ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 року

м. Харків

Справа № 635/4755/19

Провадження№ 22-ц/818/165/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 січня 2020 року,-

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000 гривень щомісячно, з урахуванням індексації, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 21 вересня 2013 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З 2015 року шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, відповідач проживає окремо. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що самостійно не має змоги забезпечувати належний та достатній рівень життя, необхідний дитині. ОСОБА_2 здоровий, працездатний, на даний час ніде не працює, але має нерегулярний мінливий дохід, нікому іншому аліментів не сплачує, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання їх дитини.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1200 грн щомісячно, починаючи з 21 червня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не обґрунтовано та не доведено необхідність стягнення аліментів на дитину саме у розмірі 3 000 грн., не надано жодних відомостей щодо понесення витрат на утримання дитини, розмір яких би відповідав можливості покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. У зв`язку з викладеним суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на дитину у розмірі 1 200 грн. щомісячно, що на йог думку є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Не погоджуючись із вказаним рішенням представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги наводить матеріальні норми чинного законодавства з цього питання , якими суд повинен керуватись при ухваленні рішення.

Посилається на те, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права, а саме ст.ст. 76-81, 89, 263, 264 ЦПК України, не з`ясувано можливі джерела доходів відповідача, за які той існує, не встановлено матеріальне становище платника аліментів.

Крім того, судом не враховано, що прожитковий мінімум, встановлений ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років станови на 14.01.2020 року становить з 1 січня 2020 року - 2218 грн, з 01 липня - 2318 грн, з 1 грудня - 2395 грн., тому представник позивача заперечує проти посилання суду у своєму рішення на прожитковий мінімум для дітей до 6 років у розмірі 1 779 грн.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає вимогам законодавства, адже неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, призвели до помилкових висновків при ухваленні рішення.

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі. ОСОБА_1 не спростовано доводи відповідача щодо мінливості та неофіційності його доходу. Вважає, що судом враховано всі обставини справи та визначено розумний та об`єктивний розмір аліментів на утримання дитини.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи наступне.

Сторони перебувають у шлюбі, якій було зареєстровано 21 вересня 2013 року у виконавчому комітеті Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області за актовим записом №06, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 21 вересня 2013 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 29 січня 2014 року виконавчим комітетом Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області. Дитина проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні, що не заперечується учасниками справи.

Як вбачається з копій квитанцій про поштовий переказ грошових коштів, наданих відповідачем до відзиву на позовну заяву, останнім на ім`я ОСОБА_1 у якості аліментів було переведено грошові перекази у таких розмірах: 29 жовтня 2019 року - 900 гривент (квитанція № 0042), 30 жовтня 2019 року - 900 гривень (квитанція № 0212), 01 листопада 2019 року - 1800 гривень (квитанції № 0003, №0013).

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою підприємцем, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов`язкових платежів - НОМЕР_3 .

В матеріалах справи міститься довідка з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, видана Центральним управлінням Головного управління ДФС України в Харківській області від 27 листопада 2019 року за вих. №3477/1748/2033-20-40-56-19-35, відповідно до якої інформація про доходи ОСОБА_2 за перший та другий квартал 2019 року відсутня.

Як встановлено судом під час розгляду справи у суді першої інстанції, малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем та фактично знаходиться на його утриманні.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У ч. 1 ст. 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, врахувавши визнання відповідачем позовних вимог у більшому розмірі, а саме - 1 200 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України.

Фактично мотиви апеляційної скарги представника позивача є аналогічними мотивам позову.

Доводи апеляційної скарги судова колегія відхиляє, як такі, що не спростовують висновків суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не з`ясував джерела отримання відповідачем грошових коштів, не відповідає вимогам ст. 81 ЦПК України, яка покладає обов`язок доводити обставини справи саме на сторони, а суд лише може сприяти учасникам справи у разі неможливості отримати ті чи інші докази.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував розміру прожиткового мінімуму, який буде змінюватись протягом 2020 року, судова колегія вважає помилковим, саме тому, що визначений судом розмір аліментів 1 200 грн є 50 % від суми 2 400 грн., тоді як в 2020 році такого розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не має.

Як зазначив представник позивача в апеляційній скарзі з 01.12.2020 року розмір прожиткового мінімум для дітей старше 6 років буде складати 2 395 грн. Отже, визначений судом розмір аліментів відповідає гарантованому законом розміру «не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від 6 до 18 років».

Саме по собі посилання позивача на те, що відповідач не має на утриманні інших осіб, аліменти нікому не платить, не дає підстав для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 3000 гривень щомісячно на дитину.

Колегія суддів враховує, що Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки.

Отже, позивач не обґрунтувала розмір аліментів, який просить стягувати з відповідача, а беручи до уваги прожитковий мінімум для дитини відповідного віку разом із спільним обов`язком кожного з батьків утримувати дітей, врахувавши при цьому принцип рівності, колегія суддів вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення аліментів на дітей у визначеному судом розмірі.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова