Номер провадження: 22-ц/813/5322/21
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючої судді Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2020 року (одноособово суддя Огренич І.В.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

25.08.2020 року акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 037,80 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

25.06.2012 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому договором, проте, відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором і станом на 20.07.2020 року у неї виникла заборгованість у розмірі 16 037,80 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 11 686,16 гривень; 4 351,64 гривень заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на те, що відповідачка добровільно не сплачує заборгованість за кредитним договором, Банк просив про задоволення позову.

Позивачка визнала позов частково у розмірі 11 686,16 гривень.

Сторони не приймали участі у судовому засіданні 01.12.2020 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.12.2020 року позов Банка задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 686,16 гривень, а також судовий збір у розмірі 2 102 гривень .

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився із заочним рішенням суду від 01.12.2020 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

Банк не згодний із рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками. Відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, суд зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг із Тарифів і Витяг із Умов надавались для ознайомлення відповідачу та він погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків і неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Суд не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та не дослідив надані Банком докази.

Верховний Суд частково задовольняючи апеляційну скаргу Приватбанку в постанові від 23.12.2018 року по справі № 375/250/18 зазначив: апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу позивача, скасовуючи рішення суду першої інстанції, яке ухвалено на користь позивача, та відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вийшов за межі доводів апеляційної скарги, чим порушив норми процесуального права.

Відповідачка користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Відсутність підпису відповідачки на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. При вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

На офіційному сайті Приватбанку https://privatbank.ua/terms в розділі «Архів договорів» розміщені редакції Умов та правил надання банківських послуг починаючи з року та до цього часу. Також, з Умовами та правилами, Тарифами Клієнта може ознайомитися у будь-якому відділенні Приватбанку, в т. ч. взяти брошуру із Тарифами з собою додому та знайомитися вдома. Відповідачка користувалась коштами, погашала заборгованість, отже приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг, погоджувався із розміром боргу, в т.ч. із нарахованими відсотками та неустойкою. Жодних заперечень щодо розміру боргу до Банку від відповідачки не було, що свідчить про мовчазну згоду із розміром бору, в т. ч. з нарахованими відсотками та неустойкою.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2019 р. по справі 428/2873/17, саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання не укладеними кредитних правовідносин. Відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 08.07.2019 року в справі №923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічними розміщеними Умовами та правилами - закон не вимагає.

25.06.2012 року відповідачці відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та видано кредитну картку. 25.06.2012 року відповідачка отримала кредиту розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому був збільшений до 11 000 грн., що вбачається з довідки про відкриття рахунку, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виписки по рахунку, шо надавалися в якості доказів по справі. Із виписки чітко прослідковується, що відповідачка користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, а отже й отримала кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення боргу, відповідачка фактично погоджувалась з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, які діяли, як на момент укладення договору, а також продовжуючи користуватися коштами, приєдналась до редакцій тих Умов та правил, а також Тарифів, які діяли на момент користування коштами.

Суд першої інстанції безпідставно звільнив боржницю від сплати відсотків судовим рішенням, з урахування того, що відповідачкою не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним, відповідачка відзив не надала та жодним чином не спростувала доводи позивача. Звільнення боржниці від сплати відсотків за кредитним договором (який є дійсним та неоспорений сторонами) може становити економічну небезпеку для країни. Загрози економічної безпеки- явища і процеси, що впливають негативно на господарство країни, що утискають економічні інтереси особи, суспільства і держави.

ПриватБанк - найбільший за розмірами активів український банк і лідер роздрібного банківського ринку України, зареєстрований 19.03.1992 року. За класифікацією НБУ, ПриватБанк є одним з трьох системно важливих банків в Україні у 2018 році. Також є одним з трьох державних банків на які поширюється державна гарантія повернення 100 % вкладів фізичних осіб. Отже, звільнення судовими рішеннями боржників від сплати відсотків за кредитними договорами призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами.

Застосування судом до спірних правовідносин висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у цивільній справі № 342/180/17-ц є безпідставним, оскільки за змістом зазначеної постанови відповідачі заперечували проти факту ознайомлення їх з тією редакцією Витягу Умов та правил, що були долучені до матеріалів справи:

У постанові від 10.04.2019 у справі № 356/1635/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами; у постанові від 08.07.2019 року в справі №923/760/18 Верховного Суду зазначив, що твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічними розмішеними Умовами та правилами - закон не вимагає: у постанові від 28.03.2019 у справі № 428/2873/17 Верховний Суд зробив висновок, що підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору; приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком; саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин"; у постанові від 06.02.2018 року у справі № 755/2720/16-ц Верховний Суд зазначив, що відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку; при цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен. У разі якщо умови договору приєднання порушують права особи, яка приєдналась до нього, то вона вправі поставити питання про його зміну або розірвання. Разом з тим у справі відсутні докази про те, що ОСОБА_3 звертався до банку з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору, а тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору; у постанові від 17.04.2019 року у справі № 666/388/16-ц Верховний Суд зробив висновок, що посилання у касаційній скарзі на не підписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та не ознайомлення з їх змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, оскільки з огляду на ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору; а за обставин укладення між сторонами договору приєднання у момент підписання заяви-анкети відповідач мав право вимагати від банка надання умов та правил надання банківських послуг, або відмовитись від укладення кредитного договору у такій формі: Верховний Суд в постанові від 11.09.2019 року справа № 153/1334/16 зазначив: «суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи».

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

23.04.201 року відповідачка ОСОБА_1 отримала копію апеляційної скарги, однак не скористалась правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу (а.с.117).

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

25.06.2012 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку (а.с.26,26 зворот).

Банк виконав умови кредитування у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти, що підтверджується витягом з рахунку за договором станом на 22.07.2020 року і довідкою про зміну умов кредитування у період з 25.06.2021 року по 20.09.2019 року (а.с.17-24).

У зв`язку з невиконанням відповідачкою умов кредитування, за розрахунками Банка, станом на 20.07.2020 року у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 16 037,80 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 11 686,16 гривень; 4 351,64 гривень заборгованість за простроченими відсотками (а.с.6-14).

Відповідачка ОСОБА_1 у заяві до суду від 01.12.2020 року зазначила, що позов Банка визнає частково у розмірі 11 686,16 гривень (а.с. 77).

Згідно довідки, відповідачка отримувала у Банку кредитні картки в період з 25.06.2012 року по 02.04.2018 року, остання кредитна картка № НОМЕР_2 від 02.04.2018 року зі строком дії до 01/22 (а.с.25).

21.08.2020 року Банк звернувся із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.1-5).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 4 351,64 гривень виходив з недоведеності позовних вимог Банка (а.с.79-81).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині з таких підстав.

Банк, зокрема зазначив, що відповідачка має заборгованість у розмірі 4 351,64 гривень (заборгованість за простроченими відсотками), стверджуючи, що платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості, а у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, а саме, згідно п.2.1.12.6 договору позичальниця сплачує Банку проценти у подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування (а.с.3 зворот).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у стягненні 4 351,64 гривень «заборгованості за простроченими відсотками».

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами, Банк, крім розрахунку заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору (а.с.28-52).

З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2012 року відповідачка підписала Анкету-заяву, яка не зазначає, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитним договором позичальниця сплачує Банку проценти у подвійному розмірі (а.с. 26,26 зворот)

До правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст. 634 ЦК України стосовно того, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з червня 2012 року по липень 2020 року, тобто Банк мав можливість додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, у тому числі, що найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с.25-52).

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Зважаючи на те, що відсутні докази на підтвердження того, що Банк запропонував позичальниці конкретні Умови та Правила банківських послуг, зокрема Анкета-заява не зазначає домовленості сторін про сплату позичальницею Банку процентів у подвійному розмірі за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не свідчать про укладення стандартної (типової) форми договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові в цій частині позову.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка у скарзі, що: відповідачка, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами; відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них; при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту, а друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах; принцип свободи договору додержано і на офіційному сайті Приватбанку https://privatbank.ua/terms в розділі «Архів договорів» розміщені редакції Умов та правил надання банківських послуг починаючи з року та до цього часу. З Умовами та правилами, Тарифами Клієнта може ознайомитися у будь-якому відділенні Приватбанку, в т. ч. взяти брошуру із Тарифами з собою додому та знайомитися вдома; відповідач користувався коштами, погашав заборгованість, отже приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, погоджувався із розміром боргу, в т.ч. із нарахованими відсотками та неустойкою, жодних заперечень щодо розміру боргу до Банку від Відповідача не було, що свідчить про мовчазну згоду із розміром бору, в т. ч. з нарахованими відсотками та неустойкою; договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору; користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення боргу, відповідачка фактично погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, які діяли, як на момент укладення договору, - до уваги не приймаються.

Анкета-заява, а також інші матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позичальниця ОСОБА_1 була ознайомлена із Витягом з Тарифів та Витягом з Умов і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов Банку від 25.06.2012 року (а.с. 26,26 зворот).

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із позичальницею Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживачки про умови кредитування та узгодження зі споживачкою саме тих умов, які Банк вважав узгодженими.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і призвів би до покладення на слабшу сторону споживачку, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачка була обізнана і визнавала свій обов`язок щодо сплати Банку прострочених відсотків за користування кредитними коштами.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання суду в рішенні на правові висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 є правомірним, оскільки за змістом ст. 263 ч.4 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

Саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 йдеться про необхідність доведення обізнаності споживача банківських послуг щодо Правил та Умов кредитування.

Посилання Банка у скарзі на постанови Верховного Суду: від 06.02.2018 року по справі № 755/2720/16-ц, від 28.03.2019 по справі № 428/2873/17, 10.04.2019 по справі № 356/1635/16-ц, від 17.04.2019 року по справі № 666/388/16-ц, від 08.07.2019 року по справі №923/760/18; від 11.09.2019 року по справі № 153/1334/16, - до уваги не приймаються, оскільки у даному випадку не йдеться про доведення укладення чи не укладення кредитного договору.

Чинне процесуальне законодавство закріплює низку обов`язків учасників процесу у сфері доказування, до яких належать: по-перше, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України); по-друге, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України); по-третє, надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні (п. 5 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Банк, як сторона договору, має довести суду факт обізнаності позичальниці, як споживачки банківських послуг і слабшої сторони договору щодо обов`язку сплати нею прострочених процентів/відсотків та їхній розмір.

Разом з тим, вказані докази не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга представника Банка не містить доводів щодо необґрунтованості рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 11 686,16 гривень. (чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки Банк не довів своїх вимог в частині стягнення заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі 4 351,64 гривень, відсутні підстави для ствердження про порушення прав або інтересів Банка у цій частині, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦІПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення відсотків ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає скаргу без задоволення, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відмовляє Банку у задоволенні апеляційної скарги, у зв`язку з чим Банк не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду Одеської області від 01 грудня 2020 року в частині відмови у позові про стягнення заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі 4 351,64 гривень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду складено 05.05.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Є.С. Сєвєрова