». Ця постанова прийнята на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу № 35896 від 10.11.2020 про стягнення з позивача на користь Акціонерного товариства «Альфа-банк» боргу в розмірі 39 363,16 грн (а.с.5-6).

Правовідносини сторін регулюються нормами міжнародного права, Конституції України, СК України та Закону України «Про охорону дитинства».

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення для справи.

У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Однак аналіз ст. 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Верховний Суд у постанові від 28 травня 2021 р. у справі № 715/2073/20 висловив правову позицію, що окремо факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та сам по собі не свідчить про погіршення матеріального стану.

Суд звертає увагу, що належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 3 червня 2020 р. у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 р. у справі № 565/2071/19. від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20.

Безпідставним є посилання позивача на норму статті 183 СК України, якою передбачено стягнення аліментів на утримання двох дітей в єдиній частці в розмірі 1/3 частини доходів платника аліментів, тому що ця норма стосується лише наказного провадження (ч.5 ст.183 СК України), і не застосовується до позовного, у якому частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України).

Укладення позивачем кредитного договору на невелику суму, внаслідок невиконання якого вчинено виконавчий напис нотаріуса про примусове стягнення боргу, позивач вчинив добровільно, з метою отримання для себе особисто грошових коштів, які він витратив на власні потреби, тому його кредитні зобов`язання суд не може оцінювати як об`єктивну обставину, яка надовго або назавжди погіршила його матеріальний стан і має враховуватися для зменшення розміру аліментів.

Крім того, укладення кредитного договору позивачем як платником аліментів може розглядатися як умисне погіршення свого матеріального стану для ініціювання зменшення розміру аліментів.

Таким чином, позивач не надав належних та допустимих доказів такої зміни матеріального або сімейного стану, які б призвели до погіршення його майнового становища, як підстави для зменшення розміру аліментів, які він сплачує на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому у позові слід відмовити.

Така позиція суду відповідає змісту параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено право на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що параграф 1 статті 6 не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 року; пункт 29).

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року) ЄСПЛ зазначив, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при поданні позову сплатив судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп., що підтверджено квитанцією банку (а.с. 1).

У позові відмовлено, тому судові витрати залишаються на позивачеві.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 150, 180, 182, 183, 192 СК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 176, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , про зменшення розміру аліментів відмовити.

Судові витрати залишити на позивачеві.

Повне рішення виготовлено 31.12.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда