ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5000/21 Справа № 205/7796/20 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття на користь позивача; стягнути з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття на користь позивача.

Позов мотивований тим, що позивач з 29 серпня 1998 року по 12 листопада 2013 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_4 , від якого мають двох доньок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 30 січня 2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 24 грудня 2013 року, на користь позивача. 10 січня 2017 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку в два роки не вчинить нового злочину, своєю поведінкою виправдає надану йому довіру та виконає покладені на нього обов`язки. Наразі, в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 (справа № 205/1565/20). У зв`язку з тим, що він не з`явився до суду, було постановлено ухвалу про його привід. Під час виконання вказаної ухвали було виявлено, що ОСОБА_4 перебуває в АТО. Станом на 10 серпня 2020 року в ОСОБА_4 наявна заборгованість у розмірі 60679,36 грн. Окрім того, з нього стягнуто за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2020 року по справі № 205/3860/20 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2018 року по 01 грудня 2019 року у розмірі 85266,76 грн. Позивач вважає, що ОСОБА_4 з поважних причин (перебування в АТО) не може надавати своєї неповнолітній доньці ОСОБА_5 допомогу, а відповідачі можуть надавати таку допомогу, оскільки отримують пенсію та 31 березня 2010 року продали за договором купівлі-продажу квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 , а 27 липня 2018 року подарували належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 невідомій особі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у відповідачів відсутні достатні кошти для надання матеріальної допомоги дитині, оскільки розмір їхньої пенсії недостатній, а відтак стягнення з відповідачів аліментів на утримання онуки вочевидь призведе до порушення їхнього права на достатній рівень забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набір продуктів харчування, непродовольчих товарів та мінімальний набір послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 1998 року по 04 вересня 2013 року.

Від сумісного подружнього життя мають двох дітей: доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька, щомісячно, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття на користь матері, ОСОБА_1 , починаючи з 24 грудня 2013 року (а.с. 113).

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2017 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді двох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку в два роки не вчинить нового злочину, своєю поведінкою виправдає надану йому довіру та виконає покладені на нього обов`язки (а.с. 3).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2020 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2018 року по 01 грудня 2019 року у розмірі 85 266 грн. 76 коп. (а.с. 117-118).

Станом на 10 серпня 2020 року у ОСОБА_4 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 60679,36 грн. (а.с. 4).

Як убачається з довідок Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16 листопада 2020 року, відповідачі знаходяться на обліку в Управлінні і отримують пенсію за віком: ОСОБА_3 в розмірі 2803,51 грн. щомісячно, ОСОБА_2 в розмірі 2271,87 грн. щомісячно (а.с. 44, 45).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що у відповідачів відсутні достатні кошти для надання матеріальної допомоги дитині, оскільки розмір їхньої пенсії недостатній, а відтак стягнення з відповідачів аліментів на утримання онуки вочевидь призведе до порушення їхнього права на достатній рівень забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набір продуктів харчування, непродовольчих товарів та мінімальний набір послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 265 СК України баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до діючого сімейного законодавства, першочерговий обов`язок утримувати неповнолітніх дітей покладається на їхніх батьків. Баба та дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків у наступних випадках: у дитини немає матері, батька або батьки з поважних причин не можуть надавати дитині належного утримання; баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу; нужденності малолітніх або неповнолітніх внуків.

Обов`язок по утриманню може бути покладений на діда, бабу лише як виняток у разі наявності у батьків дитини поважної причини, яка не дозволяє їм надавати таке утримання. Поважність причини, яка тимчасово звільняє батьків від утримання дитини та перекладає такий обов`язок на бабу і діда, встановлюється судом у кожному конкретному випадку на підставі відповідних доказів.

При цьому, суд при розгляді справи про стягнення аліментів з баби та діда на користь онуків повинен з`ясувати наявність у відповідачів достатніх коштів для надання матеріальної допомоги, оскільки обов`язок щодо надання матеріальної допомоги малолітнім, неповнолітнім онукам не може бути покладений на бабу, діда у тому разі, якщо їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання належного їм майна, інші доходи не забезпечують бабі, діду встановленого законом прожиткового мінімуму.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі не мають змогу сплачувати аліменти є помилковим, оскільки відповідачі подарували квартиру невідомій особі вартістю близько 7207 доларів США, а тому вони мають достатній дохід, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідачі знаходяться на обліку в Управлінні і отримують пенсію за віком: ОСОБА_3 в розмірі 2803,51 грн. щомісячно, ОСОБА_2 в розмірі 2271,87 грн. щомісячно, що підтверджується довідками, які наявні в матеріалах справи, а інших доказів поліпшення їхнього матеріального стану позивачкою суду надано не було.

Крім того, оскільки обов`язок по утриманню може бути покладений на діда, бабу лише як виняток у разі наявності у батьків дитини поважної причини, яка не дозволяє їм надавати таке утримання, поважних причин неможливості утримання дитини матеріали справи не містять, мати та батько є працездатними особами, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з висновком якого погоджується й апеляційний суд.

Судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко