Справа № 585/1158/19
Номер провадження 2/585/9/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого-судді В.О. Шульги, за участю секретаря Ю.В. Кириленко, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу удаваним та поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, 29 березня 2019 року, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить: 1. Визнати удаваним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5944/2016/095583, укладений 28 вересня 2016 року між нею та ОСОБА_2 в Територіальному сервісному центрі 5944 РСЦ МВС в Сумській області про продаж за 42000 грн. автомобіля марки Nissan Qashqai, 2014 року випуску, колір білий, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_3, встановивши що вказаний автомобіль є об'єктом її, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільної сумісної власності; 2. Поділити належне їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя майно, виділивши їй, РНОКПП НОМЕР_2, та визнавши за нею право власності на нежиле приміщення А-3 загальною площею 28,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального Проскурня Л.І. від 18.04.2013 р. № 456, вартістю 203030 грн., фотоапарат Canon - 10500 грн., телевізор Samsung - 5800 грн., бойлер електричний 2300 грн., двокамерний холодильник LG - 5900 грн., дитяче ліжко - 3700 грн., посудомийну машину - 5000 грн., ноутбук Lenovo - 3500 грн., а всього на суму 236730 грн. Інше майно, саме: автомобіль марки Nissan Qashqai, 2014 року випуску, колір білий, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_3 ліжко з підйомним механізмом - 6000 грн., шафу-купе - 5000 грн., шафу-купе білу - 5500 грн., кухонний куток - 2500 грн., кухонний гарнітур - 3500 грн., кутову ванну акрилову - 2500 грн., мікрохвильову піч LG - 1000 грн., витяжку кухонну - 1200 грн., газову варочну поверхню - 2600 грн., духову шафу - 2400 грн., пральну машину LG - 4600 грн., а всього на суму 636800 грн. виділити ОСОБА_2 3. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь 200035 грн. грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя та судові витрати в понесених розмірах. В обґрунтування позову вказала що з ОСОБА_2 перебувала в шлюбі, зареєстрованому 28 квітня 2012 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 22 липня 2016 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірваний. Після реєстрації шлюбу вони проживали у належному відповідачу будинку за адресою: АДРЕСА_2. Під час шлюбу за спільні сумісні кошти придбали майна на суму 73 500 грн. Вартість зазначеного рухомого майна визначена орієнтовно за допомогою аналізу оголошень, щодо вартості аналогічного майна, бувшого у користуванні, на платформі онлайн в Україні ОІХ. 18 квітня 2013 року за спільні сумісні кошти придбали з відповідачем нежиле приміщення загальною площею 28,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Роменського нотаріального округу Проскурня Л.І. від 18.04.2013 р., № 456. Згідно висновку із звіту про оцінку майна від 12 грудня 2018 року, виконаного ПП «РОМЕНЕКС-Л», ринкова вартість вказаного нежилого приміщення становить 200 030 грн. Крім цього, під час шлюбу, за спільні сумісні кошти, вони придбали автомобіль Nissan Qashqai, 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, право власності на який було зареєстровано за нею Роменським ВРЕР ДАІ (5906) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 04.11.2014 р. Вартість вказаного автомобіля орієнтовно визначає в 600 000 грн. за допомогою аналізу оголошень на платформі онлайн-оголошень в Україні AUTO.RIA щодо продажу аналогічного автомобіля. Таким чином, загальна орієнтовна вартість спірного майна подружжя становить 873 530 (73500+200030+600000=873530), вартість Ѕ його частини - 436765 грн. (873530:2 =436765). Після розірвання шлюбу між нею та відповідачем була досягнута домовленість про добровільний поділ спільного сумісного майна, згідно якої в особисту власність відповідачу наділявся автомобіль марки Nissan Qashqai, 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, право власності на який було зареєстровано за нею, та рухоме майно, що знаходиться у належному йому будинку за адресою: АДРЕСА_2. Їй, при такому варіанті поділу майна подружжя, в особисту власність виділялось не жиле приміщення A-З загальною площею 28,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 Оскільки вартість майна, яке виділялось відповідачу, перевищувала вартість майна, яке виділялось їй, вони домовились, що відповідач компенсує їй 7000 доларів США різниці вартості майна. На виконання досягнутої домовленості щодо поділу спільного сумісного майна подружжя вони 28 вересня 2016 року звернулись до Територіального сервісного центру 5944 РСЦ МВС м. Ромни для перереєстрації автомобіля на відповідача в порядку поділу майна подружжя, проте їм повідомили, що така послуга у ТСЦ не передбачена, тому перереєструвати автомобіль у ТСЦ на відповідача можливо лише шляхом оформлення в ТСЦ договору купівлі-продажу автомобіля. Оскільки на той час вона повністю довіряла відповідачу в питанні реалізації домовленостей щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, то в порядку поділу майна подружжя погодилась на підписання договору купівлі-продажу належного їм на праві спільної власності автомобіля, хоча в дійсності жодних домовленостей про продаж автомобіля та сплату їй відповідачем його вартості між нами не малось. 28 вepесня 2016 року між нею та відповідачем в Територіальному сервісному центрі 5944 РСЦ МВС м. Ромни був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу № : 2016/095583, за змістом якого вона продала, а відповідач купив автомобіль марки Nissan Qashqai, 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 (п. 1.1.) Передача ТЗ Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати майна (п. 2.1.). Право власності на ТЗ переходить до Покупця з моменту підписання Договору (п. 2.2.). За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 42000 грн. (п. 3.1.). Покупець зобов'язаний в порядку та на умовах, визначних цим договором, сплатити Продавцеві ціни ТЗ, зазначену у п. 3.1. Договору, прийняти ТЗ (п. 5.1.). Продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених Договором, передати ТЗ п.6.1. В той же час, відповідач досягнутих домовленостей щодо добровільного поділу майна подружжя до цього часу не виконав, обмежуючись лише обіцянками найближчим часом переоформити на її ім'я право власності на нежиле приміщення А-3 загальною площею 28,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке до цього часу зареєстровано за ним, проте з 2016 року перебуває у її користуванні та розпорядженні. Також він не виплатив їй грошову компенсацію різниці у вартості часток з майні подружжя, яку обіцяв виплатити. З урахуванням положень Закону та встановлення факту укладення між нею та відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля, що належить до об'єктів спільної сумісної власності подружжя, слід дійти висновку, що при укладенні зазначеного договору купівлі-продажу їхня дійсна воля була спрямована на добровільний поділ майна подружжя, а не продаж нею автомобіля. Підставою для такого висновку є наступні обставини: Після ухвалення 22 липня 2016 року Роменським міськрайонним судом рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем і до укладення 28 вересня 2016 року договору купівлі-продажу спірного автомобіля поділ спільного сумісного майна подружжя не був здійснений, все набуте ними за час шлюбу майно належало їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя, частка відповідача у праві спільної сумісної власності подружжя