Справа № 462/7263/20
УХВАЛА

12 травня 2021 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додатково рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, пені та витрат на навчання, -

в с т а н о в и в:

28.04.2021 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про винесення додатково рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, пені та витрат на навчання, в якому просив ухвалити додаткове рішення щодо вирішення питань про судові витрати та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 2100 грн.

Оглянувши матеріали заяви, а також матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З додаткової постанови Великої Палати ВС від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (п. 53) вбачається, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі N 817/1889/17.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21.04.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з серпня по жовтень 2020 року у сумі 1413 (тисяча чотириста тринадцять) грн. 08 коп., пеню за несплату аліментів за період з серпня по жовтень 2020 року у розмірі 1413 (тисяча чотириста тринадцять) 08 коп. та 3000 грн. витрат, пов`язаних із підготовкою до навчання у школі за 2020 року. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. Від так, під час ухвалення рішення суду судом вирішено питання розподілу судових витрат, заявлених сторонами до закінчення судового розгляду.

Представник позивача був присутній в судовому засіданні 21 квітня 2021 року, проте ним до закінчення судового розгляду не було заявлено про намір у подальшому подати заяву про відшкодувати витрат на правову допомогу, таким чином, подана представником позивача заява підлягає вирішенню не у спосіб ухвалення додаткового рішення, оскільки судом були вирішені усі вимоги, заявлені до закінчення судового розгляду, а в порядку вирішення заяв про розподіл судових витрат, які надійшли після закінчення судового розгляду, що передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що представник позивача пропустив строк для подання доказів понесених витрат, оскільки був присутній в судовому засіданні 21 квітня 2021 року, до закінчення судового розгляду не заявив про намір у подальшому подати заяву про відшкодувати витрат на правову допомогу, заяву про ухвалення додаткового рішення подав лише 28 квітня 2021 року, при цьому у своїй заяві не просив поновити пропущений процесуальний строк та не вказав про поважність причин його пропуску, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, що така заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки подана поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Даний висновок також узгоджується з позицією Великої Палити Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 від 19 лютого 2020 року.

Керуючись ст. ст. 15, 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд,-

постановив:

заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, а саме до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Іванюк І.Д.