Провадження № 2-з/760/433/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Ішуніної Л. М., за участю секретаря судового засідання Соломахи А. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 квітня 2021 року за вищевказаною цивільною справою відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 травня 2021 року о 16-00 год.

Разом з позовною заявою, надійшла заява від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову, в якій просила заборонити відчуження та передачу у користування 1/2 частки нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 24) за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка - Рубежівка, «Онтаріо» квартал, 45 шляхом заборони внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та здійснення будь-яких реєстраційних дій стосовно реєстрації/перереєстрації права власності та інших речових прав щодо даного об`єкту нерухомого майна до ухвалення Судом рішення у справі та набрання ним законної сили. Заборонити ОСОБА_4 відчуження, передачу у користування 1/2 частки нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 24) за адресою: АДРЕСА_1 до ухвалення судом рішення у справі та набрання ним законної сили. Заборонити органам нотаріату, органам виконавчої служби, органам реєстраційної служби (реєстраторам) вчинення будь-яких дій відносно майна відповідача, а саме відносно 1/2 частки нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 24) за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка - Рубежівка, «Онтаріо» квартал, 45 до ухвалення судом рішення у справі та набрання ним законної сили.

Заява мотивована тим, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - відповідачу належить на праві власності належить 1/2 частина нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 24) за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, незвершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, відсоток готовності 93%.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості садибного (індивідуального житлового будинку з спорудами (незавершене будівництво), загальною площею 411,00 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведеної на замовлення відповідача - ОСОБА_4 , для укладення цивільно -правових угод, ринкова вартість всього об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 24) становить 1 299 762,36 грн.

Отже, Ѕ частки вартості майна, що належить на праві власності відповідачу становить 1 299 762,36/2 = 649 881,18 грн.

Станом на дату звернення до суду з указаною заявою, заборгованість зі сплати аліментів з урахуванням неустойки (пені) складає 767 635,75 грн. Таким чином, заява про забезпечення позову є співмірною вартості належного відповідачеві майна.

Позивач зазначає, що невжиття таких заходів, очевидно, призведе до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, стане неможливим, а для їх відновлення необхідно буде додатково докласти значних зусиль та витрат, оскільки з Єдиного державного реєстру судових рішень, станом на дату звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості зі сплати аліментів неустойки (пені), у відповідача наявні провадження про стягнення з нього коштів за договором позики (справа № 760/3582/19), провадження про стягнення з нього заборгованості (справа № 757/55119/20).

Заява про забезпечення позову, відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України, розглянута без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується в тому числі забороною вчиняти певні дії.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім цього, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. (постанова Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 200/12227/17).

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

На підтвердження того, що відповідачу на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина об`єкта житлової нерухомості, незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_1 позивачем надано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 травня 2019 року № 167108004.

Однак зазначений Витяг датований 20 травня 2019 року, а тому не може бути належним доказом, що підтверджує належність вказаного майна саме відповідачу, оскільки станом на день звернення до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову сплинув значний проміжок часу, за який вказане майно могло бути відчужена на користь третіх осіб, а накладення арешту на зазначене нерухоме майно може порушити права третіх осіб. При цьому, цим же Витягом підтверджено, що належна відповідачу частина була передана ним в іпотеку на підставі договору ыпотеки від 15 травня 2015 року.

Крім того, Звітом про оцінку вартості садибного (індивідуального) житлового будинку з спорудами (незавершене будівництво), загальною площею 411,00 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 15 травня 2015 року визначена ринкова вартість об`єкту, яка становить 1 299 762,36 грн.

Однак з моменту складення зазначеного Звіту пройшло шість років, тобто представником заявника (позивача) не надано доказів вартості майна, на яке просить накласти заборони вчиняти будь-які дії з актуальною інформацією, на день звернення до суду з позовом, у зв`язку з чим немає можливості визначити співмірність заявлених позовних вимог із заходами забезпечення позову про які просить заявник.

Судом враховується, що у відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача, тому у разі задоволення зазначеної заяви буде порушено права особи - власника майна щодо вільного розпорядження її майном.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 149-154,157,353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України)або через суд першої інстанції (пункт 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. М. Ішуніна