Справа № 149/3005/20
Провадження №2/149/144/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2021 м.Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Олійника І.В.

за участі секретаря Янюк А.Й.

сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 , діє на підставі ордера

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільник в порядку загального позовного провадження справу за цивільним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Вишеньківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди у зв`язку з набувальною давністю

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Вишеньківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди у зв`язку з набувальною давністю.

Позов обґрунтований тим, що позивач ОСОБА_1 доглядав до дня смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , провів обряд поховання, встановив пам`ятник. Позивач ОСОБА_1 з сім`єю з 1997 року проживає у будинку по АДРЕСА_1 , який разом із земельною ділянкою належав на праві приватної власності ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями за законом першої черги є його діти: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . При цьому, впродовж шестимісячного строку заяву про прийняття спадщини нотаріально посвідчила ОСОБА_8 , а заяви про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_8 нотаріально посвідчили її сестри ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , брат ОСОБА_10 , проте вказані заяви не були подані до Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області і спадкова справа заведена не була. З боку спадкоємців ОСОБА_7 будь-яких заперечень щодо володіння та користування позивачами вказаним будинком не було. ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_9 , ОСОБА_10 також померли, однак позивач не має доказів на підтвердження вказаних обставин. ІНФОРМАЦІЯ_3 в сім`ї ОСОБА_11 народилася донька ОСОБА_5 , яка з народження також проживає у вищевказаному будинку. Позивачі зареєстровані в цьому будинку, безперервно, відкрито та добровільно впродовж більше 10 років володіють житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, а тому відповідно до ст. 344 ЦК України вважають, що набули право власності на це майно за набувальною давністю. При цьому здійснили добудови, прибудови, збудували деякі господарські будівлі та споруди гараж, літню кухню, приміщення для зберігання дров, тобто здійснили істотне поліпшення цього нерухомого майна.

Враховуючи викладене, позивачі просять визнати за ними в рівних частках за кожним по ј частині право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , загальною площею 76,4 м.кв., житловою площею 53,2 м. кв., вартістю 200310 грн.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 31.12.2020 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, витребувано інформацію чи заводилася спадкова справа в Хмільницькій державній нотаріальній конторі.

Ухвалою суду від 01.03.2021 до участі у справі залучено співвідповідача Уланівську сільську раду Хмільницького району Вінницької області, витребувано відомості щодо реєстрації факту смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_10 .

У судовому засіданні позивачі, представник позивачів підтримали позов у повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Вишеньківської сільської ради Кирилюк О.С. до суду не з`явився, подав заяву від 21.01.2021 про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника сільської ради.

Представник відповідача Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника, за наявними у справі доказами, з позовними вимогами ознайомлений.

Третя особа ОСОБА_6 не з`явилася, подала заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги, розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Про дату, час і місце розгляду справи повідомлено завчасно і належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивачів, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Довідками Вишеньківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області № 49 від 06.04.2020, № 18 від 24.01.2020, №№ 160, 172, 173, 175, 177 від 30.10.2020, б/н від 30.10.2020, №№ 176, 178 від 17.11.2020 підтверджено, що ОСОБА_7 з 1991-1995 був зареєстрований та проживав один по АДРЕСА_1 , вказаний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами дійсно належав йому. ОСОБА_1 дійсно доглядав до дня смерті ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), провів поховання, встановив пам`ятник. ОСОБА_1 із 1997 року по теперішній час разом із сім`єю зареєстрований та проживає у зазначеному будинку, ОСОБА_3 зареєстрована з 14.06.1994 року, ОСОБА_4 - 24.06.2014. За період проживання за вказаною адресою сім`єю ОСОБА_11 було повністю зроблено капітальний ремонт домогосподарства, а саме: добудовано будинок, замінено вікна, перекрито будинок, підведено воду, повністю оновлено та проведено капітальний ремонт господарських будівель та споруд, побудовано гараж та літню кухню та дров`яник, огороджено територію, збудовані тимчасові споруди (а.с. 6-7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15-19, 22, 23, 25).

Рішенням 13 сесії 21 скликання Вишеньківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області 14.12.1993 року ОСОБА_7 безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,39 га (копія на а.с. 20-21).

Відомостями з погосподарської книги № 124, інформацією з домової книги, звітом про незалежну оцінку, технічним паспортом на будинок АДРЕСА_1 підтверджено, що ОСОБА_1 з 11.05.1992 року, ОСОБА_3 14.06.1994, ОСОБА_4 04.07.1994, ОСОБА_5 з 01.11.1998 по 26.08.2015, зареєстровані у вказаному будинку. Житловий будинок літ. «А», сарай «Г», погріб «Д», сарай з гаражем «Е» збудовані 1962 року, прибудова «А 1», огорожа №№ 1, 2, 3, 4 1990 року, веранда «а», сарай «Б», убиральня «В» - 1991 року. Станом на 20.11.2020 ринкова вартість цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 200310 грн (копія на а.с. 24, 26-31, 32-34, 35-56).

Відповідно до нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 відмовилися від своєї частки у спадщині батька на користь сестри ОСОБА_8 , яка згідно заяви від 14.03.1997 року приймає спадщину (копія на а.с. 57, 58, 59, 61).

Листом Хмільницької державної нотаріальної контори від 14.04.2021, на виконання ухвали суду, повідомлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_7 у нотаріальній конторі не заводилась.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (копія на а.с. 110).

Листом Мінського районного управління ГУ МВС України у м. Києві № 52/9409 від 05.06.2001 повідомлено, що труп ОСОБА_10 було виявлено 22.03.1999 року в м. Києві.

Листами Хмільницького міськрайонного відділу ДРАЦС від 04.03.2021, 08.04.2021 за відомостями Державного реєстру, актових записів про смерть ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не виявлено.

Позивачі просять визнати за ними право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України, тобто за набувальною давністю.

Оцінюючи доводи позивачів суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи це, суд приймає до уваги висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18).

Так, правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Враховуючи зазначене умови набуття права власності за набувальною давністю, за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Оцінюючи доводи позивачів, встановлені фактичні обставини справи, суд приймає до уваги те, що згідно копії паспорта, відомостей домової книги, довідок Вишеньківської сільської ради позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 - 11.05.1992 року, доглядав ОСОБА_7 до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , а позивач ОСОБА_3 зареєстрована - 14.06.1994 року.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в суді підтвердили, що позивачі з дозволу ОСОБА_7 вселилися у вищевказаний будинок, проживали разом з ОСОБА_7 , доглядали його до дня смерті. Після смерті ОСОБА_7 його спадкоємці (діти) не заперечували проти проживання позивачів за вказаною адресою. ОСОБА_7 був дядьком ОСОБА_1 .

Отже, судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 вселилися у вищевказаний будинок з дозволу власника ОСОБА_7 , ще за життя останнього, проживали спільно, здійснювали за ним догляд. Таким чином на момент заволодіння вказаним майном їм був достовірно відомий власник майна і вони розуміли відсутність у них правових підстав для набуття права власності на це майно. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

При цьому суд відхиляє довідку Вишеньківської сільської ради № 175 від 30.10.2020 про те, що ОСОБА_7 один проживав у вищевказаному будинку, оскільки це спростовується як показаннями свідка ОСОБА_14 , так і дослідженими доказами щодо реєстрації місця проживання в цьому будинку позивачів ОСОБА_1 з 1992, ОСОБА_3 з 1994. Також суд відхиляє довідку № 172 від 30.10.2020, згідно якої ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що спростовується інформацією Хмільницького міськрайонного відділу ДРАЦС від 25.11.2020, відповідно до якої датою смерті ОСОБА_7 є 02.01.1997.

Що стосується подальшого володіння майном з 1997 року, то таке володіння відбувалося зі згоди спадкоємців ОСОБА_7 , що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , тобто позивачі володіли майном не як власники. При цьому суд приймає до уваги нотаріально посвідчені заяви спадкоємців, зокрема те, що ОСОБА_8 14.03.1997 року висловила бажання прийняти спадщину за батьком ОСОБА_7 , а інші спадкоємців відмовилися від прийняття спадщини на її користь, тобто ОСОБА_8 відповідно до норм ст. 548 ЦК УРСР, п.п.110, 111 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №18/5від 18.06.1994, які діяли на час відкриття спадщини за ОСОБА_7 , висловила бажання прийняти спадщину. За інформацією Хмільницького міськрайонного відділу ДРАЦС від 25.11.2020 ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 62).

Хоча спадкова справа за ОСОБА_7 не була заведена в Хмільницькій державній нотаріальній конторі, однак до дня своєї смерті спадкоємець за законом ОСОБА_8 могла реалізувати вказане право на прийняття спадщини, в тому числі і в судовому порядку. При цьому про наявність спадкоємців майна ОСОБА_7 позивачам було достовірно відомо.

Зазначені обставини свідчать про те, що у позивачів відсутня така обов`язкова умова набуття права власності за набувальною давністю, що визначена в ч. 1 ст. 344 ЦК України як добросовісність, не встановлено і безтитульності володіння. Позивачі підтвердили безперервність та відкритість володіння майном впродовж більше десяти років, проте набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних в ч. 1 ст. 344 ЦК України умов у їх сукупності.

Окрім того, не знайшли свого підтвердження доводи позивачів про те, що після смерті ОСОБА_7 вони побудували гараж та літню кухню, що спростовується технічним паспортом на будинковолодіння, оскільки роки забудови там зазначені 1962, 1990, 1991.

Суд не приймає до уваги визнання відповідачем Вишеньківською сільською радою позову, оскільки таке визнання не відповідає вимогам закону.

Враховуючи викладене, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати залишити за сторонами.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 213, 235, 258, 263, 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Вишеньківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди, розташовані по АДРЕСА_1 , у зв`язку з набувальною давністю - відмовити повністю.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 07.05.2021.

Суддя Олійник І. В.