не виділялась. Згідно п. 1.2. договору купівлі-продажу спірного автомобіля Продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу, належить йому на праві власності. Проте, спірний автомобіль не належав їй на праві власності, оскільки являвся їх спільною сумісною власністю; Згідно п. 2.1. договору купівлі-продажу спірного автомобіля передача ТЗ Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна. Проте, передача автомобіля Продавцем і його прийняття Покупцем не здійснювалась, оскільки на час підписання договору купівлі-продажу автомобіль перебував у користуванні відповідача. З огляду на відсутність передачі ТЗ Продавцем і прийняття його Покупцем не здійснювалась і повна оплата вартості автомобіля; Згідно п. 3.1. договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 42000 грн. Ціна транспортного засобу в розмірі 42000 грн. у договорі купівлі-продажу була вказана символічно та не відповідала дійсній вартості автомобіля. Жодні розрахунки між сторонами за підписаним договором купівлі-продажу автомобіля не здійснювались і відомості про отримання нею зазначених коштів у договорі купівлі-продажу відсутні. Саме по собі посилання у договорі на те, що передача ТЗ Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна не є підтвердженням такої оплати, оскільки передача і прийняття автомобіля не здійснювались. На даний час повна ринкова вартість спірного автомобіля становить близько 600 000 грн. На час підписання спірного договору його ціна була ще вищою з огляду на менший строк експлуатації, менший пробіг та менший ступінь зносу. Вчинення нею продажу автомобіля за 42000 грн. було неможливим, оскільки його продаж за вказаною ціною свідчив би про укладення угоди на вкрай невигідних для неї умовах, так як зазначена у договорі ціна не менше ніж в п'ятнадцять раз менша від його ринкової вартості навіть на даний час. Згідно п. 5.1. договору покупець зобов'язаний в порядку та на умовах, визначних цим договором, сплатити Продавцеві ціну ТЗ, зазначену у п. 3.1. Договору, прийняти ТЗ. Як зазначалось вище, жодні розрахунки між нею та відповідачем не здійснювались, передача та прийняття відповідачем автомобіля також, оскільки він перебував у його користуванні; Згідно п. 6.1. договору продавець зобов'язується в порядку та на мовах, визначених Договором, передати ТЗ, проте, як зазначалось, така передача автомобіля не здійснювалась, оскільки автомобіль перебував у користуванні відповідача. Викладені обставини свідчать, що після розірвання шлюбу між сторонами склались правовідносини з приводу розпорядження спільним сумісним майном подружжя, його поділу, які регулюються положеннями глава 8 СК України. Відчуження нею відповідачу спірного автомобіля, який є об'єктом спільної сумісної власності, здійснене згідно оспорюваного договору за 42000 грн., що не відповідає його дійсній ринковій вартості, та є підтвердженням того, що мало місце не укладення договору купівлі-продажу автомобіля, а інша угода - поділ майна подружжя, за якою вартість автомобіля була визначена за ціною, яка не відповідає його дійсній ринковій вартості. Спірний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, оскільки інше майно подружжя на час його вчинення не було поділено між сторонами, залишалось об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Викладені обставини свідчать про те, що укладаючи 28 вересня 2016 року договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5944/2016/095583, за змістом якого вона продала, а відповідач купив належний їм на праві спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки Nissan Qashqai, 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, її та відповідача дійсна воля була спрямована не на купівлю-продаж спірного автомобіля, як це зазначено в договорі купівлі-продажу, а на перереєстрацію автомобіля з неї на відповідача, якому автомобіль мав бути виділений в порядку поділу майна подружжя. Тобто, її та відповідача воля була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж ті, що передбачені насправді у вчиненому договорі купівлі-продажу, а саме на добровільний поділ майна подружжя, перереєстрацію належного сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя автомобіля з одного співвласника на іншого. Іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин щодо поділу майна подружжя, вони не мали. В дійсності між ними мались на увазі інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені удаваним договором купівлі-продажу автомобіля, а саме правовідносини щодо поділу автомобіля, який був об'єктом спільної сумісної власності подружжя, право спільної сумісної власності на який не було припинено шляхом його поділу та отримання одним із подружжя грошової компенсації за належну йому частку у спільній сумісній власності. За таких обставин, укладення між нею та відповідачем 28 вересня 2016 року в Територіальному сервісному центрі 5944 РСЦ МВС м. Ромни договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5944/2016/095583 було вчинено для приховання іншого правочину, а саме поділу майна подружжя, а тому на підставі статті 235 ЦК України має бути визнано, що сторони вчинили дії щодо добровільного поділу спільного сумісного майна подружжя, та вирішити спір з застосуванням норм, що регулюють ці правовідносини, а саме ст, ст. 69, 70, 71 СК України, шляхом визнання спірного автомобіля об'єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділу спільно з іншими об'єктами спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням викладених обставин, вважає, що їй може бути виділено в натурі нежиле приміщення A-З загальною площею 28,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 200 030 грн. Також їй має бути виділена частина рухомого майна а саме: фотоапарат вартістю 10500 грн., телевізор Samsung вартістю 5800 грн., бойлер вартістю 2300 грн., двокамерний холодильник вартістю 5900 грн., дитяче ліжко - 3700 грн., посудомийна машина - 5000 грн., ноутбук вартістю 3500 грн., а всього на суму 36700 грн., що на 100035 грн. менше 1/2 частки у праві спільної сумісної власності 30 = 200035). Відповідачу може бути виділено в натурі автомобіль Nissan Qashqai, 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, вартістю 600 000 грн. Також відповідачу має бути виділена частина рухомого майна, а саме: Також відповідачу має бути виділена частина рухомого майна, а саме: ліжко вартістю 6000 грн., шафу-купе - 5000 грн., шафу-купе білу - 5500 грн., кухонний куток - 2500 грн., кухонний гарнітур - 3500 грн., кутову акрилову ванну - 2500 грн., мікрохвильову піч - 1000 грн., витяжку кухонну - 1200 грн., газову варочну поверхню - 2600 грн., духову шафу - 2400 грн., пральну машину - 4600 грн., а всього на суму 36800 грн. Загальна вартість майна, яке підлягає виділенню відповідачу, становить 636800 грн., що на 200035 грн. більше Ѕ частки у праві спільної сумісної власності (636800- 436765 = 200035). За такого варіанту розподілу спільного сумісного майна з відповідача на її користь підлягає стягненню грошова компенсація різниці вартості часток у спільній сумісній власності в розмірі 200 035 грн. Загальний розмір витрат на оплату судового збору становить 5136,05 грн. (4367,65+768,40 = 5136,05). Також попередньо (орієнтовно) суми судових витрат, які вона очікує понести на професійну правничу допомогу у зв'язку із розглядом справи, становлять 12000 грн., витрати на оплату вартості судової експертизи - 8000 грн. Загалом попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, які очікує понести в зв'язку із розглядом справи в суді першої інстанції, становить 25136,05 грн.

Ухвалою суду від 4 квітня 2019 року провадження у справі відкрито.

26 квітня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову в частині визнання удаваним договору купівлі-продажу ТЗ та поділу наступного рухомого майна - ноутбук Lenovo, холодильника і пральної машинки LG, бойлера марки NOVA, духової шафи електричної марки ВЕКО, посудомийної машини, варильної панелі марки ВЕКО, витяжки марки Vento, двох шаф, ліжок і кухонних меблів, телевізора Samsung, ванни акрилової та фотоапарата Canon. Вимоги ОСОБА_1 в частині поділу нежилого приміщення А-3 загальною площею 28,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 визнав частково, не заперечував проти визначення ОСОБА_1 ј ідеальної частки в цьому майні без його реального поділу і залишення цього нерухомого майна у їхній спільній частковій власності. Вирішити питання розподілу судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України. В обґрунтування заперечень вказав, що позовні вимоги, які стосуються поділу нежилого приміщення A-З загальною площею 28,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 він визнає частково. Стосовно ж вимог про поділ рухомого майна, а також визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5944/2016/095583 удаваним, то в цій частині він заперечує проти задоволення позову, та вважає, що ці позовні вимоги не можуть бути задоволені. Ноутбук Lenovo був придбаний ним за його особисті кошти до шлюбу, а саме 31.03.2011 року в магазині MASTER-CLASS (АДРЕСА_3, ФОП ОСОБА_4). Холодильник марки LG. був придбаний 23.07.2011 року в магазині «Технодар» (ФОП Кучер), пральна машина L.G. придбана 06.02.2011 року в продавця ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» (м. Харків, пр-т Московський, 257). Водонагрівач акумуляційний електричний побутовий марки NOVA, він купував також за власні кошти в магазині «Майстер» 27.01.2012 року (продавець ФОП ОСОБА_5 м. Ромни). Духова шафа електрична марки ВЕКО модель ОІЕ 22101 X. посудомийна машина марки ВЕКО модель DFS 2520, варильна панель газова марки ВЕКО модель НІG 6422IX та витяжка марки Vento були придбані ним в магазині « Техномастер» 23.07.2011 року. Придбання ним до шлюбу вище переліченої домашньої побутової техніки за особисті кошти підтверджується доданими до відзиву копіями гарантійних талонів. Що стосується двох шаф, ліжок і кухонних меблів, то вони також були придбані ним до шлюбу 09.09.2011, 15.10.2011, 17.11.2011 та 13.01.2012 року в місті Ромни у приватного підприємця (магазин в районі меблевої фабрики, магазину Фокстрот в м. Ромни), що підтверджується відповідними товарними чеками (гарантійні талони на меблі не видавалися). Стосовно ванни акрилової, то вона також придбавалася до шлюбу, але, документів, які б підтверджували дату покупки в нього не збереглося. Однак, оскільки він не сантехнік, то дану ванну встановлювала людина, яка займається наданням послуг сантехніка в м. Ромни, а тому даний свідок може підтвердити, що дана ванна була встановлена до 2012 року. Стосовно телевізора марки «Samsung», то телевізор, а також:, ще два ноутбука було викрадено з його будинку 30.07.2018 року, з приводу чого на даний момент СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000621, що підтверджується повідомленням про початок досудового розслідування від 01.08.2018 року № 17329/69- 18. Тобто, вказане майно вибуло з його володіння не з його волі та з незалежних від нього обставин. Фотоапарат Cannon, про який зазначає позивач, остання забрала з собою, коли розлучалися, але він на нього не претендує. Таким чином, враховуючи вищеописане, виникає розумний сумнів в добросовісності позивача при зверненні з даним позовом до суду, оскільки одружилися і розлучилися вони не так давно і помилитися випадково з приводу буцімто придбання майна в період шлюбу по всім 16 пунктам із 18 неможливо. В своїй заяві позивач зазначає, що 18.04.2013 року, вони з нею за спільні кошти придбали нежиле приміщення A-З загальною площею 28,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на вказане майно було зареєстровано за ним, оскільки він був покупцем згідно договору. На момент укладання договору купівлі - продажу нерухомого майна вони прожили з ОСОБА_1 менше року, а тому назбирати достатньо спільних сумісних коштів для купівлі нерухомого майна не встигли. Позивач в цей період не працювала, оскільки була зайнята доглядом за малолітньою донькою. До шлюбу вона також не мала ні високооплачуваної роботи, ні якогось цінного майна, тобто на момент шлюбу в 27 років якихось заощаджень у неї не було. Він також за рік не заробляв 20 тисяч доларів. Першу частину коштів (в сумі 12 тис. доларів) він передав продавцю в якості авансу ще до шлюбу, що може підтвердити і сама продавець (ОСОБА_6), іншу ж сплатив безпосередньо перед підписанням договору у нотаріуса. Згідно позиції позивача, яка відображена в її позовній заяві, вважаючи придбане менше ніж через рік після укладення шлюбу, коштовне нерухоме майно спільною сумісною власністю, вона посилається на «часовий аргумент» - набуття майна із період шлюбу. Однак будь-які економічні аргументи щодо джерел походження коштів на придбання спільного нежитлового приміщення вона не наводить, що в свою чергу може вказувати на те - що своїх коштів вона в купівлю майна не вкладала. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Отже, вищевказане нерухоме майно було набуте в шлюбі, але вимушений погодитися частково на кошти, які в силу ст. 60 СК України були спільно сумісними, а частково на мої особисті, які я передав продавцю авансом ще до укладання основної угоди, в період коли ми з позивачем ще не були в шлюбі. Крім цього, звертаючись до суду з вимогою про виділення спірного нежилого приміщення саме їй у власність, позивач посилається на висновок про оцінку майна від 12.12.2018 року, виконаного ПП «РОМЕНЕКС-Л», відповідно до якого ринкова вартість вказаного об'єкта становить 200 030 грн., що значно нижче реальної ринкової вартості такого нежилого (комерційного призначення) приміщення. Згідно висновку про вартість майна від 23.04.2019 виконаного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 ринкова вартість нежилого приміщення А-3 загальною площею 28,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату оцінки (23.04.2019) становить 354300 грн. Так, в своїй заяві позивач вказує, що під час шлюбу за спільні кошти було придбано автомобіль Nissan Qashqai, 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, право власності на який зареєстровано за нею Роменським ВРЕР ДАІ на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 04.11.2014 року. Далі вона вказує, що після розірвання шлюбу між ними нібито була досягнута домовленість про добровільний поділ спільного сумісного майна, згідно якої йому відходив автомобіль і його ж рухоме майно, що знаходиться в мене в будинку, а їй у власність виділялося нежитлове приміщення по АДРЕСА_1. Крім того, оскільки вартість майна, яка виділялась їй була меншою половини, то ми ще нібито домовилися, що він їй компенсує 7000 доларів США різниці. Отже різниця часток за такими підрахунками мала б бути 14 000 доларів США. Але звідки їй взятися? По-перше. Позивач достовірно знала, що перелічене в її позовній заяві рухоме майно, яке знаходилося в його будинку по АДРЕСА_2, де вони проживали було придбане до шлюбу. А тому логічним і очевидним є те, що ніяких домовленостей з нею про те, що його ж майно-виділяється йому не могло бути. Це в свою чергу опосередковано може вказувати на те, що і самої домовленості про добровільний поділ спільного сумісного майна не було і це вигадка. По-друге. Яким чином вони визначили вартість майна після розірвання шлюбу в липні 2016 року і як так вийшло, що він повинен був сплатити саме 7 000 $ США компенсації її частки? Про це позивач в своїй заяві нічого не вказує. Але дивним видається той факт, що саме в березні 2019 року, тобто майже через три роки, після домовленостей, які начебто мали місце між ними в 2016-му, сума компенсації, яку вона зазначає в своїй заяві становить 200 035 грн., що за курсом НБУ становить ті самі близько 7000 доларів США. Це при тому, що про поділ рухомого майна (окрім автомобіля), яке вона оцінила в своїй заяві в 73 500 грн., він не міг з нею домовлятися, оскільки воно і так його; з тим, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 коштує 200 300 грн. (яке чомусь так оцінено ПП «Роменекс-Л») він також не міг погодитися, оскільки, така ціна значно занижена по відношенню до реальної ринкової вартості. Тому, це знову вказує на те, що описана в заяві позивача ситуація про нібито домовленості з приводу поділу майна подружжя є вигадкою.

По-третє. Далі в позовній заяві колишня дружина вказує, що на виконання досягнутої домовленості щодо поділу майна подружжя ми 28 вересня 2016 року звернулися до ТСЦ № 5944 РСЦ МВС в м. Ромни для перереєстрації автомобіля на нього в порядку поділу майна подружжя, проте їх повідомили, що така послуга у ТСЦ не передбачена, тому перереєструвати автомобіль у ТСЦ на мене можливо лише шляхом оформлення у ТСЦ договору купівлі-продажу автомобіля. Однак і це не відповідає дійсності, оскільки відповідно до абз. 2 п. 35 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх гнітів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» підставою для перереєстрації транспортного засобу є також свідоцтво про реєстрацію та копії договору про поділ спільного майна подружжя. Тому в сервісному центрі навряд чи б відмовили у здійсненні перереєстрації з указаних позивачем підстав, оскільки така можливість законом передбачена. А от те, що ніякої домовленості про поділ майна подружжя між ними не було, так це негативний факт, який і не потребує доказування, оскільки, як би вона була, то доречним було б зафіксувати її на папері і навіть більше того, оскільки предметом таких домовленостей виступало в тому числі нерухоме майно і транспортний засіб, тобто майно яке підлягає обов'язковій реєстрації, то такі домовленості повинні були б набути письмової форми і нотаріального посвідчення. Також позивач пише, що на зазначений час (мається на увазі вересень 2016 року) вона повністю довіряла мені в питанні реалізації домовленостей щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, а тому погодилася підписати договір купівлі-продажу автомобіля, хоча в дійсності таких домовленостей між нею і мною не було. Дивною є та обставина, що колишня дружина, яка тільки, що розлучилася з чоловіком, який, до речі, був ініціатором розлучення, повністю довіряє йому в питаннях вирішення долі цінного майна і бездумно підписує договір, яким відчужує йому свій автомобіль. Якби мали місце такі домовленості, цілком логічно було б укладати такі правочини одночасно у нотаріуса. При цьому жодних ризиків невиконання описаних домовленостей сторони б не несли. Далі, ще дивнішим є наступна поведінка позивача. Вона зазначає, що оскільки він не виконав досягнутих між нами домовленостей, переоформити на неї нежиле приміщення, вона вимушена звернутися до суду. Але чому вона чекала майже три роки не зрозуміло. Що стосується самого договору купівлі продажу автомобіля. Так, після розірвання шлюбу, його колишня дружина ніяких питань про поділ майна не порушувала. Оскільки автомобілем в основному користувався він, а право власності на автомобіль було зареєстровано за нею, то він запропонував їй продати йому автомобіль, на що вона погодилася. Так як, чинним законодавством передбачений обов'язок власника транспортного засобу зареєструвати (перереєструвати) належний йому транспортний засіб, то вони звернулися до ТСЦ № 5944 (м. Ромни), яким було здійснено перереєстрацію транспортного засобу. Договір купівлі-продажу № 5944/2016/095583 був оформлений і підписаний сторонами в ТСЦ № 5944 РСЦ МВС в Сумській області в присутності адміністратора ОСОБА_8, який перевірив відповідність інформації внесеної до цього Договору документам, які надані сторонами. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Пунктом 1.1. Договору визначений предмет цього договору - транспортний засіб Nissan Qashqui білого кольору, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_3. Пунктом 3.1. Договору визначена договірна ціна. Згідно п. 2.1. Договору передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна. Пунктом 2.2. Договору встановлено, що право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання даного договору. Виходячи з буквального розуміння умов укладеного між нами договору купівлі-продажу транспортного засобу, враховуючи положення закону, щодо дійсності договору, істотних його умов та свободи договору, право власності на транспортний засіб перейшло до нього з моменту підписання продавцем договору (2.2.). Оскільки цьому пункту передує: пункт 2.1. відповідно до якого передача і прийняття транспортного засобу здійснюється після його повної оплати, то в такому випадку єдиним логічним поясненням положень Договору визначених п. 2.2. є те, що передача і оплата між сторона була здійснена до фактичного підписання Договору в ТСЦ. Підписуючи зазначений договір купівлі-продажу транспортного засобу позивач підтвердила факт ознайомлення з пунктом про предмет і ціну договору. Умовами договору прямо чітко визначено, що право власності на транспортний засіб переходить до нього з моменту його підписання. Майже за три роки після укладення договору позивач не зверталася до нього з приводу того, що він не виконав своїх зобов'язань за цим договором. Звертаючись з даним позовом до суду позивач фактично просить застосувати реституцію з метою подальшого поділу майна як спільного сумісного, не дивлячись на те, що це майно було нею ж і відчужено за оплатним договором. Як на спосіб захисту позивач посилається на положення норми ст. 235 Цивільного кодексу України, зазначаючи те, що після розірвання шлюбу і до укладання договору купівлі-продажу поділ спільного сумісного майна не був здійснений, а згідно п. 1.2. Договору купівлі-продажу Продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу належить йому на праві власності. Однак, сам факт того що він придбав у колишньої дружини автомобіль, який було нею придбано в період шлюбу, не може призводити до недійсності цього правочину, оскільки не порушує його прав (правова позиці висловлена ВС у постанові від 27.04.2016 року по справі № 6-486цс16,на яку посилається позивач обгрунтовуючи свої позовні вимоги, не може бути застосовною у цій справі, оскільки фактичні правовідносини, що були предметом перегляду в тій справі не є аналогічними. У справі № 6-486цс16 чоловік відчужив автомобіль своєму сини, попередньо виплативши за нього залишок кредиту, оскільки автомобіль був придбаний за кредитні кошти. Верховним Судом зазначено, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. В цій справі його колишня дружина не відчужувала автомобіль третій особі проти його волі.). Також позивач вказує, що передача автомобіля не здійснювалася, однак як в такому випадку транспортний засіб опинився в нього. Стосовно відсутності банківських документів чи розписок щодо оплати ціни договору слід зазначити, що факт знаходження транспортного засобу у нього, чому, відповідно до умов договору, повинна була передувати оплата, сам по собі вже вказує на те, що розрахунки за договором мали місце. В іншому випадку, чому скільки років позивач зволікала з претензіями, щодо не оплати товару чи умов даного Договору. Те, що ціна майна вказана в договорі не відповідає ринковій вартості, те, що відчужене майно раніше придбавалося в шлюбі, а також те, що інше майно (нежитлове приміщення) титульно залишається у його власності не може бути достатньою підставою для визнання укладеного між нами договору купівлі-продажу транспортного засобу удаваним. При вчиненні удаваного, правочину фактично сторони прагнуть до вчинення іншого правочину, внаслідок чого наявні два правочини - той, що прикривається, тобто прихований, і удаваний - такий, що прикриває перший правочин. Отже, в даному випадку завжди має місце укладення двох правочинів: реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки і правочину, вчиненого для приховання реального правочину. Удаваний правочин завжди нікчемний і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує. Сторони, здійснюючи удаваний правочин, приховують іншу юридичну дію, іншу мету, яку вони мали насправді на увазі. Отже мета удаваного правочину полягає не тільки в тому, щоб приховати дійсну волю сторін, а й спричинити інші наслідки, які випливають із правочину, що прикривається. Таким чином, для визнання Правочину удаваним потрібно встановити, що воля сторін цього правочину насправді інша, ніж та, що сприймається як наслідок зовнішніх дій, тобто що воля і волевиявлення в цьому випадку різняться, і причиною цьому ( приховування дійсної мети правочину). З аналізу змісту і суті статті 235 ЦК України вбачається, що при вчиненні удаваного правочину, досягти настання його мети - приховати інший правочин,бажають обидві сторони. При укладенні з позивачем договору купівлі-продажу транспортного засобу № 594-1/2016/095583 він не бажав ділити таким чином майно з колишньою дружиною. Йому був потрібен автомобіль, який знаходився в її власності, а тому він запропонував позивачу продати йому транспортний засіб, на що вона погодилася добровільно. Ніяких домовленостей з позивачем про те, що цей автомобіль відходить йому як частка у майні подружжя не було. Крім того, саме по собі посилання позивача, без представлення доказів, на те, що автомобіль йому не передавався у власність і намірів його продавати позивач не мала, не можуть бути достатньою підставою для висновку про удаваність договору купівлі-продажу транспортного засобу.

13 травня 2019 року позивач надана суду відповідь на відзив в якому позивач вказала заперечення щодо обґрунтувань відзиву. При цьому зазначила, що у фактичних шлюбних стосунках вони з відповідачем перебували з лютого 2011 року, проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, тому майно придбане за спільні сумісні кошти подружжя. Витяжка, духова шафа, посудомийна машина і газова поверхня були придбані 23.07.11 в інтернет-магазині і були подарунком її батьків їм на майбутнє весілля. Чеки на придбання меблів, надані відповідачем неправдиві, меблі купувалися у різних продавців, у різний час, а не так як вказує відповідач. Фотоапарат дійсно був спочатку у неї, проте 10.05.2017 року відповідач попросив фотоапарат, щоб сфотографувати на день народження дочку від першого шлюбу - ОСОБА_9 і потім фотоапарат не повернув. Факт проживання однією сім'єю та набуття майна за спільні кошти можуть підтвердити свідки. Також вона не погоджується з тим, що з будинку відповідача викрадено саме спільний телевізор, вона не згодна, тому що відповідач їй після крадіжки розповідав, що викрадено його власний телевізор. Обставини їх спільного проживання до розірвання відповідачем попереднього шлюбу встановлені рішенням Роменського міськрайонного суду від 22 лютого 2012 року в справі про розірвання шлюбу в якій ОСОБА_2 посилався на те, що з лютого 2011 року він живе з іншою жінкою, яка вагітна, і має намір створити нову сім'ю. Тією жінкою була вона. Також вона не погоджується з доводами відповідача стосовно того, що станом на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 18.04.2013 року вони прожили менше року, вона в цей період не працювала, оскільки була зайнята доглядом за малолітньою донькою, а тому назбирати достатньо спільних сумісних коштів для купівлі нерухомого майна не встигли. З 10.02.2011 року вона була зареєстрована як фізична особа - підприємець, займалася підприємницькою діяльністю Із зазначеного часу вони проживали однією сім'єю, мали спільні інтереси. Спірне нерухоме майно набувалось за спільні заощадження, у тому числі і від її підприємницької діяльності. Посилання відповідача на те, що на момент шлюбу в 27 років якихось заощаджень у неї не було є голослівними. Не відповідають дійсності і посилання відповідача на те, що першу частину коштів в сумі 12 тис. доларів він передав продавцю в якості авансу ще до шлюбу, іншу ж сплатив безпосередньо перед підписанням договору у нотаріуса. Фактично 10 тисяч доларів було сплачено ними продавцю при підписанні договору купівлі-продажу від 18.04.2013 року, а залишок погодженої між ними вартості спірного нерухомого майна в розмірі 9000 доларів сплачувався щомісячно після укладення договору купівлі-продажу. Вказані обставини може підтвердити свідок ОСОБА_10 Те що відповідач дійсно не міг заробити за рік після реєстрації шлюбу 20000 доларів, які витрачені на придбання спірного нерухомого майна, нею не заперечуються, оскільки на придбання цього майна були витрачені як спільні сумісні кошти, так і наявні у них заощадження, у тому числі і кошти, які були надані її батьками в якості матеріальної допомоги. Норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільності їх права власності на спірне нерухоме майнова саме по собі те, що вона певний час не працювала у зв'язку із доглядом за донькою ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, не є підставою для спростування вказаної презумпції. Крім цього, що у п. 4.2 договору купівлі-продажу від 18.04.2013 року зазначено, що придбання нежилого приміщення здійснюється за її письмовою згодою, як дружини покупця, викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій посвідчена нотаріусом, що призначена для зберігання у справах нотаріуса. У заяві, справжність підпису на якій посвідчена нотаріусом, вказано, що вона дає згоду на укладення договору купівлі-продажу та на використання на придбання спірного нерухомого майна спільних сумісних коштів. Щодо доводів відповідача про реальний продаж нею автомобіля, а не укладення удаваного договору купівлі-продажу, зазначає, що наведені нею в позовній заяві доводи, що ними підтверджується удаваність зазначеного договору, належними та допустимими доказами чи аргументами не спростовані. Зокрема, ним не спростовані її посилання на те, що на час укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 28 вересня 2016 року поділ спільного сумісного майна подружжя не був здійснений, спірний автомобіль являвся їх спільною сумісною власністю, передача автомобіля Продавцем і його прийняття Покупцем, оплата його вартості не здійснювались, ціна транспортного засобу в розмірі 42000 грн. не відповідала дійсній ринковій вартості автомобіля, відомості про отримання мною зазначених коштів у договорі купівлі-продажу відсутні, вчинення мною продажу автомобіля за 42000 грн. було неможливим, оскільки його продаж за вказаною ціною свідчив би про укладення угоди на вкрай невигідних для неї умовах, так як зазначена у договорі ціна не менше ніж в п'ятнадцять раз менша від його ринкової вартості навіть на даний час, спірний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки інше майно подружжя на час його вчинення не було поділено між сторонами, залишалось об'єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому, сам відповідач у відзиві на позов посилається на те, що автомобілем в основному користувався він, а право власності на автомобіль було зареєстровано за нею, тобто передача автомобіля не відбувалась. З приводу автомобіля вважає за необхідне також зазначити, що фактично він був куплений їй і на неї її батьками в подарунок їй на день народження в місті Харкові в автосалоні, проте надати належні та допустимі докази на підтвердження вказаної обставини вона не може, тому включила спірний автомобіль до об'єктів спільної сумісної власності подружжя. При укладенні спірного договору купівлі-продажу автомобіля їх дійсна воля була спрямована лише на перереєстрацію автомобіля з неї на відповідача, якому автомобіль мав бути виділений в порядку поділу майна подружжя, а тому при визнанні оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля удаваним, спір щодо нього має бути вирішений із застосуванням норм, що регулюють ці правовідносини, а саме ст. ст. 69, 70, 71 СК України, шляхом визнання спірного автомобіля об'єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділу спільно з іншими об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

У відповідь на відзив відповідач надав заперечення в яких вказав, що твердження позивача щодо рухомого майна не підтверджені належними та допустимими доказами, твердження про те що відповідач брав фотоапарат щоб сфотографувати дочку не відповідають дійсності, так як вони живуть в різних містах і навіщо брати фотоапарат, якщо є камери в смартфоні. Також вказує, що для вирішення майнового спору між особами, які перебували у фактичних шлюбних стосунках необхідно встановити факт проживання однією сім'єю. Щодо придбання автомобіля батьками позивача, то в матері позивача особливих статків ніколи не було, вона працювала продавцем у магазині, а на час придбання автомобіля позивач навіть не мала посвідчення водія. Він не заперечує презумпції спільності майна набуто в період шлюбу за винятком того, що більша частина рухомого майна, крім автомобіля, придбано до укладення шлюбу, а значна частина в період його перебування у іншому шлюбі. Позивач не надав жодних доказів на підтвердження удаваності правочину. Ціна правочину не може бути безумовною та достатньою підставою для визнання його удаваним. Позивач підписала договір і погодилася з його умовами. Крім цього, до придбання автомобіля Нісан він мав інший автомобіль - Дача, який продав по довіреності у день придбання нового, тому вклав у придбання нового автомобіля кошти від продажу попереднього.

25 лютого 2020 року представник позивача надав суду заяву про зміну предмету позову та розміру позовних вимог, і просив: 1. Визнати удаваним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5944/2016/095583, укладений 28 вересня 2016 року між нею та ОСОБА_2 в Територіальному сервісному центрі 5944 РСЦ МВС в Сумській області про продаж за 42000 грн. автомобіля марки Nissan Qashqai, 2014 року випуску, колір білий, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_3, встановивши що вказаний автомобіль є об'єктом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільної сумісної власності; 2. Поділити належне їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя майно, виділивши їй, РНОКПП НОМЕР_2, та визнавши за нею право власності на нежиле приміщення А-3 загальною площею 28,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального Проскурня Л.І. від 18.04.2013 р. № 456, вартістю 313400 грн., двокамерний холодильник LG - 4500 грн., односпальне підліткове ліжко 1,8х1,9 м, вартістю 1575 грн., посудомийну машину Т.М. «Веко» - 2000 грн., а всього на суму 321475 грн. Інше майно - автомобіль, кухонну витяжку, пральну машину, двоспальне ліжко, дві шафи купе, білого та сірого кольорів, м'який куток кухонний, кухонний гарнітур, ванну акрилову, газову варильну поверхню, шафу духову електричну, всього на суму 506004 грн. виділити ОСОБА_2 3. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь 92264,5 грн. грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя. 4. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь 15543 грн. витрат на оплату експертизи та 12000 грн. витрат з оплати правничої допомоги в понесених розмірах.

25 лютого 2020 року підготовче засідання у справі закінчено і призначено судовий розгляд.

В судовому засіданні представник позивача Менько Д.Д. - підтримав обґрунтування заявлених вимог і просив задоволити. Пояснив що за час шлюбу подружжям придбано нерухоме майно по АДРЕСА_1. Також придбали автомобіль Нісан Кашкай, також придбано ряд рухомого майна. Після розірвання шлюбу сторони домовилися про добровільний розподіл майна і було складено договір купівлі продажу автомобіля за 42000 грн. Даний договір був удаваним і сторони мали на увазі, що при укладенні договору мова йде про поділ майна подружжя. Але майно подружжя між сторонами не було поділено, тому позивач звернувся до суду. Згідно п.1.2 договору було вказано, що майно належить продавцю, але воно було у спільній власності подружжя. Крім цього не відбулася фактична передача ТЗ. Також ціна ТЗ була близько 800000 грн. Станом на час проведення експертизи 482826 грн. Тобто ціна була значно занижена. Також кошти не сплачувалися і доказів сплати по договору не надано, і в договорі не вказано даних про проведення розрахунку. Даний правочин не був спрямований на настання реальних наслідків, а даний правочин був спрямований на досягнення умов поділу майна. Тому вважають автомобіль спільною частковою власністю. Просять стягнути різницю вартості майна і витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити, підтримала доводи представника. Суду пояснила, що вони домовилися що ОСОБА_2 забирає автомобіль, а їй залишається магазин, але він не зробив цього. Вона переоформила автомобіль за таку ціну щоб ОСОБА_2 не втратив субсидії. Домовленість про це вони в письмовій формі не складали. Позов про розірвання шлюбу подавав ОСОБА_2. В них була домовленість і ОСОБА_2 віддавав їй гроші за оренду магазину. ОСОБА_2 потрібно було оформити автомобіль на нього і вона уклала договір. Автомобіль з початку оформляли на неї тому, що вона була ПП і в неї була скидка на придбання. В нотаріуса не уклали угоду поділу майна, тому що не було ніяких проблем, вони про все спільно домовилися. Вони домовлялися, що з початку не будуть витрачати кошти на переоформлення магазину, але вирішили спробувати його продати і виставляли оголошення на ОЛХ. Ціну майна вони не визначали. На час досягнення домовленості про поділ майна подружжя вони домовилися що він компенсує їй 7000 доларів. В неї заробіток становить близько 1000 доларів за місяць і так було і в період шлюбу, тому кошти для придбання нерухомого майна вони назбирали і нерухоме майно є майном подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що ОСОБА_1 каже що більшу частину за магазин вони сплачували спільні кошти, але він сплачував більшу частину коштів тому, що в ОСОБА_1 грошей не було. За магазин більшу частину коштів він сплатив ще до шлюбу з ОСОБА_1. З заявою дружини про те, що нерухомість придбана за спільні кошти він був ознайомлений. ОСОБА_1 сама запропонувала йому придбати автомобіль і вони обговорили суму, проте в договорі вказали меншу суму. Про поділ майна вони не домовлялися. За магазин з початку він заплатив 12000 доларів, це ще до шлюбу в 2012 році, а оформляли угоду вже в 2013 році, тому що вони домовлялися про це з продавцем. Тоді курс долара був 8 грн. за долар. В 2013 році, в шлюбі, вони віддали ще 8000 доларів за той магазин. Кошти він віддавав продавцю готівкою. Машину він викупив у дружини за суму 42000 грн. і 10 000 доларів, гроші передав перед тим як уклали договір. Ті 10000 доларів він позичив у родичів щоб викупити машину. Він не брав у дружини розписку тому що йому не потрібна розписка, він склав договір і віддав гроші. В нього є свідок на підтвердження передачі коштів, в автомобілі був присутній його брат. Гроші за магазин сплачували ОСОБА_6. Його прибуток на час придбання магазину був неофіційний, він заробляв на шабашках. В лютому 2012 року він ще був у шлюбі з попередньою дружиною. Розлучився він 22 лютого 2012 року.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав викладені заперечення та позицію відповідача. Суду пояснив, що після продажу авто в 2016 році автомобіль був зареєстрований на відповідача і протягом тривалого часу ніяких претензій від позивача не було. Вони заперечують будь-які домовленості про поділ майна. Передача транспортного засобу відбувається після передачі коштів, про що вказано в самому договорі. Ціна договору не може бути самодостатньою обставиною для визнання договору удаваним. Те що позивач вважає даний правочин удаваним не означає, що такий намір був і у відповідача. Стосовно вимог про рухоме майно вони заперечують тому що майно придбано відповідачем до укладення шлюбу. Крім цього його довіритель до цього був у іншому шлюбі. Визнають лише вимогу щодо поділу нежилого приміщення.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 суду пояснила, що з початку вона товаришувала з ОСОБА_1, а потім стала у неї працювати. З ОСОБА_2 тоді вони теж дружили, зараз - ні. Щодо придбання майна подружжям ОСОБА_1 їй відомо що був придбаний автомобіль, магазин. Магазин купували десь в 2012 році. Коли у них народилася дитина магазину ще у ОСОБА_1 не було. У ОСОБА_1 був магазин в оренді, приміщення Бойчука і туди приходила жіночка яка кожен місяць отримувала якісь кошти. Що це за кошти вона не знає. Це вже було тоді коли магазин був у ОСОБА_1. Автомобіль купували у Харкові, оформлений був на ОСОБА_1. За які кошти придбали, вона не знає. Про те як ділили майно, вона не дуже знає. Знає що коли розірвали шлюб була розписка, що ОСОБА_1 віддає машину ОСОБА_2, а ОСОБА_2 віддає їй магазин. Це було викладено на папері. Вони про це говорили з ОСОБА_1 не один раз. ОСОБА_1 виїхала в Харків десь в кінці 2018 року. У ОСОБА_1 вона була найманим продавцем і працювала неофіційно. У ОСОБА_1 вдома вона вперше була десь в 13-14 році коли вже у них була донька. Щоб ОСОБА_2 десь офіційно працював їй не відомо.

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснила, що вона дружина ОСОБА_2 Знає його з кінця 2015 року. Він розлучився з дружиною десь влітку 2016 року, вона з ним стала жити десь з кінця березня 2016 року. Звідки взялося майно, яке ділить ОСОБА_2 з дружиною вона не знає, зараз у них є пральна машина, холодильник, шафи, а мікрохвильовки, фотоапарату і кухонного комбайну немає. Позивач самовільно забрала речі коли вона з ОСОБА_2 їздила у Львів, тоді вони їздили десь в кінці квітня 2016 року. Щодо приміщення по вул. Аптекарська, ОСОБА_2 купляв його у шлюбі з колишньою дружиною, за яку суму купив вона не знає. Щодо автомобіля Нісан Кашкай, то його купили у шлюбі. Позивач забрала ключі і документи на автомобіль і позивач запропонувала йому викупити автомобіль і ОСОБА_2 сплатив їй 40000 грн. і 10000 доларів.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 дав суду свідчення, що з ОСОБА_1 ніяких стосунків немає, це колишня дружина брата, а ОСОБА_2 його рідний брат, стосунки хороші. У брата є автомобіль Нісан Кашкай, його придбали ще в шлюбі з попередньою дружиною ОСОБА_1. Придбали за спільні кошти. Потім, при розлученні стало питання про виплату ОСОБА_1 10000 доларів за автомобіль і він був присутнім при передачі грошей. Це було в кінці літа, років три тому, біля МРЕВ. Розписки ніякі ніхто не писав. ОСОБА_1 перерахувала гроші і вони переоформили автомобіль. Йому відомо що ОСОБА_1 забрала без чоловіка всі речі з квартири, про це йому розповідав ОСОБА_2. Приміщення по Аптекарській придбали перед шлюбом. Він з братом їздив до продавця для того щоб передати гроші, бо була велика сума, 10000 доларів США. Якщо він не помиляється приміщення купували за 20000 доларів. На той час як купували магазин брат ще не був одружений, це було за кілька тижнів до весілля. ОСОБА_1 переїхала до брата десь за пів року до придбання магазину. З початку вони знімали квартиру, а потім стали мешкати у будинку брата. Раніше туди не могли переїхати бо проводився ремонт - були голі стіни, добудовували ванну. ОСОБА_1 не приймала участь у проведенні ремонтних робіт, тому що вона більше займалася торгівлею. Він позичав братові гроші на викуп машини у дружини, це було років 3 тому. Чому відразу не поділили все майно, йому невідомо. В нього на той час були неофіційні заробітки в м. Києві, тому він мав кошти щоб позичити брату.

