Справа № 216/4870/20
провадження 2/216/928/21
РІШЕННЯ

іменем України

16 лютого 2021 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у місті Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Першої криворізької державної нотаріальної контори,-

встановив:

20 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Криворізької міської територіальної громади в особі виконавчого комітету Криворізької міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Першої криворізької державної нотаріальної контори.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є спадкоємцем першої черги померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Факт смерті спадкодавця підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01.08.2017 року, виданим Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану. У встановлений шестимісячний термін звернулась до Першої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка складається із 51/400 частки будинку АДРЕСА_1 . Належність спадкового майна померлому підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 від 17.03.2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1513069 від 18.09.2003 року. У липні 2019 року звернулась до Першої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою від 25.07.2019, держаним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тієї причини, що за рахунок реконструкції загальна площа частки житлового будинку «А-1» змінилася з 52,2 кв.м на 69,3 кв.м., а житлова площа становить 40,3 кв.м., що є самочинним будівництвом. Спадкодавець ОСОБА_2 , за життя не встиг оформити право власності на об`єкти самочинного будівництва. На день його смерті належне йому майно складалось із 51/400 житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м. та господарських побудов гаража літ. «Б», вбиральні літ. «В», вимощення І, воріт із хвірткою №2, паркану №4. Вказані обставини підтверджуються повідомленням про результати огляду об`єкта нерухомого майна станом на 10.01.2019 року та технічним паспортом. Спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Відповідно до ч. 3,5 с. 376 Цивільного кодексу України право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно переходить у порядку спадкування. Таким чином, у позивача, як спадкоємця виникає необхідність звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою суду від 20 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні, замінено відповідача у справі на виконком Центрально-Міської районної у місті ради, визначено розмір судового збору та зобов`язано позивача його сплатити.

На підставі ухвали суду від 03 грудня 2020 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та наполягає на його задоволенні.

Представник відповідача надала клопотання в якому просила замінити відповідача у справі на належного - відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради та вирішити питання, щодо залучення у якості третіх осіб власників суміжних земельних ділянок.

Відповідач третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимого ЦПК України, про причини неявки не повідомив.

Представник виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради надала клопотання в якому просила залучити у якості належного відповідача - Відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради, виключити виконком Центрально-Міської районної у місті ради з переліку відповідачів та вирішити питання, щодо залучення у якості третіх осіб власників суміжних земельних ділянок. Дане клопотання просить розглянути за відсутності представника виконкому.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, з метою недопущення порушення прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне першочергово розглянути по суті клопотання представника виконкому Центрально-Міської районної у місті ради.

Так, частиною 2 ст. 51 ЦПК України передбачено, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із зазначеного слідує, що питання, щодо заміни неналежного відповідача, може ініційовано виключно позивачем за його клопотанням, а тому, оскільки клопотання про заміну неналежного позивача подане представником виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, тобто відповідачем, його слід залишити без розгляду.

Крім цього, поза увагою суду залишається питання, щодо залучення у якості третіх осіб власників суміжних земельних ділянок, оскільки ухвалене рішення суду про визнання права власності на спадкове майно не впливає на їх права та обов`язки, а у випадку порушення їх прав, як власників суміжних земельних ділянок, останні не позбавлені можливості, з метою захисту своїх прав, звернутися до суду з негаторним позовом.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи, суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01.08.2017.

Зі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 18.12.1971 убачається, що позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 .

На підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого 17.03.2003 ВАТ Криворізький завод гірничого машинобудування «Криворіжгірмаш», за життя ОСОБА_2 належало 51/100 частки жилого будинку №5 квартира №1, загальною площею 52,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності від 18.09.2003, свідоцтво зареєстровано у КП «Криворізьке БТІ» у книзі: 16ПВ-613 за №613.

Зі спадкової справи за №3-2018, заведеної у Першій криворізькій державній нотаріальній конторі вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини звернулися його дружина, позивач по справі - ОСОБА_1 та його діти - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , які кожен окремо, надали заяви про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.07.2019, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки при обстежені техніком БТІ житлового будинку виявлено, що за рахунок реконструкції, загальна площа 51/100 частки житлового будинку «А-1» змінилася з 52,2 кв.м. на 69,3 кв.м., а житлова становить 40,3 кв.м., що становить самочинне будівництво, а дозволу на реконструкцію органами місцевого самоврядування не видавалось.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нормою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору, позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в частині визнання права власності на 51/100 частки житлового будинку «А-1», загальною площею 52,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , в повній мірі доведені належними та допустимими доказами, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з цим, у позові позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на 51/400 частку житлового будинку, яка складається з квартири №1 , загальною площею 69,3 кв.м., житловою площею - 40,3 кв.м., та господарських побудов: гаража літ. «Б», вбиральні літ. «В», вимощення І, воріт із хвірткою №2, паркану №4, з чим суд погодитися не може, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 належало 51/100 частки жилого будинку №5 квартира №1, загальною площею 52,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого 17.03.2003 ВАТ Криворізький завод гірничого машинобудування «Криворіжгірмаш».

При цьому відомості про передачу у власність господарських будівель разом з будинком, у вказаному свідоцтві відсутні. Крім того, частка житлового будинку, яка передається у власність ОСОБА_2 становить 54/100, тоді як у реєстрі прав власності зареєстровано право власності на 51/400 частки житлового будинку, що видно з Витягу про реєстрацію права власності від 18.09.2003.

За результатами проведеної технічної інвентаризації ФОП ОСОБА_6 було видано технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, під час інвентаризації було виявлено самочинне будівництво станом на 10.01.2019, а саме: загальна площа кв. 1 (51/100 частка житлового будинку літ. «А-1») змінилась з 52,2 кв.м. на 69,3 кв.м., житлова площа складає 40,3 кв.м.; зміни виникли завдяки прибудові 2005 року будівництва, загальною площею 17,10 кв.м. - самочинне будівництво. Гараж літ. «Б» - 1992 року, має бути зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно з ЗУ «Про внесення змін до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вбиральня літ. «В», вимощення І, ворота із хвірткою №2, паркан №4, не підлягають додатковій реєстрації. Зазначене підтверджується повідомленням про результати огляду об`єкта нерухомого майна.

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає при умовах завершення його будівництва, введення його в експлуатацію та державної реєстрації права власності на нього. До завершення законного будівництва особа вважається власником матеріалів, які були використані в процесі створення цієї нерухомості.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Зважаючи на п. 6 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

У своїй Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №520/17520/14-ц Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 373 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

У листі ВССУ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: «Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; ступінь готовності самочинного будівництва; чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; в якому році було зведено самочинні будівлі; відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; наявність акта приймання (прийомки) в експлуатацію або сертифікату відповідності; якщо нерухомість збудована в сільській місцевості, то потрібно встановити чи зареєстрована вона у погосподарській книзі сільської ради».

Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме:

- право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва;

- право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник);

- право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт;

- право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Із цього приводу Верховний Суд у вказаній постанові зазначив: якщо будівництво велося згідно із законом, то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Таким чином, право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи означених вище документів (документів про право власності на земельну ділянку або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, акту введення будівлі в експлуатацію, декларації про готовність об`єкта до експлуатації тощо), а також, враховуючи невідповідність розміру частки житлового будинку, яка зазначена у правовстановлюючому документі (51/100), розміру частки, яка зареєстрована у реєстрі речових прав на нерухоме майно (51/400), суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання права власності на 51/400 частку житлового будинку, яка складається з квартири №1 , загальною площею 69,3 кв.м., житловою площею - 40,3 кв.м., та господарських побудов: гаража літ. «Б», вбиральні літ. «В», вимощення І, воріт із хвірткою №2, паркану №4, який є самочинно реконструйованим.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1261, 1267 ЦК України, статтями ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Першої криворізької державної нотаріальної контори,- задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 51/100 частку житлового будинку №5 квартира №1, загальною площею 52,2 кв.м., за адресою: Дніпропетровська обл., АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 .;

- відповідач: виконком Центрально-Міської районної у місті ради, код ЄРДПОУ:04052560, місце знаходження: 50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 27.

- третя особа: Перша криворізька державна нотаріальна контора, , місце знаходження: 50024, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Петра Калнишевського, 5.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.Кузнецов