ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/440/21 Справа № 175/3720/16-ц Головуючий у першій інстанції: Озерянська Ж. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк», Акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору, визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими, визнання припиненими договору поруки та договору іпотеки, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

22 вересня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 08.10.2010 року між ОСОБА_1 (позичальник) та ПАТ «АстраБанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №32004. 04.02.2011 року було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору про надання додатково 300000,00 грн. кредитних коштів до вже відкритої відновлювальної кредитної лінії. Таким чином позичальник отримав всього 800000,00 грн. кредитних коштів зі строком виконання зобов`язань не пізніше 08.10.2015 року. Забезпеченням виконання зобов`язань позичальника є передача в іпотеку житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, 08.10.2012 року між ПАТ «АстраБанк» та ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки №32004-П.

Так, додатком №2 до кредитного договору зазначив абсолютне значення подорожчання кредиту на користь банку 348500,00 грн., реальну процентну ставку річних - 26.37% Договором про внесення змін та доповнень №1 від 04 лютого 2011 року сторони кредитного договору збільшили відсоткову ставку та розмір ліміту, а також виклали додаток №2 до кредитного договору у новій редакції, визначили абсолютне значення подорожчання кредиту на користь банку 567600,00 грн., реальну процентну ставку річних - 26.22%. Втім, згідно висновку експерта №5275/5276-17 за результатами проведення судово-економічної експертизи, реальна відсоткова ставка за кредитним договором дорівнює 26,969%, а абсолютне значення подорожчання кредиту 362417,31 грн. Отже, банк допустив неправдиве повідомлення про розмір відсоткової ставки, що є підставою визнання відповідних положень кредитного договору недійсними. Крім того, відповідно до п. 1.4.2 кредитного договору, позичальник повинен сплачувати щомісячну комісію за невикористаний ліміт із розрахунку 0,0137% від суми невикористаного кредитного ліміту за день. Цей пункт договору ставить позичальника в кабальні умови та примушує щомісячно використовувати весь ліміт запропонованої кредитної лінії, що є несправедливими умовами. Слід зазначити, що така умова призводить до зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення. Зазначене вказує, що п. 1.4.1 та 1.4.2 кредитного договору суперечать закону та є недійсними.

Позивачі стверджують, що вони виконали зобов`язання, що виходять із умов кредитного договору №32004 від 08 жовтня 2010 року в повному обсязі. З метою доказування такої обставини вони надали первині бухгалтерські документи та заявили про проведення судової-економічної експертизи, серед питань якої було, зокрема, чи відповідає умовам кредитного договору і чи підтверджується первинними документами розрахунок заборгованості, яка реальна сума боргу існувала на час передачі права вимоги від ПАТ «АСТРА БАНК» до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та на час складання розрахунку заборгованості? На наведені питання експертом відповіді не надалось, у зв`язку з непредставленням банком для проведення експертизи графіку нарахування відсотків за користування кредитними коштами та виписки банку з первинними документами. Отже, відповідачі ухилились від проведення експертизи, не надавши витребуваних експертом документів. Зазначене вказує на доведеність факту виконання позивачами зобов`язань, що виходять із умов кредитного договору, що в свою чергу, призвело до припинення договорів забезпечення у вигляді іпотеки та поруки.

Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати недійсними пункти 1.4.1 та 1.4.2 кредитного договору №32004 від 08 жовтня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «АстраБанк» із урахуванням змін, внесених договором від 04.02.2011 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору;

визнати зобов`язання ОСОБА_1 за умовами кредитного договору №32004 від 08 жовтня 2010 року припиненими виконанням;

визнати припиненим договір поруки №32004/П від 08 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «АстраБанк»;

визнати припиненим договір іпотеки №32004/3 від 08 жовтня 2010 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «АстраБанк», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Кулініч С.А., зареєстрований в реєстрі за №1027;

зобов`язати приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Кулініч С.А. виключити з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 0,100 га та 0,0214 га, які розташовані за адресою будинку (а.с. 2-11 т.1, 238-244 т.3).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 92-100 т.4).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 08 жовтня 2010 року між ПАТ «АстраБанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №32004, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію та встановив позичальнику кредитний ліміт в розмірі 500000,00 грн., строком кредитної лінії з 08 жовтня 2010 року по 08 жовтня 2015 року (а.с.14-17 т.1).

Згідно пункту 1.4.1 кредитного договору №32004 від 08.10.2010 року, за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду (проценти) щомісячно, в розмірі 22,9% річних за користування кредитом, яка нараховується та сплачується починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за цим Договором.

А пунктом 1.4.2 вказаного вище договору погоджено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду (комісія): - за встановлення кредитного ліміту - одноразово в розмірі 1,0% від суми встановленого кредитного ліміту, зазначеної в п.1.1 цього договору, а саме 5000,00 грн.; - комісію за невикористаний кредитний ліміт - щомісячно із розрахунку 0,0137% від суми невикористаного кредитного ліміту за день.

Додатком №1 до кредитного договору №32004 від 08 жовтня 2010 року погоджено Графік зниження кредитного ліміту/заборгованості за кредитною лінією (а.с. 18 т.1).

Додатком №2 сторони кредитного договору погодили абсолютне значення подорожчання кредиту на користь банку 348500 грн. та реальну процентну ставку % річних - 26,37% (а.с. 19 т.1).

Для забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 08 жовтня 2010 року між ПАТ «АстраБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №32004/П, за умовами якого ОСОБА_2 на добровільних засадах зобов`язався перед банком відповідати в повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_1 , які виникають з кредитного договору №32004 від 08 жовтня 2010 року з усіма змінами та доповненнями (а.с.21-22 т.1).

Того ж дня між ПАТ «АстраБанк» та ОСОБА_1 08 жовтня 2010 року був укладений іпотечний договір №32004/З, за яким ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором надала в іпотеку будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами та земельні ділянки площею 0,100 га та площею 0,214 га, які розташовані за вищевказаною адресою, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. за реєстровим номером 1027 (а.с. 23-25 т.1)

У забезпечення страхового ризику між ОСОБА_1 та ПАТ «АстраБанк» був укладений Договір страхування фінансового ризику пов`язаного з майновими правами власності на нерухоме майно №1580 від 08 жовтня 2010 року (а.с.234-236 т.2).

04 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «АстраБанк» було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №32004, яким погоджено, зокрема, у зв`язку з переглядом кредитором кредитного ліміту, починаючи з 04 лютого 2011 року викласти п. 1.1 в іншій редакції. Зокрема, погоджено відкриття позичальнику відновлювальну кредитну лінію та встановлення позичальнику кредитного ліміту в розмірі 800000,00 грн. строком кредитної лінії з 08.10.2010 року по 08.10.2015 року включно; викласти додаток №1 та додаток №2 у новій редакції (а.с. 169 т.1).

Додатком №2 до кредитного договору №32004 від 08 жовтня 2010 року, в редакції додаткової угоди від 04.02.2011 року, визначено абсолютне значення подорожчання кредиту на користь банку 557600,00 грн. а реальну процентну ставку 26,22% річних (з розміру кредитного ліміту 800000,00 грн.) (а.с. 173 т.1).

Таким чином, ОСОБА_1 було збільшено кредитний ліміт з 500000,00 грн. на 800000,00 грн. в результаті збільшення ліміту кредиту, відповідно і збільшилося абсолютне значення подорожчання кредиту.

Того ж дня було погоджено абсолютне значення подорожчання кредиту на користь банку - 557600,00 грн. та реальну процентну ставку % річних - 26,22% (а.с. 72, 173 т.1).

04 лютого 2011 року, у зв`язку з внесеними змінами до основного (кредитного) договору, між ПАТ «АстраБанк» та ОСОБА_2 було погоджено відповідні зміни шляхом укладення договору про внесення змін та доповнень №1 до договору поруки №32004/П від 08 жовтня 2010 року (а.с. 170 т.1), а також шляхом укладення 04 лютого 2011 року між ПАТ «АстраБанк» та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, договору про внесення змін та доповнень №1 до іпотечного договору №32004/З (а.с. 171-172 т.1).

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується копією меморіального ордеру №45143 від 11 жовтня 2010 року на суму 500000,00 грн. та копією меморіального ордеру №24252 від 07 лютого 2011 року на суму 300000,00 грн. (а.с.226 т.1).

Між ПАТ «АстраБанк» на ПАТ «ДельтаБанк» 02 грудня 2013 року укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого ПАТ «АстраБанк» продав (відступив) ПАТ «ДельтаБанк» права вимоги та передав їх у зобов`язаннях за вищевказаним кредитним договором №32004 від 08 жовтня 2010 року з залишком (не погашеною сумою) у розмірі 415810,40 грн. (а.с.68-69 т.1).

Згідно довідки ПАТ «ДельтаБанк» від 02 червня 2014 року, станом на 02 червня 2014 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №32004 від 08 жовтня 2010 року у розмірі 461464,07 грн., з яких 400000,00 грн. тіло кредиту, 61464,07 грн. відсотки (а.с.74 т.1).

