Справа № 175/2566/20
Провадження № 2/175/651/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(з а о ч н е)

02 квітня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Кучеренка О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що вона на підставі ордеру на жиле приміщення №314 від 17 листопада 1980 року є головним наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Водночас, відповідачка, яка є її онукою, зареєстрована за вищевказаною адресою, однак з 2014 року не проживає. На сьогодні, реєстрація місця проживання відповідачки носить суто формальний характер, що у свою чергу порушує право позивачки на реалізацію своїх майнових прав. До того ж, відповідачка жодним чином в утриманні будинку, ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. Реєстрація відповідачки у вказаній квартирі порушує права як наймача, створює перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, тому позивачка змушена звернутися до суду із цим позовом.

Позивачка надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачка 04 листопада 2020 року надала суду заперечення на позовну заяву, в якій не погодилася з позовними вимогами у зв`язку з їх необґрунтованістю, зазначила, що розпорядженням голови Дніпровської райдержадміністрації Дніпропетровської області «Про встановлення статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» №Р-488/0/291 від 29 грудня 2016 року їй встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

22 лютого 2017 року рішенням голови Партизанської сільської ради №7 за нею закріплено житло на праві користування за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки на даний час вона не проживає за місцем реєстрації зі своєю бабусею ОСОБА_1 , так як проживає разом зі своїм опікуном ОСОБА_3 .

У судове засідання відповідачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до ордеру №314 від 17 листопада 1980 року ОСОБА_1 користується квартирою АДРЕСА_3 . (а.с.9)

Згідно довідки Партизанської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №594 від 02 липня 2020 року, у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: син ОСОБА_4 , 1985 р.н., онука ОСОБА_2 , 2002 р.н. - не проживає.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Судом також встановлено, що відповідно до Розпорядження голови Дніпровської райдержадміністрації Дніпропетровської області «Про встановлення статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» №Р-488/0/291 від 29.12.2016 року (додаток № 5) ОСОБА_5 встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

22.02.2017 року Рішенням Голови Партизанської сільської ради №7 за відповідачем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 закріплено житло на праві користування за адресою: АДРЕСА_2 , на даний час вона не проживає за місцем реєстрації зі своєю бабусею ОСОБА_1 , так як проживає разом зі своїм опікуном ОСОБА_3 .

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 18 Закону України « Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 4 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа встановлюються щодо: житлового забезпечення таких дітей після завершення їх виховання в різних формах влаштування після досягнення ними 18-річного віку, якщо вони не мають свого житла відповідно до житлових нормативів або мають житло з характеристиками, нижчими за встановлені житлові нормативи.

У частині 1 статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» зазначено, що за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно п.3 ч.1 ст.247 Сімейного Кодексу України дитина позбавлена батьківського піклування має право на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону.

Статтею 11 Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" в частині 1 зазначено, що держава забезпечує дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа, які до передачі під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім`ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, призову на строкову військову службу в Збройні Сили України, взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк мали впорядковане житло, що зберігалося за ними, невідкладне вселення їх у ці приміщення і повернення їм майна, що знаходилося в цих приміщеннях на день передачі дітей під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім`ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, призову на строкову військову службу в Збройних Силах України, взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк. А ч.ч.1 та 2 ст. 12 даного Закону зазначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ч.ч. 2, 3 ст. 18 Закону України « Про охорону дитинства», п.3 ч.1 ст.247 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 12, 13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишити без задоволення.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Бойко