Справа №242/6998/19
Провадження №2/242/379/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Капітонова В.І., секретар судового засідання Нарижна О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Донецькій області в особі Селидівського міського відділення про стягнення успадкованих сум страхових виплат, що належали пенсіонерові, і залишилися не отриманими в зв`язку із його смертю, -

за участю представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

встановив:

Позивач звернувся до суду 05.12.2019 із позовом про стягнення успадкованої суми страхових виплат, що належали пенсіонерові, і залишилися не отриманими в зв`язку із його смертю. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Після його смерті позивач звернувся до державного нотаріуса Другої селидівської державної нотаріальної контори Давидової С.М. та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на недоотриману пенсію. Разом з тим, позивач не отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на неотримані батьком страхові виплати, оскільки відповідачем не надано відомостей про суму недоотриманих виплат. Зазначав, що за життя його батько перебував на обліку з 1 квітня 2001 року. Листом від 31.10.2018 повідомлено, що виплата припинена з 01.09.2015 у зв`язку із тим, що ним не продовжено дію довідки ВПО на наступні 6 місяців. Вважає, що відповідач протиправно припинив нарахування батьку страхові виплати , що у подальшому позбавило спадкоємця на отримання належного спадкоємцю майна. З урахуванням викладеного просить суд зобов`язати відповідача донарахувати страхові виплати з 01.09.2015 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Також, просить суд стягнути з Селидівського міського відділення управління дирекції фонду соціального страхування в донецькій області на користь ОСОБА_1 грошові кошти набуті ним в порядку спадкування за заповітом, недоотриманої суми страхових виплат у зв`язку із смертю ОСОБА_4 у розмірі 65156,52 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2019 дана справа перебувала в провадженні судді Черкова В.Г.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2020 справу передано даному складу суду.

Ухвалою суду від 11.01.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 24.01.2020 року справу прийнято до провадження та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.02.2020 року витребувано в Управлінні виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Донецькій області в особі Селидівського міського відділення відомості про розмір страхових виплат, які б належали ОСОБА_4 в разі не зняття його з обліку, а саме з 01 вересня 2015 року до дня настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 05.05.2020 року підготовче засідання закрито.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджує свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 26.12.2018 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2367.

ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджує копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , видане 08.07.1969 року.

ОСОБА_4 перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Червоногвардійському районі м.Макіївка, що вбачається із заяви ОСОБА_4 поданої до відділення ВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м.Селидове від 19.03.2015.

Також, ОСОБА_4 був взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з 19.03.2015, про що свідчить довідка № від 19.03.2015.

Постановою відділення ВД ФССНВтаПЗУ у м.Селидове від 25.03.2015 № 0556/51587/51587/2 потерпілому ОСОБА_4 продовжено виплату раніше призначеної щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності у розмірі 894,14 грн з 01.03.2015 по 31.08.2015 за страховий випадок отриманий 25.03.1996.

Постановою відділення ВД ФССНВтаПЗУ у м.Селидове від 25.03.2015 № 0556/51587/51587/3 потерпілому ОСОБА_4 продовжено виплату раніше призначеної щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності у розмірі 776,54 грн з 01.03.2015 по 31.08.2015 за страховий випадок отриманий 12.06.1974.

Постановою відділення ВД ФССНВтаПЗУ у м.Селидове від 25.03.2015 № 0556/51587/51587/4 потерпілому ОСОБА_4 проведено донарахування раніше призначеної, але не виплаченої, щомісячної страхової виплати за період з 01.03.2014 по 28.02.2015, за страховий випадок отриманий12.06.1974

Постановою відділення ВД ФССНВтаПЗУ у м.Селидове від 21.09.2015 №0556/51587/7 ОСОБА_4 знято з обліку у зв`язку із закінченням терміну дії довідки ВПО з 31.08.2015, виплати припинено з 01.09.2015.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначав, що сума недоотриманої страхової виплати, яка належала ОСОБА_4 на момент смерті, за період 01.09.2015 по 12.12.2018 входить до складу спадщини та складає 65156,52 грн. Проте, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на неотримані батьком страхові виплати, оскільки відповідачем не надано відомостей про суму недоотриманих сум.

У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1227 ЦК передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Частина перша статті 1269 ЦК передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV, який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин 01.04.2001) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Статтею 40 вказаного Закону (в редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

У статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції, чинній на час припинення страхових виплат) передбачено випадки припинення страхових виплат і надання соціальних послуг: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ) особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначає Кабінет Міністрів України.

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Водночас частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

Частиною 10 статті 7 вищевказаного Закону визначено, що внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Про необхідність соціального захисту осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях ідеться і в Законі України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» .

У статті 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 418/2434/18.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Червоногвардійському районі м.Макіївки Донецької області, у 2015 році зареєструвався як внутрішньо переміщена особа та став на облік до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидові, де йому було продовжено виплату страхових сум до 31.08.2015.

Починаючи з 01.09.2015 Управління припинило нарахування страхових виплат у зв`язку із закінченням строку дії довідки ВПО.

Разом з тим, з урахуванням вказаних вище норм, суд вважає, що ОСОБА_4 не зважаючи на припинення дії довідки як ВПО мав право на подальше отримання сум страхових виплат від Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Донецькій області, який є правонаступником відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Червоногвардійському районі м.Макіївка, про що свідчить інформація, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також, суд вважає, що оскільки страхові виплати були призначені ОСОБА_4 , нараховувалися та виплачувалися йому по 31.08.2015, та Управлінням не прийнято постанови про припинення нарахування страхових виплат відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції, чинній на час припинення страхових виплат) то неотримані суми страхових виплат, які належали померлому, мають входити до складу спадщини.

На думку суду, такі неотримані суми є майном в розумінні статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому що в даному випадку особа мала законне майнове право на отримання цих сум та правомірне очікування щодо отримання цих сум. Той факт, що ці суми не були йому нараховані, не впливає на їх здатність входити до складу спадщини, адже припинення нарахування цих сум відбулося не тільки без жодних законних підстав, а й без прийняття компетентним органом будь-якого рішення про таке припинення.

Ухвалою суду від 24.02.2020 витребувано в Управлінні виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Донецькій області в особі Селидівського міського відділення відомості про розмір страхових виплат, які б належали ОСОБА_4 в разі не зняття його з обліку, а саме з 01 вересня 2015 року до дня настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання зазначеної ухвали суду Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Донецькій області Маріупольське міське відділення листом від 12.03.2020 №28.03.1/1131 повідомила, що згідно з відомостями наданими відповідно до програмного забезпечення «реєстр потерпілих» Червоногвардійського району м.Макіївки» ОСОБА_4 за страховий випадок 12.06.1974 та за страховий випадок 20.03.1996 за вересень 2015 по грудень 2018 обліковано 00,00 грн, загальна сума доходу складає 00,00 грн.

Підстави нарахування ОСОБА_4 страхових виплат за вказаний період у розмірі 00,00 грн. у суду відсутні.

Клопотань від позивача про витребування доказів з приводу підстав такого нарахування до суду не надходило.

З огляду на викладене, суд вважає що позивачем не доведено, що сума недоотриманих страхових виплат спадкодавцем ОСОБА_4 за період з вересня 2015 по грудень 2018 складає 65156,52 грн.

Окрім іншого, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач є його спадкоємцем. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на недоотриману пенсію в сумі 198626,00 грн, що належали померлому на підставі довідки виданої 29.05.2019 №6134/04 Селидівським ОУПФУ Донецької області.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавець заповідав йому, окрім сум недоотриманої пенсії, суми недоотриманих страхових виплат. Матеріали справи не містять інформації у якому порядку позивач здійснює спадкування в частині недоотриманих страхових виплат, чи то за заповітом, чи то за законом.

Постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на недоотримані страхові суми позивачем не надана.

Клопотань про витребування у державного нотаріуса матеріалів спадкової справи від позивача до суду не надходило.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п.1 і 5 ч.2 цієї статті, може бути визнання права та примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно із ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Як передбачено п.п. 4.9 - 4.12 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що цивільно правовий спір виникає якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, який підлягає розглядові у позовному провадженні.

Позивач не надав суду докази на підтвердження порядку здійснення позивачем спадкування в частині недоотриманих сум страхових виплат (спадкування за заповітом або за законом). Також, позивачем не надано постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва на права на спадщину до складу якої входить недоотримані суми страхових виплат ОСОБА_4 за період з 01.09.2015 по10.12.2018.

Позовні вимоги про примусове виконання обов`язку в натурі у даному випадку є похідними від позовних вимог про визнання права, яке позивачем не заявлено.

Крім того, у зв`язку із не доведенням позивачем порушення його права на отримання недоотриманої суми страхових виплат спадкодавцю, суд вважає що у позивача відсутні підстави для звернення до суду із даним позовом та позивач не позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на недоотримані суми страхових виплат за зазначений період, після вчинення нотаріусом нотаріальних дій визначених Законом України «Про нотаріат» та відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,259,258,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Донецькій області в особі Селидівського міського відділення про стягнення успадкованих сум страхових виплат, що належали пенсіонерові, і залишилися не отриманими в зв`язку із його смертю - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.05.2021 року.

Суддя