Справа № 185/8976/20
Провадження № 2/185/1218/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
31 березня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Шаповалової І.С., за участі секретаря судового засідання Іванової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошової суми за договором про надання послуг, -
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що позивач мав бажання працевлаштуватись за кордоном, в зв`язку з чим 13 червня 2019 року уклав з ФОП ОСОБА_2 (як додатково зазначено у договорі - кадрова агенція «Європерспектива») договір №1257/13/06/2019 та 20 червня 2019 року уклав з ФОП ОСОБА_2 (як додатково зазначено у договорі - кадрова агенція «Європерспектива») договір №1307/20/06/2019 про надання інформаційно-консультаційних послуг з питань закордонних в`їзних віз та порядку виїзду за кордон про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном.
Права позивача, як споживача послуг, були порушенні і вони підлягають захисту за судовим рішенням виходячи з наступного. Реклама відповідача є недобросовісною, порушує своїм змістом та формою чинне законодавство України, вводить в оману та завдає шкоду позивачу, як споживачу, внаслідок недостовірності її змісту.
В порушення вищевказаних норм закону, умови вищевказаного договору про надання послуг були викладенні двозначно, позивачу не роз`ясненні, чим останнього було фактично введено в оману щодо виконання зобов`язань по даному договору.
В дане судове засідання позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
У судове засідання відповідач повторно не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судом встановлено, що позивач 13 червня 2019 року уклав з ФОП ОСОБА_2 (як додатково зазначено у договорі - кадрова агенція «Європерспектива») договір №1257/13/06/2019 та 20 червня 2019 року уклав з ФОП ОСОБА_2 (як додатково зазначено у договорі - кадрова агенція «Європерспектива») договір №1307/20/06/2019 про надання інформаційно-консультаційних послуг з питань закордонних в`їзних віз та порядку виїзду за кордон про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном.
Позивачем оплачено договори, однак, позивачу послуги згідно вказаних договорів не були надані, працевлаштований він не був.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Збитки, завдані споживачеві недобросовісною рекламою, підлягають відшкодуванню винною особою у повному обсязі.
Стаття 19 Закону зазначає, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
У ст. 21 Закону вказано, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.
Згідно ст. 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» зазначається, що поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб`єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб`єкта господарювання.
Інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які: містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору; містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб`єкта господарювання; приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають.
Реклама відповідача є недобросовісною, порушує своїм змістом та формою чинне Законодавство України, вводить в оману та завдає шкоду позивачу, як споживачу, внаслідок недостовірності її змісту.
В порушення вищевказаних норм закону, умови договорів про надання послуг були викладенні двозначно, позивачу не роз`ясненні, чим останнього було фактично введено в оману щодо виконання зобов`язань по даному договору.
Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України, зокрема ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
При цьому під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року в справі № 6-88цс13.
Враховуючи, що судом встановлено, що позивачем грошові кошти на користь ФОП ОСОБА_2 сплачені безпідставно, без наявності відповідних правових підстав, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори й інші правочини.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошової суми за договором про надання послуг - задовольнити.
Визнати недійсним договори від 13 червня 2019 року №1257/13/06/2019 та від 20 червня 2019 року №1307/20/06/2019 укладені між позивачем ОСОБА_1 з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (як додатково зазначено у договорі - кадрова агенція «Європерспектива») про надання інформаційно-консультаційних послуг та сприяння у працевлаштуванні за кордоном.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3% річних за кожен день невиконання зобов`язання за договором від 13 червня 2019 року №1257/13/06/2019 в сумі 89,81 грн.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3% річних за кожен день невиконання зобов`язання за договором від від 20 червня 2019 року №1307/20/06/2019 в сумі 523, 27 грн.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму процентів за користування грошовими коштами - 1906,97 грн.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати в розмірі 681,06 грн.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти сплачені за неукладений договір страхування в сумі 900 грн.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: фізична особа - підприємець ОСОБА_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКППФО НОМЕР_2 .
Суддя І.С. Шаповалова