КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №759/5071/21

06 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Вербової І.М.

при секретарі - Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року, постановлену під головуванням судді Петренко Н.О., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

в с т а н о в и в:

13 березня 2021 року заявник ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення.

На обґрунтування поданої заяви зазначала, що 11.07.2007 року між нею та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір № 49.35/323/07-НВС за умовами якого вона отримала від банку кредит у розмірі 198 000,00 доларів США, на строк до 11.07.2025 року для придбання нерухомого майна та зобов`язувалась у строк та на умовах, визначених кредитним договором, сплатити кредитну заборгованість, яка складається з суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення виконання її зобов`язань за кредитним договором № 49.35/323/07-НВС від 11.07.2007 року, між нею та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено іпотечний договір № 33/323/07-НВС, у відповідності до умов якого вона передала у іпотеку банку належне їй майно - нежитлове приміщення №4- магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , площею 90,70 кв.м.

28 листопада 2008 року між нею та банком було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору № 33/323/07-НВС від 11 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І.

Також 28 листопада 2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 49.35/323/07 НВС від 11.07.2007 року, якою встановлено нові умови щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретної (збільшеної) процентної ставки 14,83 % річних, замість перемінної процентної ставки, яка на момент укладання кредитного договору складала суму 11%, перемінна процентна ставка +1,83 % річних фіксована процентна ставка =12,83 %. Зазначала, що вона сумлінно виконувала свої зобов`язання за кредитом і здійснювала щомісячні платежі в розмірі 2 380, 44 доларів США, а з 28 листопада 2007 року на підставі додаткової угоди № 2 - здійснювала платежі в розмірі 2 637,74 долари США.

За договором купівлі-продажу прав вимоги від 20 травня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» придбало у ВАТ «Кредитпромбанк» права вимоги за кредитами, в тому числі, за кредитним договором № 49.35/323/07-НВС. Незважаючи на сумлінне виконання нею своїх зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» постійно, без наявних підстав застосував до неї штрафні санкції.

Зазначає, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 " Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства " Дельта Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 жовтня 2015 року прийнято рішення № 181 " Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ " Дельта Банк". В подальшому терміни здійснення ліквідації банку продовжувались. Отже, фактично з 02 березня 2015 року виконання нею кредитних зобов`язань стало неможливим.

21 грудня 2019 року ТОВ «ФК «Фактор Плюс» придбало у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами, в тому числі, за кредитним договором № 49.35/323/07 -НВС.

23 лютого 2020 року стало відомо, що належне їй на праві приватної власності нежиле приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , виставлено на продаж з електронних торгів ДП "СЕТАМ". З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що вказане нежитлове приміщення вже не належить їй на праві власності, його власником є ТОВ «Синай 10», засновником якого є ТОВ «ФК «Фактор Плюс».

26 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. за реєстровим № 1490 було посвідчено іпотечний договір, згідно умов якого, ТОВ " Синай 10" передало в іпотеку ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 нежиле приміщення №4 на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ " Синай 10" за кредитним договором № 16/11/20-2 від 26 листопада 2020 року. Посилалась на те, що вказаний правочин є недійним, оскільки у ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» відсутнє право на здійснення господарської діяльності з надання такого виду фінансових послуг, як надання коштів у позику, у тому числі, і на умовах фінансового кредиту.

Вважає, що ТОВ "Синай 10", 19 листопада 202 року без будь-яких правових підстав заволоділо належним їй на праві приватної власності нерухомим майном. На даний час на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 нежиле приміщення №4 накладено арешт приватним виконавцем та здійснюється його реалізація за допомогою електронних торгів.

Зазначає, що вона має намір звернутися до суду з позовом про визнання протиправними дій державного реєстратора та скасування рішення про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за ТОВ "Синай 10". Для забезпечення виконання можливого рішення суду у даній справі просила суд забезпечити позов способом накладання арешту на нерухоме майно - нежитлове приміщення місцезнаходження якого: АДРЕСА_2 . Заходи забезпечення позову вважає за необхідне вжити невідкладно, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого продажу нежилого приміщення за допомогою електронних торгів, що призведе до труднощів у поновленні її прав, оскільки майно у подальшому буде відчужене і потрібно буде повертати його від інших осіб, які можуть набути статус добросовісного набувача.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову, що подається до суду до подання позовної заяви.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 04 квітня 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно- нежитлове приміщення місцезнаходження якого: АДРЕСА_1 , нежиле приміщення №4, в тому числі, заборонити проведення ДП «Сетам» відкритих торгів.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2021 року постановлена судом першої інстанції з порушенням вимог Цивільного процесуального Кодексу України, без врахування роз`яснень Пленуму Верховного Суду України щодо застосування заходів забезпечення позову. Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Зазначає, що під час розгляду заяви про забезпечення позову, суд не взяв до уваги відсутність будь- яких іпотечних договорів, укладених між нею та ТОВ «Синай 10», а також те, що ТОВ «Синай 10» не було правонаступником, та не укладало договір уступки прав вимоги по кредитному договору № 49.35/323/07-НВС від 11 липня 2007 року. Тобто, ТОВ «Синай 10» ніколи не було іпотекодержателем спірного майна.

Судом першої інстанції не досліджувались правові підстави належності на праві приватної власності ТОВ «Синай 10» нежитлового приміщення АДРЕСА_3 .

Зазначає, що вона посилалась в заяві про забезпечення позову про свій намір звернутись до суду з позовною заявою про визнання протиправними дій державного реєстратора та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за ТОВ «Синай 10», проте судом першої інстанції не були досліджені обставини справи щодо наявності спору між нею та ТОВ «Синай 10»

Звертає увагу, що в заяві про забезпечення позову вона зазначала фактичні обставини щодо намагання ТОВ «Синай 10» швидко перепродати нежитлове приміщення № 4 шляхом укладання 26 листопада 2020 року фіктивного правочину з ТОВ «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» та ТОВ «Синай 10» на суму 1 250 000,00 грн., строком на чотири дні.

Посилалась на те, що кредитний договір № 16/11/20-2 від 26.11.2020 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» та ТОВ «Синай 10» є недійсним, оскільки у ТОВ «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» відсутнє право на провадження господарської діяльності з надання такого виду фінансових послуг, як надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту.

Звертає увагу, що на даний час на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення №4 накладено арешт приватним виконавцем та здійснюється його реалізація за допомогою електронних торгів, з метою задоволення вимог підставних кредиторів.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

В судове засіданні заявниця ОСОБА_1 не з`явилась, про день та час слухання справи судом повідомлялась у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутності.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія " Інтайм Фінанс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Синай 10", ПАТ " Кредитпромбанк", Товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія" Фактор плюс", Публічного акціонерного товариства " Дельта Банк", Фонду гарантування вкладів фізичних осі, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову до його пред`явлення шляхом накладання арешту на нерухоме майно- нежитлове приміщення місцезнаходження якого: АДРЕСА_2 , заявниця ОСОБА_1 посилалася на те, що на вказане нерухоме майно накладено арешт приватним виконавцем та здійснюється його реалізація ДП " СЕТАМ" за допомогою електронних торгів, з метою задоволення вимог підставних кредиторів, тому невжиття такого заходу забезпечення позову може унеможливити реальне виконання можливого рішення суду.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову до його подання шляхом накладення арешту на нерухоме майно- нежитлове приміщення місцезнаходження якого: АДРЕСА_1 , нежиле приміщення №4, суд першої інстанції посилався на відсутність визначених процесуальним законом підстав для вжиття вказаного заходу забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідає вимогам процесуального права, з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Із заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви вбачається, що вона має намір звернутися до суду з позовом про визнання протиправними дій державного реєстратора та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення №4 за ТОВ "Синай 10". Отже, предметом спору в даній справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання протиправними дій державного реєстратора та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно . Таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення такого позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно.

Такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку заявниці, права та не є співмірним із тими позовними вимогами, з якими заявниця має намір звернутись до суду.

Такий висновок відповідає правовим висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 201/12570/18 та в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 127/220/19, в яких вказано, що вид забезпечення позову - "накладення арешту на квартиру" неспівмірний із предметом позову "про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності".

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого королівства») положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2021 року постановлена судом першої інстанції з порушенням вимог Цивільного процесуального Кодексу України, без врахування роз`яснень Пленуму Верховного Суду України щодо застосування заходів забезпечення позову та що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, колегія суддів відхиляє, так як суд першої інстанції дослідив надані ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову до його пред`явлення докази, вірно застосував положення ст.ст. 149,150 ЦПК України та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для забезпечення позову способом накладення арешту на нежитлове приміщення АДРЕСА_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду заяви про забезпечення позову суд не взяв до уваги відсутність будь- яких іпотечних договорів, укладених між нею та ТОВ «Синай 10», а також те, що ТОВ «Синай 10» не було правонаступником та не укладало договір уступки прав вимоги по кредитному договору № 49.35/323/07-НВС від 11 липня 2007 року, тобто, ТОВ «Синай 10» ніколи не було іпотекодержателем спірного майна, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, так як вказані обставини підлягають з`ясуванню при вирішенні спору по суті, а при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження вимог своєї заяви, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову до його пред`явлення доводів заявниці щодо фіктивності укладеного 26 листопада 2020 року правочину між ТОВ «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» та ТОВ «Синай 10» на суму 1 250 000,00 грн. строком на чотири дні та щодо недійсності кредитного договору № 16/11/20-2 від 26 листопада 2020 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» та ТОВ «Синай 10», так як заявниця в заяві про забезпечення позову посилалась на свій намір звернутись до суду з позовом про визнання протиправними дій державного реєстратора та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення №4 за ТОВ "Синай 10" і не посилалась на свій намір звернутись до суду з позовом про фіктивність та недійсність зазначеного правочину.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 травня 2021 року.

Головуючий: Судді: