З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/438/21
06 травня 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі : головуючого-судді Шишка О.А.
з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,
ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що у шлюбі з відповідачем народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2020 році рішенням суду їх шлюб розірвано. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, неповнолітня дочка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, зв`язок з дитиною не підтримує. Для відпочинку та оздоровлення вона має намір поїхати з дочкою за кордон. Тому просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон до Республіки Польща з 01.06.2021 року до 31.08.2021року без дозволу (без згоди) та супроводу батька, оскільки отримати його згоду вона не може.
Позивачка та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з викладених підстав. Позивачка додатково пояснила, що вона має намір на літні канікули відвести дочку до Республіки Польща, оскільки вона там працює, має житло, і може забезпечити дитині повноцінний відпочинок. Вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, однак надати такий дозвіл він відмовився. Просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що позивачка та відповідач з 23 березня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_3 . Рішенням суду від 09 листопада 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачка та відповідач припинили спільне проживання і дочка проживає з матір`ю. З того часу відповідач участі у вихованні дитини не бере, зв`язок з дитиною не підтримує, матеріально не забезпечує.
В даний час позивачка має намір поїхати з дочкою на відпочинок за кордон до Республіки Польща, однак добровільно вирішити питання про надання дозволу на виїзд дитини закордон з відповідачем не має можливості.
Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Згідно з ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною другою та четвертою ст. 150 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Відповідно до ч.2 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.
Статтями 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги те, що позивачка не може отримати згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, суд вважає, що вимога позивачки про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дочки без дозволу (без згоди) та супроводу батька, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 313 ЦК України, п.2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, ст.150 СК України, ст.ст. 380-285 ЦПК України, суд
Позов задовольнити. Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , або уповноважених нею осіб у період з 01 червня 2021 року по 31 серпня 2021 року до Республіки Польща.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Головуючий О. А. Шишко