Рішення набрало чинності "___"_________20____р. Справа № 665/1108/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2021 р. Чаплинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої - судді Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко Л.Г.,

представника позивача Кушнеренко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю в обґрунтування якого вказує, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2 . Після реєстрації шлюбу почала проживати у спірній квартирі до якої її вселив чоловік. Після розірвання шлюбу у 1978 році, ОСОБА_2 виселився з вказаної квартири та з того часу в ній не проживає. Натомість позивачка проживає у даній квартирі понад 30 років, відкрито нею володіє, здійснює поточні ремонти, та розпоряджається нею. На протязі даного періоду, ніхто претензій з приводу володіння та користування квартирою до неї не пред`являв.

Оскільки на даний час вона фактично проживає у даній квартирі понад 30 років, відкрито володіє цим житлом, звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру на підставі давності володіння цим нерухомим майном, що передбачено вимогами ст.. 344 ЦК України.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені у позові. Додатково суду пояснила, що до 1978 року проживала в м. Херсон. Після реєстрації шлюбу зі ОСОБА_2 переселилася до квартири АДРЕСА_1 , яка видавалася її чоловіку на підставі ордеру про вселення. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 виїхав у невідомому напрямку та більше до житла не повертався. На даний час вона вирішила оформити право власності на вказану квартиру так як тривалий час проживає в ній. При звернення до уповноваженого органу з питань приватизації житла, їй було відмовлено, так як відсутні документи, на підставі яких її чоловік отримав вказану вище квартиру. Просить суд позов задовольнити, оскільки в позасудовому порядку вирішити дане питання не може.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 та просила суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності. При вирішенні даного позову покладається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 31.05.1978 року, 18 травня 1978 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

У свою чергу, як стверджує позивач, після реєстрації шлюбу, вона вселилася до квартири, яка на підставі ордеру на вселення була надана її чоловікові ОСОБА_2 .

Відповідно до даних паспорта громадянина України НОМЕР_2 від 11.06.2004 року та довідки про реєстрацію місця проживання особи Чаплинської селищної ради ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 13 березня 1992 року по даний час.

Відповідно до архівної довідки №09/89-23 від 25.06.2020 року в документах архівного фонду Чаплинської селищної ради відсутні відомості про надання житлової площі ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Чаплинської селищної ради Херсонської області від 10.07.2020 року за №1335/02-10 житловий будинок по АДРЕСА_3 знаходиться в реєстрі комунальної власності. На балансі селищної ради не обліковується.

Згідно довідки КП «Каховське БТІ» від 24.02.2012 року, та 08.09.2020 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Відповідно до довідки ТОВ «Чаплинський комунальник», будинок по АДРЕСА_3 знаходиться на позабалансовому рахунку ТОВ «Чаплинський комунальник».

Вказані вище обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру та підтверджують користування цією квартирою позивачем. ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, в його обґрунтування посилається на те, що вона з 1970-х років проживає у цій квартирі та відкрито нею користується на протязі понад 30 років, та вважає себе повноцінним власником цього майна та вважає, що є такою особою, яка набула право власності на нерухоме майно відповідно до ст.. 344 ЦК України.

Щодо такого обґрунтування позивачем свого позову, суд вважає необхідним вказати наступне.

Так, стаття 344 ЦК України, вказує, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно Цивільного Кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року виникнення права власності, як набувальна давність, виникає при вирішенні юридичної долі задавненого майна, власник якого пропустив позовну давність і не може повернути собі майно назад. Потреба у набувальній давності виникає, і у випадку придбання майна на законних підставах, коли власник втрачає необхідні докази свого статусу і проволодівши достатній час таким майном, не може довести своїх прав.

Умовами виникнення права власності за давністю володіння є:1) добросовісність; 2) відкритість; 3) безперервність: 4) тривалість володіння.

Тривалість володіння - для виникнення права власності на нерухоме майно передбачає, що особа повинна ним проволодіти протягом 10 років.

Крім спливу набувальної давності, для виникнення права власності необхідним є факт державної реєстрації.

Для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності не достатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Набувальна давність застосовується до випадків безтитульного володіння чужим майном.

В судовому засіданні позивачем не доведені обставини, які дають підстави вважати рішення суду завершальним юридичним фактом, що призводить до виникнення права власності у позивача. Так позивачем не додано документів що підтверджували б її доводи, щодо добросовісного набуття нею права на цей будинок, добросовісного відкритого володіння цим майном. Натомість з матеріалів справи та пояснень позивача слідує, що вона почала проживати в у вказаній квартирі після реєстрації шлюбу зі ОСОБА_2 , та саме останньому на відповідній правовій підставі (ордер) було надано спірну квартиру в користування.

При цьому як вбачається з наданих позивачем документів, шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано у 1978 році, а відповідно до паспорту громадянина України та довідки Чаплинської селищної ради ОСОБА_1 зареєструвала місце проживання у цій квартирі лише у 1992 році, тобто після розірвання шлюбу.

Враховуючи зміст вимог ст.. 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу набуття нею права власності за набувальною давністю посилалася на те, що вона добросовісно заволоділа вказаним вище нерухомим майном та відкрито і безперервно користується ним

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року (справа № 910/17274/17), вказує, що за змістом частини першої ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

У цій справі позивач вказує, що вселилася до даної квартири саме як дружина особи, яка у встановленому порядку набула право володіння(користування) цим майном, тому вказані відносини регулюються нормами КпШС а також нормами СК України в частині що визначає об`єкти спільної сумісної власності подружжя, тощо.

Позивач не надала належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності у неї добросовісності такого володіння.

Заселяючись до спірної квартири позивач знала, що вказана квартира належить іншій особі - ОСОБА_2 (повинна була знати), і в цьому випадку про добросовісність не йдеться, оскільки помилка в розумінні закону не веде до добросовісності.

Велика Палата Верховного Суду у п. 59 вищевказаної постанови зазначила, що відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені ст. 344 ЦК України.

Суд вважає, що саме по собі користування спірною квартирою з 1978 року ( що також не доведено позивачем) не дає підстави для задоволення позовних вимог про набуття права власності на майно на підставі ст.. 344 ЦК України.

За правилами ст.. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач в судовому засіданні не довела тих обставин, на які посилалися, як на підставу своїх вимог, не надала докази в обґрунтування своїх вимог, що є її обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 12 ЦПК України. При цьому судом створено всі умови для змагального процесу, роз`яснено сторонам їх права та обов`язки, вказано на необхідність подання додаткових доказів, тощо.

Відповідно до правової позиції Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висвітленої у постанові №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирiшеннi спорiв, пов`язаних iз набуттям права власностi за набувальною давнiстю, суди повиннi враховувати, зокрема, таке: володiння є добросовiсним, якщо особа при заволодiннi чужим майном не знала i не могла знати про вiдсутнiсть у неї пiдстав для набуття права власностi; володiння визнається вiдкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володiннi. Вжиття звичайних заходiв щодо забезпечення охорони майна не свiдчить про приховування цього майна; володiння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давностi.

З огляду на викладене суду вважає, що позивачем не доведено добросовісності заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , а проживання позивачем у спірному житлі не є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних правових підстав, які б давали можливість захистити право позивача, нею не наведено. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.. 77-79 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до Херсонського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Чаплинський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Пилипенко