Допитаний в кості свідка ОСОБА_15 суду пояснив, що він ПП і десь з 2002 року, займається меблями. ОСОБА_1 він не знає, з ОСОБА_2 знайомі. Вони мало спілкуються. Було що він робив для ОСОБА_2 кухню, шафи, це було кілька років тому. Чеки він видавав без печатки, підпис на документах його і почерк його, печатки в нього і не було.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_2 К. знає як дружину покупця, ОСОБА_2 знає як покупця магазину, стосунки нормальні, знає його як людину яка придбала в неї приміщення. Щодо приміщення по вул. Аптекарська то це майно вона продавала по оголошенню, підійшли люди, вони домовилися і люди купили. Коли прийшла дружина ОСОБА_2 вона запитала у неї що буде в приміщенні, та відповідала що вона не знає. Це приміщення належало їй, вирішила продати ще в 11 році і довго продавала. Коли вона продавала, то з початку було внесено завдаток - 12000 доларів, а потім на протязі 1,5 років внесені інші 8 000 доларів. Гроші сплачував ОСОБА_2. Він приходив з братом. Вже після виплати всіх коштів оформили документи у нотаріуса. Коли вносили аванс, була дружина - на ім'я ОСОБА_1. Після написання розписки про отримання грошів вони віддали розписку ОСОБА_2. Договір купівлі оформляв нотаріус і вони читали текст договору і підписували його. Купівля-продаж відбувалася з ОСОБА_2 В період коли ОСОБА_2 передав їй гроші в сумі 12000 доларів вона передала приміщення ОСОБА_2, але воно теж тоді було пусте. В договорі ціна приміщення менша тому щоб менше сплачувати платежів. В неї збереглася розписка про отримання коштів у ОСОБА_2. ОСОБА_2 вперше звернувся влітку, оголошення про продаж було в газеті Тандем і там була адреса Луценка і там вона вказувала свій номер телефону, який тоді був номер, вона не пам'ятає. Після отримання грошей вона зняла всі оголошення. Приміщення було продано в 2012 році. Гроші віддали і тоді вони пішли до нотаріуса. Їй зразу принесли повністю всю суму не сплачених коштів. В датах вона може помилятися, але коли вибирали квартиру він з початку приходив один, а потім з дружиною. Скільки часу пройшло між приходом ОСОБА_2 самого і ОСОБА_2 з жінкою вона не пам'ятає. Чи були вони в шлюбі чи ні вона не знає. В розписці вказана дата 12.02.2012 року.

Судом встановлено, що 22 липня 2016 року шлюб, укладений 28 квітня 2012 року, між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано. В рішенні вказано, що позивач ОСОБА_2, звернувся з позовом мотивуючи його тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося, між ними постійно виникають суперечки та непорозуміння, шлюб розпався остаточно, проживають вони окремо. Вказане підтверджене рішенням суду.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і її батьками вказані ОСОБА_2 і ОСОБА_1.

Нежитлове приміщення площею 28,3 кв.м. розташоване в будинку АДРЕСА_1, 18.04.2013 року зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2 Вказане підтверджено інформацією з державного реєстру.

Згідно договору купівлі-продажу 5944/2016/095583 транспортного засобу, ОСОБА_1 продала автомобіль Нісан Кашкай ОСОБА_2 Згідно умов даного договору п. 2.1. передача ТЗ продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна. П. 2.3. право власності на ТЗ переходить до покупця з моменту підписання даного договору. 3.1. за домовленістю сторін ціна ТЗ складає 42000 грн.

28 лютого 2019 року між Менько Д.Д. - адвокат, та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги і від ОСОБА_1 отримано адвокатом 12000 грн. за надання правничої допомоги. Вказане підтверджене ордером, договором та квитанцією.

Згідно повідомлення про початок досудового розслідування, 31 липня 2018 року розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000621, за фактом крадіжки телевізора «Самсунг», та двох ноутбуків марки «Леново» з будинку ОСОБА_2

Відповідач надав два гарантійні талони від 23.07.11, в яких не вказано на які саме вироби дані талони видані. Талони надруковані шрифтом, на одному талоні мається запис від руки «Дух шафа» на другому «посуд. машина».

Згідно гарантійного талону на витяжку, вона придбана 23.01.2011 року.

В гарантійному талоні від 23.07.11, не вказано на який саме виріб видано талон. Талон надруковані шрифтом, на талоні мається запис від руки « газ. поверхня».

Згідно товарного чеку від 09.09.2011 року придбано ліжко за 1200 грн.

Згідно товарного чеку від15.10.2011 року придбано кухню за 5320 грн.

В гарантійному талоні на холодильник LG Electronics вказано, що він придбаний 23 липня 2011 року.

В гарантійному талоні на водонагрівач акумуляційний електричний побутовий типу ЕВН вказано, що він проданий 27.01.2012 року.

Згідно товарного чеку від 13.01.2012 року придбано дві шафи купе, одна сіра за 4000 грн. та друга біла за 4500 грн.

17 листопада 2011 року, згідно товарного чека, придбано ліжко з підйомником за 2000 грн.

В гарантійному талоні на ноутбук Леново вказано, що він проданий 31.03.2011.

В гарантійному талоні на пральну машину LG Electronics вказано, що вона придбана 6 лютого 2011 року.

Відповідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, який укладено 18 квітня 2013 року між ОСОБА_6 (подавець) та ОСОБА_2 (покупець): предметом договору є приміщення під АДРЕСА_1; ціна договору визначена за домовленістю в сумі 85530 грн., які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору; придбання нежилого приміщення за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_1, викладеної у вигляді заяви.

15 квітня 2019 року укладено договір про надання правової допомоги між ОСОБА_2 та адвокатом Сенча О.О. і цього ж дня складено додаткову угоду щодо розміру гонорару, згідно якої розмір гонорару становить 10000 грн. 15 квітня 2019 року ОСОБА_2 сплатив Сенчі О.О. 7000 грн. згідно квитанції СМ № 2/1/19 та 3000 грн. згідно квитанції СМ № 1/1/19. Вказане підтверджено договором, додатковою угодою, звітом пр. виконання договору, довідкою про взяття на облік платника податків, та квитанціями.

Вартість судової оціночно-будівельної, товарознавчої та автотоварознавчої експертизи становить 15543 грн.

Згідно висновку експерта комплексної судової оціночно-будівельної, товарознавчої та автотоварознавчої експертизи, який складено 27.09.2019 року, ринкова вартість нежитлового приміщення А-3 загальною площею 28,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1, станом на дату проведення дослідження - 21.08.2019, становить 313400 (триста тринадцять тисяч чотириста) гривень. Проведеним товарознавчим дослідженням встановлено наступне. Загальна ринкова вартість досліджуваного майна, яке знаходиться в приміщенні будинку АДРЕСА_2 на дату складання висновку становить 34853,00 грн. (тридцять чотири тисячі вісімсот п'ятдесят три). Проведеним автотоварознавчим дослідженням встановлено наступне. Ринкова вартість автомобіля марки Nissan Qashqai 2014 року випуску, колір білий, номер кузова НОМЕР_1 державний реєстраційний номер НОМЕР_5. комплектація LE+ станом: на 28 вересня 2016 року складає 670280,00 грн; - на дату експертного огляду 19 серпня 2019 року складає 482826,00 грн. По першому питанню (висновок оціночно - будівельної експертизи): Ринкова вартість нежитлового приміщення А-3 загальною площею 28,3 кв.м адресою: АДРЕСА_1, станом на дату проведення дослідження - 21.08.2019, становить 313400 (триста тринадцять тисяч чотириста) гривень. Більш докладно викладено у частині «дослідження» даного висновку. По другому питанню: Ринкова вартість на дату складання висновку кожного найменування досліджуване майна, з урахуванням наявних вихідних даних щодо нього, докладно наведена в таблиці дослідницькій частині висновку експерта-товарознавця (згідно з п. 4.16. «Інструкції призначення та проведення судових експертиз» від 8.10.98 №53/5, із змінами доповненнями). Загальна ринкова вартість досліджуваного майна, яке знаходиться в приміщенні буд. АДРЕСА_2 на дату складання висновку становить 34853,00 грн. (тридцять чотири тисячі вісімсот п'ятдесят три). По третьому питанню: Ринкова вартість автомобіля марки Nissan Qashqai 2014 року випуску, колір білий, номер кузова НОМЕР_1 державний реєстраційний номер НОМЕР_5, комплектація LE+ станом: на 28 вересня 2016 року складає 670280,00 грн.; на дату експертного огляду 19 серпня 2019 року складає 482826,00 грн.

Згідно копії розписки, ОСОБА_6 гроші в розмірі 12000 доларів від ОСОБА_2 отримала в повному обсязі за приміщення по адресу АДРЕСА_1. Зобов'язуюсь не продавати приміщення на протязі вказаного строку. В розписці також вказаний свідком ОСОБА_16.

Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу поділу майна подружжя, та визнання правочину удаваним.

При вирішенні спору суд виходить, з положень Сімейного кодексу України та норм Цивільного кодексу України, на які посилаються сторони.

Відповідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно ч.1 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦПК України передбачено, наступне - якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 235 ЦПК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно ч. 1.ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно положень ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований в частини вимог про визнання права власності на нерухоме майно і в цій частині може бути задоволений, в іншій частині позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає.

Суд вважає спільним майном подружжя лише майно, яке придбано сторонами за час шлюбу, в тому числі автомобіль та нерухоме майно по вул. Луценка в м. Ромни. Такий висновок суду склався з тих підстав, що більша частина рухомого майна була придбана до укладення між сторонами шлюбу, а позивач не просив встановити факт перебування у фактичних шлюбних стосунках до укладення шлюбу. Також, даний висновок суду ґрунтується і на тій обставині, що більшу частину рухомого майна придбано до розірвання шлюбу ОСОБА_2 з попередньою дружиною. Твердження позивача, що відповідач надав суду неправдиві чеки на придбання меблів, не підтверджені належними, допустимими і достатніми доказами, оскільки відповідач надав матеріальні докази на підтвердження своїх доводів, а позивач обмежилася лише своїми твердженнями, не надавши жодних доказів щодо часу придбання рухомого майна. Такі твердження, за відсутності доказів, оцінюються як припущення, які суд не може покласти в основу прийнятого рішення. За таких обставин частка майна кожного з подружжя становить Ѕ всього майна набутого за час шлюбу. Отже з рухомого майна, яке позивач просить виділити в користування саме їй, згідно уточнення позовних вимог, холодильник, ліжко та посудомийна машина, були придбані не лише до укладення шлюбу, а і в період перебування відповідача в іншому шлюбі, тому не можуть вважатися спільним майном подружжя і поділу не підлягають.

Вирішуючи позов в частині визнання удаваним договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5944/2016/095583, який укладений 28 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки, вказані нею обставини не доведені належними та допустимими доказами. Так вказуючи на ту обставину, що укладаючи договір купівлі-продажу вона мала на увазі поділ майна подружжя, суперечить встановленим обставинам справи, тому що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, який виконаний в повному обсязі, оскільки майно, яке було предметом договору, вибуло з власності продавця і перейшло у власність покупця. Вартість відчужуваного майна сторони визначили самостійно, і як пояснила сама позивач в судовому засіданні, така вартість була визначена умисно, щоб відповідач не втратив субсидії. В той же час відповідач стверджує що він, крім визначеної договором суми, сплатив позивачу гроші в сумі 10 000 доларів. Також позивач в позові вказує, що на виконання домовленості щодо поділу майна подружжя, вони звернулися до Територіального сервісного центру для перереєстрації автомобіля саме в порядку поділу майна, але їм повідомили що такі послуги центр не надає, тому вона погодилася на підписання договору купівлі-продажу. Тобто позивач в позові сама вказує що погодилася на підписання договору купівлі-продажу. Проте позивач мала знати що поділ майна подружжя має відбуватися у визначеному законом порядку, а саме - добровільний поділ з укладенням відповідної угоди у нотаріальному порядку, за наявності майна, угода відносно якого потребує нотаріального посвідчення, або в судовому порядку. Крім цього слушним є зауваження відповідача, що з часу укладення договору купівлі-продажу 28 вересня 2016 року до 29 березня 2019 року, два з половиною роки, позивач не вчиняла ніяких дій і не висловлювала заперечень щодо укладеного договору купівлі-продажу. Отже, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Заперечення відповідача в частині того, що більша частина вартості нерухомого майна була ним оплачена до укладення шлюбу - 12 лютого 2012 року, суперечать обставинам справи і безпосередньо укладеному договору, так як сума в 12000 доларів, яка згідно розписки була сплачена ОСОБА_2 на той час становила 96 000 гривень, за курсом 8 грн. за 1 долар США, а сума визначена договором становить 85530 грн., тому перешкод в укладенні договору в нотаріальному порядку станом на дату вказану в розписці не було. Вказані обставини та досліджені докази дають суду підстави вважати, що за умови дійсної сплати коштів ОСОБА_2, договір купівлі продажу нерухомого майна міг бути укладений в лютому 2012 року. Тому суд вважає, що нерухоме майно набуте сторонами в шлюбі, а саме 18 квітня 2013 року. Покази свідків щодо даних обставин, суд до уваги при вирішенні спору в цій частині не бере, оскільки в даному випадку покази свідків, що суперечать документальним доказам, не є належним і достатнім доказом, який може бути покладено в основу рішення суду.

Вирішуючи вимоги про стягнення судових витрат суд виходить з наступного: з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та Д.Д. Менько укладено договір про надання правничої допомоги. При розгляді справи доведено факт надання правової допомоги та оплату таких послуг, а саме квитанціями про прийняття коштів за виконані роботи згідно договору про надання правової допомоги. Сторонами визначено розмір оплати правової допомоги в сумі 12000 грн. Враховуючи положення чинного законодавства, ступінь складності справи, обсяг та обґрунтування заперечень, час протягом якого представник приймав участь безпосередньо в судових засіданнях, та висновки суду щодо можливості часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 5000 грн. як компенсація витрат на правову допомогу.

Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за проведення експертизи, але лише в третині її вартості, оскільки визначалася вартість трьох груп об'єктів - нерухомого майна, транспортного засобу та рухомого майна, а суд дійшов висновку лише про визнання права власності за позивачем на Ѕ частину нерухомого майна. Розмір судового збору також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу удаваним та поділ майна подружжя задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, право власності на Ѕ частину нежилого приміщення А-3, загальною площею 28,3 кв.м, за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_6, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, витрати зі сплати судового збору в сумі три тисячі сто тридцять чотири гривні (3134 грн.), витрати з оплату судової експертизи в розмірі п'ять тисяч сто вісімдесят одна гривня (5181 грн.) та витрати з оплати правничої допомоги в розмірі п'ять тисяч гривень (5000 грн.).

В іншій частині в задоволення позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга