Справа № 2-1538/06
Провадження № 4-с/487/31/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва в скалі головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Попович В.Б., скаржника ОСОБА_1 , представника скаржника ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи Яновського Д.Ю., розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргуОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Михайловського С.О., заінтересована особа: ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ

25.01.2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Михайловського С.О., якою вона просила наступне: поновити пропущений з поважних причин строк на подання скарги на дії головного державного виконавця; скасувати постанову головного державного виконавця Михайловського С.О. про закінчення виконавчого провадження №39027072 від 28.08.2020 року; визнати незаконними та скасувати розрахунки головного державного виконавця Михайловського С.О. від 31.07.2020 року №29041 та від 01.09.2020 року №31076; зобов`язати державного виконавця скласти новий розрахунок заборгованості ОСОБА_3 за період з 01.04.2014 року по 05.04.2020 року з урахуванням реєстрації боржника як фізичної особи підприємця з 26.03.2014 року та доходів отриманих боржником від ПП «Сігма Пейнтс Україна».

В обґрунтування поданої скарги зазначила, що на примусовому виконанні Першого Київського відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №39027072 з примусового виконання виконавчого листа №2-1538 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 27.04.2006 року про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 березня 2006 року, до досягнення дитиною повноліття. З 2013 року відрахування аліментів здійснювалося з заробітної плати боржника отриманої ним від ПП «Сігма Пейнтс Україна». 02.10.2020 року стягувач повідомила державного виконавця про те, що їй стало відомо, що з 26.03.2014 року ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа підприємець. За такого, виконавцем було здійснено оскаржувані нею розрахунки, в яких враховано зайняття боржником підприємницькою діяльністю лише з липня 2017 року, а не з 01.04.2014 року. Окрім того, виконавцем було здійснено дані розрахунки виходячи лише з ј частини середньої зарплати працівників в Миколаївській області, без врахування ј частини від доходу боржника отриманого від ПП «Сігма Пейнтс Україна». При здійсненні заходів досудового врегулювання спору, листом начальника відділу їй було відмовлено в задоволенні скарги, що послугувало підставою для її звернення до суду з відповідною скаргою.

Ухвалою судді від 28.01.2021 року поновлено ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк для подання скарги, скаргу прийнято до розгляду.

12.03.2021 року представник заінтересованої особи ОСОБА_3 ОСОБА_5 надав до суду клопотання про долучення доказів. Яким повідомив, що скаржником при зверненні з даною скаргою не враховано суму добровільної слати ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_4 , після досягнення останньою повноліття у сумі 44100,00 грн. за період з 27.04.2020 року по 01.03.2021 рік, на підтвердження чого надав суду виписки з карткового рахунку.

17.03.2021 року головний державний виконавець Михайловський С.О. надав відзив на скаргу, яким просив відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що з моменту відкриття провадження аліменти стягувалися на користь стягувача із заробітної плати боржника у відповідності до положень ч. 1 ст. 195 СК України. При чому, грошові кошти перераховувалися на користь стягувача безпосередньо підприємством. В липні 2020 року ним було встановлено, що боржник є фізичною особою підприємцем, в зв`язку з чим, враховуючи ч. 2 ст. 195 СК України, ним було здійснено розрахунок заборгованості виходячи із середньої заробітної плати працівників у Миколаївській області починаючи з липня 2017 року, тобто, після набрання чинності Закону №2037-VIII від 17.05.2017 року. Згідно розрахунку заборгованості від 31.07.2020 року заборгованість боржника зі сплати аліментів склала 46340,41 грн. З огляду на те, що 28.08.2020 року дана заборгованість була погашена боржником в повному обсязі, виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404- VIII.

25.03.2021 року представник скаржника ОСОБА_2 надала до суду відповідь на відзив, якою заперечувала проти доводів державного виконавця. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року визначено, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного кодексу та Постановою КМУ від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Так, п.п. 16 п. 1 вищенаведеної Постанови КМУ №146 від 26 лютого 1993 року визначено, що утримання аліментів працівників проводиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом в тому числі від доходів отриманих від підприємницької діяльності. Наведене узгоджується з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 року, який був чинний на момент внесення відомостей про реєстрацію боржника як фізичної особи підприємця.

19.04.2021 року представник скаржника надала суду письмові пояснення відносно наданих ОСОБА_3 доказів та пояснень, якими заперечувала проти доводів боржника. В обґрунтування позиції зазначила, що в провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа №488/3411/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, наразі триває підготовче судове засідання по справі. ОСОБА_3 здійснює виплати на користь повнолітньої доньки з призначення платежу «сплата аліментів» саме в межах даного судового провадження, що відповідає періодам часу вказаних в платіжних дорученнях наданих ОСОБА_3 . Окремо зазначила, що 21.02.2020 року ОСОБА_4 було госпіталізовано до І мікрохірургічного відділення КП «Обласна офтальмологічна лікарня» у зв`язку з втратою зору на фоні діабету 1 типу, з моменту госпіталізації їй було зроблено 12 у праве око, на загальну суму 63120,00 грн. Участь у витратах на лікування дитини, здійснював в тому числі й батько дитини, однак дані грошові кошти відносяться до додаткових витрат на дитину та не стосуються даного виконавчого провадження. 27.04.2020 року батько перерахував грошові кошти на карту доньки в сумі 5000,00 грн. на придбання подарунку дитини на її повноліття, про що дитиною було складено відповідні пояснення від 14.04.2021 року. За такого вважає, що подані заінтересованою стороною докази не стосуються предмету доказування.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги скарги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні.

Державний виконавець в призначене судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності. В задоволенні скарги просив відмовити з огляду на обставини викладені у відзиві.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги скарги щодо невірності здійсненого державним виконавцем розрахунку визнав, однак наполягав на тому, що виконавцем повинно бути враховано суми добровільної сплати ОСОБА_3 аліментів на користь доньки, після досягнення нею повноліття та закриття виконавчого провадження та суми добровільних грошових виплат здійснених ним на користь доньки, на підтвердження чого ним було надано суду відповідні платіжні документи.

Представник заінтересованої особи в призначене судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. В задоволенні скарги просив відмовити за необґрунтованістю.

Дослідивши матеріали справи №2-1538/06, матеріали скарги №4-с/487/31/21 та копії матеріалів виконавчого провадження №39027072, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.04.2006 року по справі №2-1538/2006, було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , у розмірі ј частини заробітку (доходу), яке не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 березня 2006 року і до повноліття дитини.

27.04.2006 року Заводським районним судом м. Миколаєва на виконання вищенаведеного рішення суду було видано виконавчий лист №2-1538/2006.

Ухвалою суду від 22.07.2020 року виправлено описку у виконавчому листі №2-1538/2006 виданому Заводським районним судом м. Миколаєва 27.04.2006 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, зазначивши: дату народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вищевказаного рішення суду та виконавчого листа №2-1538/2006 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 27.04.2006 року державним виконавцем Першого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №39027072.

Згідно відомостей наявних у виконавчому провадженні, ОСОБА_3 працював на ПП «Сігма Пейнтс Україна» в період з 01.11.2006 року по 30.04.2013 року та з 01.04.2014 року працює по теперішній час, звідки з нього утримувалися аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, ОСОБА_3 з 26.03.2014 року значиться як фізична особа підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Так, 31.07.2020 року, вих.№29041 державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості за період з липня 2017 року грудень 2018 року, за яким заборгованість склала 46340,41 грн. Зі змісту розрахунку вбачається, що він здійснений на підставі ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості.

Боржником було сплачено вищенаведену суму в повному обсязі, про що свідчить наявна в матеріалах справи квитанція №N1F7S3695M від 28 серпня 2020 року.

28.08.2020 року головним державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1538/2006 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 27.04.2006 року. Згідно даної постанови, дитина досягла повноліття, з боржника стягнута сума заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі, яка в свою чергу перерахована за належністю, що є підставою для закінчення виконавчого провадження у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

01.09.2020 року, вих. №31076 державним виконавцем було складно розрахунок заборгованості, яким встановлено відсутність заборгованості ОСОБА_3 за виконавчим документом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у передбачених законом випадках.

Відповідно до п. п. 16 п.1, п. 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Згідно з п. п. 7.5.10 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 2009 року № 74/5, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, стягнення аліментів провадиться із суми заробітку платника аліментів після утримання з нього обов`язкових податків.

За п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Дана редакція ст. 195 СК України почала діяти на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набув чинності 01 липня 2017 року.

Розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 01 квітня 2019 року у справі № 708/326/18 та постанові від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18.

Разом із тим, державним виконавцем було здійснено перерахунок заборгованості по аліментах за період з 01.04.2014 року по 05.04.2020 року, коли боржник перебував на спрощеній процедурі оподаткування, як фізична особа-підприємець, виходячи з положень лише частини 2 статті 195 СК України без врахування доходу, отриманого боржником за основним місцем роботи.

Проте застосований державним виконавцем порядок розрахунку заборгованості щодо ОСОБА_3 , який на час виникнення заборгованості перебував на спрощеній системі оподаткування та був офіційно працевлаштований, суперечить правовому висновку щодо порядку розрахунку заборгованості по аліментах боржника фізичної особи-підприємця на спрощеній процедурі оподаткування Верховного Суду, викладеному в ухвалі від 01 квітня 2019 року у справі № 708/326/18 та постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18, тому є неправомірним та підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскаржувані розрахунки заборгованості по аліментах від 31.07.2020 року за вих. №29041 та від 01.09.2020 року за вих. №31076 було проведено з порушенням вимог законодавства, в зв`язку з тим, що державним виконавцем не було враховано те, що боржник перебував на спрощеній системі оподаткування з 26.03.2014 року та отримував доходи за місцем роботи ПП «Сігма Пейнтс Україна».

Наведене узгоджується з правовими позиціями висловленими Верховним Судом у Постанові від 27 січня 2021 року по справі №368/180/19 та Постанові від 09 квітня 2020 року по справі №686/3681/16-ц.

З огляду на викладене, суд вважає, що скарга на дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Михайловського С.О. підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання дій державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Михайловського С.О. по визначенню заборгованості ОСОБА_3 за аліментами на утримання доньки ОСОБА_4 згідно виконавчого листа №2-1538/2006 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва за період з 01.04.2014 року по 05.04.2020 року неправомірними та зобов`язання державного виконавця провести перерахунок заборгованості за період з 01.04.2014 року по 05.04.2020 року з врахуванням вимог ч. 1, 2 ст. 195 Сімейного кодексу України. З огляду на необхідність державним виконавцем здійснити вищенаведені дії, постанова про закінчення виконавчого провадження №39027072 від 28.08.2020 року є неправомірною та передчасною, що є підставою для зобов`язання державного виконавця скасувати дану постанову.

В задоволенні вимоги скаржника про скасування розрахунків державного виконавця слід відмовити в зв`язку з тим, що скасування розрахунків виконавців не відноситься до компетенції суду відповідно до положень ст. 451 ЦПК України.

Доводи скаржника та заінтересованої особи з приводу сплати боржником грошових коштів на рахунок доньки ОСОБА_4 після досягнення нею повноліття не відносяться до предмету розгляду даної скарги, з огляду на те, що предметом розгляду є застосування державним виконавцем невірної методики обрахунку заборгованості по аліментам при складанні розрахунків заборгованості та дії виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 353, 447-452 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Михайловського С.О., заінтересована особа: ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Михайловського С.О. по визначенню заборгованості ОСОБА_3 за аліментами на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно виконавчого листа №2-1538/2006 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва, за період з 01.04.2014 року по 05.04.2020 року неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Михайловського С.О. провести перерахунок заборгованості за період з 01.04.2014 року по 05.04.2020 року виходячи з положень ч. 1, 2 ст. 195 Сімейного кодексу України.

Визнати постанову державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Михайловського С.О. про закінчення виконавчого провадження №39027072 від 28.08.2020 року неправомірною.

Зобов`язати державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Михайловського С.О. скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №39027072 від 28.08.2020 року.

В задоволенні вимоги про скасування розрахунків державного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.05.2021 року.

Суддя С.В. Щербина