Справа № 346/1184/20
Провадження № 22-ц/4808/415/21
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтергеоком" про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтергеоком» Яковенка Дмитра Анатолійовича на рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 грудня 2020 року, ухвалене в складі судді Махно Н. В.у м.Коломиї,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтергеоком" про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 жовтня 2019 року приблизно о 07-7:30 год. він рухаючись в напрямку м. Чернівці на автомобілі марки «Фольцваген Гольф Плюс», державний номерний знак НОМЕР_1 , дизельний двигун, зупинився на АЗС мережі БРСМ у с. Вовчківці Снятинського району Івано-Франківської області. При заправці, ним було повідомлено оператору про заправку авто дизельним паливом та оплачена 400 гривень з використанням знижувальної карти мережі БРСМ за №. Заправку автомобіля проводив працівник АЗС. Після заправки автомобіля він продовжив рух в сторону м. Чернівці, однак через 800-1000 м. автомобіль раптово зупинився та двигун автомобіля з невідомих причин перестав працювати. Згідно даних технічної діагностики причиною поломки авто стала заправка бензином, що підтверджується актом виконаних робіт. Покупка ним саме дизельного палива підтверджується відомостями знижувальної карти мережі БРСМ за №. На вимоги від 21.11.2019 року та 05.02.2020 року видати касовий чек про купівля палива, АЗС відповіді не надало. Внаслідок нанесених йому збитків працівниками АЗС йому завдано також моральні страждання, які оцінює в 5 000 грн. Просить стягнути на його користь з ТОВ «Інтергеоком» понесені збитки у сумі 13 985, 47 грн, з яких: 6 385,47 грн - витрати на ремонт автомобіля, 2 600 грн - послуги евакуатора, та 5 000 грн - моральні збитки та 6000 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Інтергеоком" на користь ОСОБА_1 нанесені збитки, а саме 6385 (шість тисяч триста вісімдесят п`ять) гривень 47 копійок - витрати на ремонт належного ОСОБА_1 автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_1 та 2600,00 (дві тисячі шістсот) гривень - транспортні витрати (послуги евакуатора).

Стягнуто з ТОВ "Інтергеоком" у дохід держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтергеоком» Яковенко Д.А. подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відсутність розрахункового документу, не дає можливість встановити, що саме автомобіль «Фольцваген Гольф Плюс», державний номерний знак НОМЕР_1 було заправлено пальним відповідача 30 жовтня 2019 року, оскільки ні позивач ні допитані у судовому засідання свідки не бачили як здійснювали заправлення авто. Відсутні докази, які б підтверджували, що в баку автомобіля знаходився бензин з АЗС мережі БРСМ у с. Вовчківці Снятинського району Івано-Франківської області, оскільки жодна експертиза для встановлення даного факту не приводилась. Крім того, позивачем заявлено вимоги за ремонт автомобіля, який проведено в межах гарантійних зобов`язань та які позивач не повинен був оплачувати, про що зазначено в акті виконаних робіт.

22 березня 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, який не відповідає вимогам ст. 176, 360 ЦПК України, так як не підписаний заявником, а тому не приймається апеляційним судом.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заправка автомобіля бензином, обладнаного дизельним двигуном, з точки зору чинного законодавства є продажем продукції з дефектом, оскільки призвело до виходу з ладу двигуна автомобіля позивача. ОСОБА_1 частково довів обґрунтованість пред`явлених вимог, тому слід стягнути з ТОВ "Інтергеоком" на користь ОСОБА_1 , нанесені позивачем збитки, з вини відповідача, а саме слід стягнути 6385 (шість тисяч триста вісімдесят п"ять) гривень 47 копійок - витрат на ремонт належного ОСОБА_1 автомобіля Фольксваген, державний номер НОМЕР_1 та 2600,00 (дві тисячі шістсот) гривень - транспортних витрат (за послуги евакуатора). В задоволенні вимог позивача, щодо відшкодування моральної шкоди слід відмовити через необгунтованість та безпідставність. Крім того, вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити через відсутність будь-яких доказів щодо витрат.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 належить траспортний засіб - автомобіль марки «Фольцваген Гольф Плюс» з дизельним двигуном, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.8)

30 жовтня 2019 року приблизно о 07-7:30 год. автомобіль марки «Фольцваген Гольф Плюс», державний номерний знак НОМЕР_1 , дизельний двигун, зупинився на АЗС мережі БРСМ у с. Вовчківці Снятинського району Івано-Франківської області для заправки на суму 400 грн та був заправлений паливом бензин.

Згідно акта виконаних робіт №АІ-К-0006450 від 15.11.2019 року загальна сума послуг ремонту автомобіля VOLKSWAGEN GOLF PLUS, які здійснено ТОВ «Альянс-ІФ» становить 6 385 грн.47 коп. яка була ним сплачена (а.с.9-11).

Згідно договору на транспортні послуги від 30 жовтня 2019 р. та 04 листопада 2019 року; акту приймання-передачі виконаних робіт (послуг) від 01 листопада 2019 року та від 05 листопада 2019 року та фіскальних чеків від 05.03.2020 року за здійснення послуг транспортування евакуатором автомобіля Фольксваген НОМЕР_1 позивачем сплачено 2600 гривень (а.с.12-16).

У висновку акта перевірки технічного стану автомобіля, на який посилається позивач як на підставу факту спричинення йому шкоди товаром неналежної якості, зазначено про рекомендації для клієнта автомобіль був заправлений бензином.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про захист прав споживачів» шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442 затверджено Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, які, зокрема, визначають порядок роздрібної торгівлі бензином, дизельним пальним, гасом, маслами, мастилами (далі - Правила).

Згідно з пунктом 11 Правил шкода, завдана життю, здоров`ю споживача або його майну внаслідок використання нафтопродуктів неналежної якості, підлягає відшкодуванню суб`єктом господарювання в повному обсязі та в порядку, установленому законодавством.

Відповідно до пунктів 34, 35 Правил заправка автомобілів та інших транспортних засобів населенню провадиться оператором АЗС через паливо-, масло- та газороздавальні колонки. Дозволяється також відпускати нафтопродукти (крім скрапленого вуглеводневого газу) в тару споживача (металеві каністри).

Заправка автотранспортних засобів провадиться за допомогою оператора АЗС або водієм самостійно під наглядом оператора.

Встановлено, що ОСОБА_1 21.11.2019 року та 05.02.2020 року звертався до відповідача з приводу заправки свого автомобіля «Фольцваген Гольф Плюс», державний номерний знак НОМЕР_1 , дизельний двигун, на АЗС мережі БРСМ у с. Вовчківці Снятинського району Івано-Франківської області та просив видати касовий чек.

За загальною нормою наведених Правил заправка автомобілів провадиться оператором АЗС або під його наглядом, що покладає відповідальність за заправлення відповідного палива саме на працівника відповідача.

Суд виходить з того, що заправка автомобіля, обладнаного дизельним двигуном, бензином з точки зору чинного законодавства є продажем продукції з дефектом, оскільки призвело до виходу з ладу двигуна автомобіля позивача.

До спірних правовідносин, враховуючи існування між сторонами споживчих відносин, підлягають застосуванню відповідні правила Закону України «Про захист прав споживачів», а також спеціальні правила про роздрібну купівлю-продаж.

Відповідно до статті 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у зв`язку з придбанням товару, що має недолік, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80, 89 ЦПК України, встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване судове рішення, яке містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів та відповідає вимогам статей 263-268 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем заявлено вимоги за ремонт автомобіля, який проведено в межах гарантійних зобов`язань та які позивач не повинен був оплачувати, оскільки доведено факт завдання шкоди позивачу внаслідок неналежних дій відповідача.

Також суд відхиляє посилання відповідача на відсутні доказів, які б підтверджували, що в баку автомобіля знаходився бензин з АЗС мережі БРСМ у с. Вовчківці Снятинського району Івано-Франківської області, так як спростовуються використанням знижувальної карти мережі БРСМ за № при наданні послуг АЗС мережі БРСМ у с. Вовчківці Снятинського району Івано-Франківської області.

Крім цього, ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , судом першої інстанції вірно враховано, що у відносинах за участі споживача суд зобов`язаний тлумачити усі сумніви на користь цього учасника як слабшої сторони у таких правовідносинах.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 13 985, 47 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2189 грн*100=218 900 грн).

Отже зазначена справа є малозначною, тому в силу вимог закону, в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтергеоком» Яковенка Дмитра Анатолійовича залишити без задоволення. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 07 травня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський