Справа №428/2066/21
Провадження №2/428/829/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Голуб Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходів,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Воронкін Вадим Анатолійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі - ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що позивач 01.11.2017 року припинив трудові відносини з відповідачем на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні йому не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 19110,79 грн., яка була виплачена 22.02.2021 року. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить за період з 01.11.2017 року по 22.02.2021 року становить 121494,81 грн.

У зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати відповідач повинен виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 01.11.2017 року по 22.02.2021 року в сумі 4175,70 грн.

Просив суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на його користь:

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2017 року по 22.02.2021 року в сумі 121494,81 грн.;

компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 01.11.2017 року по 22.02.2021 року в сумі 4175,70 грн.;

вирішити питання про судові витрати.

16.03.2021 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

05.04.2021 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот».

Трудові відносини припинились 01.11.2017 року за власним бажанням позивача на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .

На момент звільнення ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі становила 19110,79 грн., що підтверджується копією розрахункового листка за листопад 2017 року, виданого ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот».

28.12.2020 року на банківський рахунок ОСОБА_1 від ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» в якості заробітної плати було зараховано 19200,79 грн., а фактична виплата готівкових коштів клієнту відбулась 22.02.2021 року, що підтверджується листом АБ «Кліринговий дім» від 21.04.2021 року №01-01/02/291/БТ.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день проведення розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує, що позивач був звільнений 01.11.2017 року, в цей день він знаходився на роботі і оплата за цей робочий день була нарахована. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, коли було проведено розрахунок відповідачем, тобто за період з 02.11.2017 року по 27.12.2020 року, включно, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок).

При цьому представником позивача адвокатом Воронкіним В.А. помилково включено до періоду, за який має проводитись стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, день звільнення позивача з роботи 01.11.2017 року та період після 28.12.2020 року (після дня, коли заробітна плата була зарахована на банківський рахунок позивача). Останнім днем цього періоду є день проведення повного проведення підприємства з працівником, а не день, коли позивач звернувся до банківської установи за отриманням готівкових коштів і настання якого залежить лише від волі позивача.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі №6-195цс134.

Середньогодинна заробітна плата позивача ОСОБА_1 становить 18,25 грн., а середньомісячна кількість робочих годин - 171,8 год., що підтверджується копією довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» №40157 від 24.02.2021 року

Загальна кількість робочих годин за період з 02.11.2017 року по 27.12.2020 року, включно, становить 6489,4 год., яка складається з 21 робочого дня затримки у листопаді 2017 року (171,8 год. : 22 робочі дні у листопаді 2017 року х 21 робочий день затримки = 164 год.), 36 повних місяців затримки з грудня 2017 року по листопад 2020 року (171,8 год. х 36 місяців = 6184,8 год.) та за 18 робочих днів затримки у грудні 2020 року (171,8 год. : 22 робочі дні у грудні 2020 року х 18 робочих днів затримки = 140,6 год.).

Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 118431,55 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 18,25 грн. х 6489,4 год. = 118431,55 грн.).

Суд відзначає, що вищенаведений розрахунок зроблений відповідно до Порядку з урахуванням постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі №6-195цс134, а середній заробіток за час затримки розрахунку, визначений без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

При цьому представник позивача помилково визначив період розрахунку, що, в свою чергу, призвело до неправильного визначення розміру середнього заробітку.

При цьому суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлених в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, в якій зазначено наступне.

«77. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

78. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

81. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

82. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

83. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

84. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

85. Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

86. Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

87. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

91. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

91.1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

91.2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

91.3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

91.4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні».

Суд вважає, що на день звільнення позивача не існувало об`єктивних обставин, що перешкоджали провести розрахунок. Доказів на підтвердження протилежного відповідач не надав. У зв`язку з цим відсутні підстави для звільнення відповідача від передбаченого ст. 117 КЗпП України обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому суд враховує очевидну не співмірність заявлених позивачем вимог про стягнення суми середнього заробітку в розмірі 121494,81 грн. із сумою заборгованості по заробітній платі в розмірі 19110,79 грн, яка не була виплачена в день звільнення позивача з роботи, та вважає, що з урахуванням вимог розумності та справедливості вважає можливим відшкодувати середній заробіток у розмірі 19200 грн. (без утримання податків й інших обов`язкових платежів), що приблизно дорівнює розміру заборгованості по заробітній платі.

Щодо решти позовних вимог, суд відзначає наступне.

Судом встановлено, що при звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку.

Заборгованість по заробітній платі була виплачена в повному обсязі 28.12.2020 року.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 1 та частиною 1 статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Згідно з пунктами 2-4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

При чому інфляційні втрати нараховуються лише на суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 19110,79 грн.

Отже, розмір заборгованості відповідача з інфляційних втрат від несвоєчасно сплачених грошових коштів за період з 01.12.2017 року по 30.11.2020 року складає 4166,16 грн., виходячи з такого розрахунку:

грудень 2017 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 101,0% (індекс інфляції за грудень 2017 року) : 100% = 191,12 грн.;

січень 2018 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 101,5% (індекс інфляції за січень 2018 року) : 100% = 286,66 грн.;

лютий 2018 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,9% (індекс інфляції за лютий 2018 року) : 100% = 172 грн.;

березень 2018 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 101,1% (індекс інфляції за березень 2018 року) : 100% = 210,22 грн.;

квітень 2018 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,8% (індекс інфляції за квітень 2018 року) : 100% = 152,89 грн.;

травень 2018 року - серпень 2018 року інфляційні втрати відсутні;

вересень 2018 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 101,9% (індекс інфляції за вересень 2018 року) : 100% = 363,11 грн.;

жовтень 2018 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 101,7% (індекс інфляції за жовтень 2018 року) : 100% = 324,88 грн.;

листопад 2018 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 101,4% (індекс інфляції за листопад 2018 року) : 100% = 267,55 грн.;

грудень 2018 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,8% (індекс інфляції за грудень 2018 року) : 100% = 152,89 грн.;

січень 2019 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 101,0% (індекс інфляції за січень 2019 року) : 100% = 191,12 грн.;

лютий 2019 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,5% (індекс інфляції за лютий 2019 року) : 100% = 95,55 грн.;

березень 2019 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,9% (індекс інфляції за березень 2019 року) : 100% = 172 грн.;

квітень 2019 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 101,0% (індекс інфляції за квітень 2019 року) : 100% = 191,12 грн.;

травень 2019 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,7% (індекс інфляції за травень 2019 року) : 100% = 133,76 грн.;

червень 2019 року - серпень 2019 року інфляційні втрати відсутні;

вересень 2019 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,7% (індекс інфляції за вересень 2019 року) : 100% = 133,76 грн.;

жовтень 2019 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,7% (індекс інфляції за жовтень 2019 року) : 100% = 133,76 грн.;

листопад 2019 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,1% (індекс інфляції за листопад 2019 року) : 100% = 19,11 грн.;

грудень 2019 року - інфляційні втрати відсутні;

січень 2020 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,2% (індекс інфляції за січень 2020 року) : 100% = 38,22 грн.;

лютий 2020 року - інфляційні втрати відсутні;

березень 2020 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,8% (індекс інфляції за березень 2020 року) : 100% = 152,89 грн.;

квітень 2020 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,8% (індекс інфляції за квітень 2020 року) : 100% = 152,89 грн.;

травень 2020 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,3% (індекс інфляції за травень 2020 року) : 100% = 57,33 грн.;

червень 2020 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,2% (індекс інфляції за червень 2020 року) : 100% = 38,22 грн.;

липень 2020 року - серпень 2020 року інфляційні втрати відсутні;

вересень 2020 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 100,5% (індекс інфляції за вересень 2020 року) : 100% = 95,55 грн.;

жовтень 2020 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 101,0% (індекс інфляції за жовтень 2020 року) : 100% = 191,12 грн.;

листопад 2020 року: інфляційні втрати = 19110,79 грн. (заборгованість) Х 101,3% (індекс інфляції за листопад 2020 року) : 100% = 248,44 грн.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 4166,16 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в загальній сумі 23366,16 грн. (19200 грн. + 4166,16 грн. = 23366,16 грн.).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, розрахований пропорційно сумі задоволених позовних вимог, в розмірі 233,62 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.11.2017 року по 27.12.2020 року, включно, визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в сумі 19200 (дев`ятнадцять тисяч двісті) грн. 00 коп., компенсацію несвоєчасно виплаченої заробітної плати за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року, включно, в сумі 4166 (чотири тисячі сто шістдесят шість) грн. 16 коп. та судові витрати в сумі 233 (двісті тридцять три) грн. 62 коп.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Воронкін Вадим Анатолійович, місцезнаходження: Луганська область, смт. Новоайдар, вул. Гагаріна, б. 37.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, б. 5; ідентифікаційний код юридичної особи в .

Суддя Ж. І. Кордюкова