Справа № 368/343/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Лєвшин Н.О.

з участю скаржника ОСОБА_1

під час розгляду в судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , особа, рішення, дії або бездіяльність якою оскаржуються: Подільський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

скаржник просить суд дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Скрипки Ю.О. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 06 жовтня 2020 року за судовим наказом № 368/347/20 від 09.04.2020 року, визнати неправомірними, скасувати повідомлення державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Скрипки Ю.О. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 06 жовтня 2020 року за судовим наказом № 368/347/20 від 09.04.2020 року, повернути судовий наказ Кагарлицького районного суду Київської області № 368/347/20 від 09.04.2020 року до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для подальшого виконання, на підставі п.13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" звільнити її від сплати судового збору, обґрунтовуючи скаргу наступним.

09 квітня 2020 року Кагарлицьким районним судом Київської області у цивільній справі № 368/347/20 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_2 було видано судовий наказ, відповідно до якого з ОСОБА_2 стягнуто на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Оскільки ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , 16 вересня 2020 року заяву про примусове виконання рішення суду та судовий наказ було направлено на виконання до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Проте на адресу скаржника 14.04.2021 року з державної виконавчої служби надійшло повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 06.02.2020 року, та повернуто без виконання судовий наказ про стягнення аліментів.

Повідомлення обґрунтовано тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим ч. 1 п. 3 статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження», так як не містить реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб), або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що. підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У пункті 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею,

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331 св18) зроблено висновок, що «згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц (провадження № 61-42083св18) зробив аналогічний висновок з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-45пс14 визначено, що «вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Отже, відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, слід вважати передчасним».

Така правова позиції викладена і у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Таким чином, сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Отже, відсутність у виконавчому документі реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника не є безумовною підставою для повернення виконавчого документа, а тому дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Скрипки Ю.О. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану ОСОБА_1 без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із відсутністю у виконавчому документі реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта боржника, порушують права стягувача та є такими, що не відповідають вимогам закону.

Окрім цього, виконання судового наказу пов`язано зі сплатою аліментів на утримання неповнолітньої дитини. А отже, вже рік порушуються права дитини щодо її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надані широкі права та повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. а. ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк, коли особа дізналась, або повинна була дізнатись про порушення свого права.

Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 06.02.2020 року, скаржником було отримано лише 14.04.2021 року.

Відповідно до п.13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Представник Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. Заяв та клопотань не надходило.

Суд, вислухавши скаржника та вивчивши письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 ст.7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 1 частини 1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Відповідно до частини 1 та частини 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що 09 квітня 2020 року Кагарлицьким районним судом Київської області у цивільній справі № 368/347/20 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_2 було видано судовий наказ, відповідно до якого з ОСОБА_2 стягнуто на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

16 вересня 2020 року скаржником було подано заяву про примусове виконання рішення суду та судовий наказ було направлено на виконання до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

06 жовтня 2020 року державним виконавцем Скрипко Ю.О., було винесено постанову про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, винесену на підставі п. 6 частини 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», яку скаржником отримано лише 14.04.2021 р.

Відповідно до повідомлення державного виконавця виконавчий документ повертається без виконання у зв`язку з відсутністю відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта.

У ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" .

Відповідно до частини 2 ст.7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 1 частини 1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Відповідно до частини 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Разом із тим, згідно з п. 3 частини 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відповідно до частини 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до правових позицій, викладених у Постанові Верховного Суду України від 25.06.2014 року в справі № 6-62цс14 та Постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 року в справі № 6-45цс14, відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника (ідентифікаційного номера) не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження чи поверненні без прийняття до виконання.

Крім того, як зазначено в скарзі на дії державного виконавця, відповідно до ч.2 ст.32 Конституції Україини та ч.1 ст.302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення, конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом. Тому відомості про ідентифікаційний номер можуть бути надані лише на вимогу органу, яким ОСОБА_1 не є.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012, відповідно до п.1 якого збирання, зберігання, використання та поширення, конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органам місцевого самоврядування, юридичним або фізичним особам є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14 та Верховним судом у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 471/283/17ц від 22 серпня 2018 року, стосується саме реалізації прав державного виконавця.

Так, за змістом пункту 3 частини 1, пункту 6 частини 4статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місце знаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, то він повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

В той же час, частиною 1статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість зазначення інших даних, які ідентифікують боржника, та сприяють примусовому виконанню рішення.

З копії виконавчих листів, наданого до матеріалів справи, вбачається, що в них відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника ОСОБА_2 .

Окрім того, при огляді судового наказу у цивільній справі № 368/347/20 за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_2 , стало відомо, що суд при розгляді справи робив спробу про витребування коду у Державній фіскальній службі, про що зазначено у самому наказі.

Однак, було отримано негативну відповідь, про що свідчить довідка відповідь від Державної фіскальної служби України.

Тому суд вважає, що у наказі зазначено дані боржника, які можуть ідентифікувати його особу та сприяти примусовому виконанню рішення.

За змістом положень пункту 3 частини 2статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, зокрема має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати інформацію, в тому числі конфіденційну, яка стосується особи боржника та його майнового стану.

Метою виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження є примусове виконання судових рішень (стаття 1і 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

У зв`язку із зазначеним, скаргу слід задовольнити частково та дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Скрипки Ю.О. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 06 жовтня 2020 року за судовим наказом № 368/347/20 від 09.04.2020 року, визнати неправомірними, скасувати повідомлення державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Скрипки Ю.О. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 06 жовтня 2020 року за судовим наказом № 368/347/20 від 09.04.2020 року та зобов`язати Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розглянути заяву від ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження у справі № 368/347/20 і відкрити виконавче провадження по виконання судового наказу Кагарлицького районного суду Київської області від 09.04.2020 року у справі № 368/347/20, а у задоволенні решти скарги відмовити.

Керуючись ст. ст. 450-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , особа, рішення, дії або бездіяльність якою оскаржуються: Подільський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Скрипки Ю.О. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 06 жовтня 2020 року за судовим наказом № 368/347/20 від 09.04.2020 року, визнати неправомірними.

Скасувати повідомлення державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Скрипки Ю.О. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 06 жовтня 2020 року за судовим наказом № 368/347/20 від 09.04.2020 року.

Зобов`язати Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розглянути заяву від ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження у справі № 368/347/20 і відкрити виконавче провадження по виконання судового наказу Кагарлицького районного суду Київської області від 09.04.2020 року у справі № 368/347/20.

У задоволенні решти скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 05.05.2021 р.

Суддя І.І. Шевченко