Справа № 159/383/21
Провадження № 2/159/421/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Посполітак Г.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Ревейчук І.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління гуманітарного розвитку Ковельської районної державної адміністрації про поновлення на роботі

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що згідно наказу № 53-к від 04.07.2016 вона призначена на посаду юрисконсульта групи централізованого господарського обслуговування відділу освіти Ковельської райдержадміністрації з 05 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року. Згідно наказу № 249-к від 30.12.2016 «Про продовження строкового трудового договору», позивачу продовжено строковий трудовий договір на посаді юрисконсульта групи централізованого господарського обслуговування відділу освіти Ковельської райдержадміністрації на період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року. Наказом № 53-к від 07 серпня 2017 року «Про відпустку», позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 07 серпня 2017 року по 17 червня 2020 року. Згідно наказу № 35-к від 03 вересня 2018 року «Про відпустку», позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 17 вересня 2018 року по 17 липня 2021 року. Наказом № 49-ос від 31 грудня 2020 року позивача ОСОБА_1 звільнено з посади юрисконсульта централізованої бухгалтерії відділу освіти у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Позивач зазначає, що відповідачем грубо порушено вимоги трудового законодавства, оскільки її звільнено з порушенням вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України, згідно з якою звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише у разі повної ліквідації підприємства з обов`язковим працевлаштуванням. Просить поновити її на посаді юрисконсульта відділу освіти Ковельської райдержадміністрації.

Заперечення відповідача.

Відповідач позов не визнає та зазначає, що ОСОБА_1 з 05.07.2016 призначена на посаду юрисконсульта групи централізованого господарського обслуговування відділу освіти Ковельської райдержадміністрації та з нею укладено строковий трудовий договір з 05.07.2016 по 31.12.2016, який в подальшому був продовжений з 01.01.2017 по 31.12.2017. З 07.08.2017 ОСОБА_1 на підставі наказу № 53-к від 07.08.2017 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач вказує, що на підставі наказу відділу освіти № 156 від 25.10.2017 припинено діяльність групи централізованого господарського обслуговування, а посаду юрисконсульта групи централізованого господарського обслуговування введено в штатний розпис централізованої бухгалтерії. З 17.09.2018 ОСОБА_1 вдруге вибула у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка їй була надана по 17 липня 2021 року включно. Група централізованого обслуговування, як і централізована бухгалтерія були структурними одиницями виключно відділу освіти райдержадміністрації і не входили ні в загальну структуру, ні в штатний розпис Ковельської райдержадміністрації, а фінансування працівників здійснювалося виключно за рахунок коштів бюджету Ковельської районної ради. По завершенні етапу реформи децентралізації та добровільним об`єднанням громад, Ковельською районною радою прийнято рішення про передачу закладів освіти - об`єктів спільної власності територіальних громад селищ району у комунальну власність Ковельської міської ради та у комунальну власність Колодяжненської сільської ради. 30 жовтня 2020 року відділом освіти райдержадміністрації видано наказ № 116 «Про виведення зі штатного розпису посад працівників централізованої бухгалтерії відділу освіти райдержадміністрації». Відповідно до п. 2 даного наказу, працівників централізованої бухгалтерії повідомлено про наступне звільнення з 31.12.2020. З наказом від 30.10.2020 № 116 позивача ОСОБА_1 було ознайомлено під розпис. Крім того, на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, 30.10.2020 ОСОБА_1 особисто вручено попередження про скорочення посади та проінформовано про відсутність в штатному розписі відділу освіти вакантних посад, що не відносяться до категорії посад державної служби. Наказом № 49-ос від 31 грудня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади юрисконсульта централізованої бухгалтерії відділу освіти у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. З метою забезпечення дотримання законодавчих прав жінок, які мають дітей віком до трьох років, відділом освіти вживались вичерпні заходи, щодо вишукування вільних вакантних посад, однак відповідно до отриманої інформації вільні вакантні посади відсутні. Відповідач вважає, що в даному випадку трудові права позивача порушені не були. Просить у позові відмовити.

Мотивувальна частина рішення.

Наказом № 53-к від 04.07.2016 ОСОБА_1 призначено на посаду юрисконсульта групи централізованого господарського обслуговування відділу освіти Ковельської райдержадміністрації з 05 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року (а.с.20).

Наказом № 249-к від 30.12.2016 «Про продовження строкового трудового договору», ОСОБА_1 продовжено строковий трудовий договір на посаді юрисконсульта групи централізованого господарського обслуговування відділу освіти Ковельської райдержадміністрації на період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року (а.с.21).

Наказом № 53-к від 07 серпня 2017 року «Про відпустку», ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 07 серпня 2017 року по 17 червня 2020 року( а.с.22).

Згідно наказу № 35-к від 03 вересня 2018 року «Про відпустку», ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 17 вересня 2018 року по 17 липня 2021 року (а.с.25).

Відповідно до наказу № 116 від 30 жовтня 2020 року «Про виведення зі штатного розпису посад працівників централізованої бухгалтерії відділу освіти райдержадміністрації», виведено з 31 грудня 2020 року зі штатного розпису посади працівників централізованої бухгалтерії відділу освіти райдержадміністрації у зв`язку з ліквідацією централізованої бухгалтерії відділу освіти райдержадміністрації (а.с.31).

Згідно п.2 наказу № 116 від 30.10.2020, вирішено з 30.10.2020 повідомити працівників централізованої бухгалтерії проо виведення зі штатного розпису посад та про звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 31 грудня 2020 року. (а.с.31).

ОСОБА_1 було повідомлено, що посада, яку вона обіймає підлягає вивільненню з 31 грудня 2020 року у зв`язку зі змінами в структурі відділу освіти райдержадміністрації та скороченням працівників з виплатою вихідної допомоги. Копію повідомлення ОСОБА_1 під розпис вручено 30 жовтня 2020 року (а.с.32).

Наказом № 49-ос від 31 грудня 2020 року позивача ОСОБА_1 звільнено з посади юрисконсульта централізованої бухгалтерії відділу освіти у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.3).

Тобто, на день звільнення, станом на 31 грудня 2020 року, позивач ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Предметом доказування в даній справі є правомірність чи неправомірність дій роботодавця з приводу звільнення працівника.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Такий висновок суду в повній мірі кореспондує і позиції Верховного суду, висловленій у постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 23.01.2018 у справі № 273/212/16-ц.

Тобто, саме відповідач повинен довести, що звільнення позивача відбулось з дотриманням усіх вимог трудового законодавства.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Вважаючи звільнення незаконним, позивач посилається на ту обставину, що на момент звільнення вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому відповідач не вправі був звільняти її з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників, оскільки на неї розповсюджуються гарантії, закріплені у ч.3 ст. 184 КЗпП України.

Слід відмітити, що п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, зокрема: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

При цьому, вживані у зазначеному пункті поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Відповідно до ч.3 ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Визначення юридичної особи, поняття ліквідації юридичної особи та порядок її ліквідації міститься в ст. ст. 80, 104, 110, 111 ЦК України, ст. ст.62, 66, 79, 92 ГК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 110 ЦК України, юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

За таких обставин, підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України може бути ліквідація саме підприємства, установи, організації, як юридичної особи. Ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією юридичної особи.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 116 від 30.10.2020 «Про виведення зі штатного розпису посад працівників централізованої бухгалтерії відділу освіти райдержадміністрації», вирішено з 31 грудня 2020 року вивести зі штатного розпису посади працівників централізованої бухгалтерії відділу освіти райдержадміністрації у зв`язку з ліквідацією централізованої бухгалтерії відділу освіти райдержадміністрації.

Ковельська районна державна адміністрація є юридичною особою, на даний час не ліквідована.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-65-1цс12, ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи.

Таким чином, утворені Ковельською районною державною адміністрацією відділи, управління та інші виконавчі органи є її структурними підрозділами, а тому прийняте рішення про ліквідацію централізованої бухгалтерії відділу освіти райдержадміністрації, який є структурним підрозділом, не можна розцінювати як ліквідацію самої юридичної особи.

В даному випадку відбулась ліквідація структурного підрозділу, що зумовило виведення певних посад та скорочення штату працівників, тобто мало місце не ліквідація юридичної особи в цілому, а зміна організаційної структури Ковельської районної державної адміністрації.

У постанові від 09 серпня 2017 року (справа № 760/3664/15-ц)

Верховний Суд України вказав, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Так, за змістом ч.3 ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Отже, зазначена норма чітко встановлює гарантію обмеження звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов`язкового працевлаштування.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.01.2019 (справа № 392/1505/17-ц, провадження № 61-38857св18).

Оскільки ОСОБА_1 згідно наказу від 03.09.2018 № 35-к перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку до 17.07.2021, наказом № 49-ос від 31.12.2020 була звільнена з посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників), суд приходить до висновку, що звільнення позивача, яка має гарантії, встановлені у частині третій статті 184 КЗпП, було проведено з порушенням вимог трудового законодавства.

Тобто, в даному випадку право позивача було порушено, і таке звільнення не відповідає вимогам закону.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 зроблено висновок, що «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».

Судом встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не було дотримано вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України, у зв`язку з чим настають наслідки, передбачені статтею 235 КЗпП України, про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачем заявлено вимогу про поновлення її на посаді юрисконсульта відділу освіти Ковельської райдержадміністрації.

Поновлення прав позивача внаслідок незаконного звільнення відбувається через поновлення на роботі, визнання при цьому незаконним ще й наказу про звільнення позивача є зайвим, оскільки оцінку законності звільнення суд дає у мотивувальній частині рішення.

Судом встановлено, що централізована бухгалтерія відділу освіти Ковельської райдержадміністрації ліквідована, посада, яку обіймала позивач виведена зі штатного розпису та скорочена.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року в справі № 756/6746/16-ц (провадження № 61-17594св18) вказано, що «якщо на день прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі підприємство повністю не ліквідоване (не закінчена процедура його ліквідації), відповідачем у справі, на якого покладається обов`язок поновлення на роботі, є підприємство, хоч би і почалася або продовжувалася на цей день ліквідація підприємства. Тому виключно прийняття рішення про ліквідацію підприємства не може бути підставою для відмови в позові про поновлення на роботі і покладення обов`язку здійснити на користь працівника визначені законодавством виплати на іншого суб`єкта, зазначеного у статті 240-1 КЗпП України. При цьому у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду».

Оскільки позивача було незаконно звільнено, при цьому посада, на якій працювала ОСОБА_1 скорочена, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 слід поновити на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду, і яким чином це має бути здійснено є сферою відповідальності Ковельської райдержадміністрації.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню, що кореспондується з вимогами ст. 430 ЦПК України.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст.12, 81, 82, 259, 263, 264, 265, 273, 430 ЦПК України, на підставі ст. 40, 49-2, 184, 235, 240-1 КЗпП України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта відділу освіти Ковельської райдержадміністрації.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботідопустити до негайного виконання.

Стягнути з Ковельської районної державної адміністрації в дохід держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 11 травня 2021 року.

Головуючий: В.О.Лесик