29 грудня 2014 року ОСОБА_1 здійснила платіж у розмірі 200000,00 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості, чим частково погасила заборгованість за кредитним договором №32004 від 08 жовтня 2010 року, відповідно до копії квитанції №102622823 від 29.12.2014 року (а.с.79 т.1).

Згідно наданого розрахунку заборгованості, складеного ПАТ «Дельта Банк», станом на 19.02.2018 року, за кредитним договором №32004 від 08 жовтня 2010 року наявна заборгованість за тілом кредиту - 39711,74 грн., за відсотками - 26408,63 грн., пеня - 16331,10 грн., штрафні санкції за порушення умов кредитного договору - 3833,33 грн. (а.с. 102-104 т.3).

Крім того, 23 вересня 2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги №2306/К, відповідно до якого АТ «Дельта Банк» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором №32004 від 08 жовтня 2010 року із загальною сумою заборгованості станом на 23.09.2020 року в розмірі 89150,17 грн., що підтверджується копією вказаного договору та копією додатку №1 до договору (Реєстр боржників), які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до висновку експерта №5275/5276-17 за результатами проведення судово-економічної експертизи від 22.11.2018 року судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, зокрема, встановлено, що сукупна вартість кредиту у вигляді реальної відсоткової ставки за договором про надання споживчого кредиту №322004 від 08 жовтня 2010 року складає 26,969% та абсолютного значення подорожчання кредиту в розмірі 362417,31 грн.; встановити яка реальна сума боргу існувала на час передачі права вимоги від ПАТ «АстраБанк» до ПАТ «ДельтаБанк» та на час зазначений відповідачем в «Розрахунок заборгованості за договором кредиту 32004 від 08.10.2010 року ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) не надається за можливе (а.с. 192-225 т.3).

Як встановлено вище, оспорюваним пунктом 1.4.1 кредитного договору №32004 від 08.10.2010 року встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду (проценти) щомісячно, в розмірі 22,9% річних за користування кредитом, яка нараховується та сплачується починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за цим Договором.

Додатком №2 сторони кредитного договору погодили абсолютне значення подорожчання кредиту на користь банку 348500,00 грн. та реальну процентну ставку % річних - 26,37% (а.с. 19 т.1).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

За положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір №32004 від 08 жовтня 2010 року, укладений між ПАТ «АстраБанк» та ОСОБА_1 , є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктами "г" і "д" частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і надані в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частини 1, 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним (частина 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У даній справі встановлено, що стверджується письмовими матеріалами, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, що стверджується представленими копіями квитанцій на погашення кредиту (а.с. 46-67,79 т.1); кожен аркуш кредитного договору підписаний особисто позичальником, що нею не оспорюється. Крім того, позивачем не оспорюється і факт отримання кредитних коштів, у відповідності до умов укладеного договору та додаткової угоди, а також не оспорюється факт користування кредитними коштами.

Встановлення судовою експертизою у висновку №5275/5276-17 від 22.11.2018 року сукупної вартості кредиту №322004 від 08 жовтня 2010 року у вигляді реальної відсоткової ставки 26,969% та абсолютного значення подорожчання кредиту 362417,31 грн., які несуттєво відрізняються від змісту кредитного договору, враховуючи, що у додатку №2 до кредитного договору передбачені реальна процентна ставка річних 26,37% та абсолютне значення подорожчання кредиту 348500,00 грн., - на думку колегії, не є безумовною підставою для визнання недійсним оспорюваного пункту 1.4.1 кредитного договору №32004 від 08.10.2010 року, яким встановлено за користування кредитом сплату позичальником процентів щомісячно в розмірі 22,9% річних.

Приймаючи до уваги достовірне встановлення фактів отримання позивачем кредитних коштів у повному обсязі, користування кредитними коштами до цього часу, періодичне виконання позивачем умов кредитного договору протягом тривалого періоду з 2010 року по 2014 рік включно (а.с. 29-82 т.3); враховуючи зміст ч. 5 .ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, де передбачено альтернативу визнанню положень договору недійсним у вигляді зміни умов договору, що є несправедливими, - суд приходить до висновку, що визнання пункту 1.4.1 кредитного договору недійсним, у даному випадку, є надмірним, призведе до порушення прав та законних інтересів кредитора, який належним чином, добросовісно виконав умови кредитного договору в частині надання позивачу кредитних коштів.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Зазначений вище висновок експерта №5275/5276-17 за результатами проведення судово-економічної експертизи від 22.11.2018 року не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами у їх сукупності.

Незначне відхилення погодженого зі споживачем розміру реальної процентної ставки (на 0,60%) та абсолютного значення подорожчання кредиту (на 13917,31 грн.) за кредитним договором при першочерговому кредитному ліміті в 500000,00 грн. не є підставою для визнання в цілому недійсним пункту договору щодо порядку на розміру нарахування відсотків за користування кредитом.

Колегія зауважує, що метою банку видачі кредитних коштів є отримання за його користування процентів, тобто оплатність такого договору. Ціна (розмір процентів) є істотною умовою кредитного договору.

Позивач не позбавлений права захисту своїх інтересів шляхом вирішення питання, зокрема, про внесення змін до певних умов кредитного договору.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним пункту 1.4.2 кредитного договору №32004 від 08 жовтня 2010 року, з урахуванням змін, внесених договором від 04.02.2011 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору, колегія зазначає наступне.

Пунктом 1.4.2 вказаного вище договору погоджено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду (комісія):

- за встановлення кредитного ліміту - одноразово в розмірі 1,0% від суми встановленого кредитного ліміту, зазначеної в п.1.1 цього договору, а саме 5000,00 грн.;

- комісію за невикористаний кредитний ліміт - щомісячно із розрахунку 0,0137% від суми невикористаного кредитного ліміту за день.

Договором про внесення змін та доповнень №1 від 04 лютого 2011 року до кредитного договору №32004 також встановлено обов`язок позичальника про щомісячну сплату комісії за обслуговування кредиту у розмірі 0,0137% (а.с. 20 т.1).

Згідно абзацу 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору (08.10.2010 року), встановлено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, які діяли на час укладення вищевказаного договору від 08.10.2010 року, відділення банків не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Як зазначалось раніше, кредитним договором від №32004 від 08 жовтня 2010 року, встановлено, зокрема, сплату комісії одноразово (за встановлення кредитного ліміту) в розмірі 5000,00 грн. та щомісячно (за невикористаний кредитний ліміт) із розрахунку 0,0137% від суми невикористаного кредитного ліміту за день.

Колегія звертає увагу, що в умовах кредитного договору відсутня деталізація положень щодо сплати комісії.

Пунктом 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення вищевказаного кредитного договору, надано визначення терміну послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як встановлення кредитного ліміту, якою є наданий кредит, не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання (встановлення) кредитного ліміту, у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту - позичальнику.

Отже, відповідно до приписів статті 215 ЦК та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, наявні ознаки недійсності зазначеного вище пункту правочину 1.4.2 про встановлення одноразової комісії за встановлення кредитного ліміту в розмірі 5000,00 грн. та щомісячної комісії за невикористаний кредитний ліміт із розрахунку 0,0137% від суми невикористаного кредитного ліміту за день.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши укладення між сторонами оспорюваного кредитного договору 08 жовтня 2010 року; встановивши, що відповідачем 25 жовтня 2016 року, до ухвалення оскаржуваного рішення місцевим судом, було заявлено про застосування позовної давності (а.с. 153 зворот т.2); збільшена позовна давність домовленістю сторін, у передбаченій законом формі, не встановлена; з даним позовом позивачі звернулись до суду 22 вересня 2015 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2 т.1), - колегія дійшла висновку, що у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним пункту 1.4.2 кредитного договору №32004 від 08 жовтня 2010 року, укладеного між ПАТ «АстраБанк» та ОСОБА_1 , щодо сплати комісії необхідно відмовити, у зв`язку з пропуском позивачами, без поважних причин, трирічного строку позовної давності.

Доводи позивача ОСОБА_1 про дотримання строку позовної давності є безпідставними, оскільки про порушене право вона дізналась під час укладення кредитного договору; зі змістом договору була ознайомлена у повному обсязі та належним чином, що підтверджується особистим підписом позичальника під текстом кожного аркушу кредитного договору.

Статтею 559 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

29 грудня 2014 року ОСОБА_1 здійснила платіж у розмірі 200000,00 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості, чим частково погасила заборгованість за кредитним договором №32004 від 08 жовтня 2010 року, відповідно до копії квитанції №102622823 від 29.12.2014 року (а.с.79 т.1).

Згідно наданого розрахунку заборгованості, складеного ПАТ «Дельта Банк», станом на 19.02.2018 року, за кредитним договором №32004 від 08 жовтня 2010 року наявна заборгованість за тілом кредиту - 39711,74 грн., за відсотками - 26408,63 грн., пеня - 16331,10 грн., штрафні санкції за порушення умов кредитного договору - 3833,33 грн. (а.с. 102-104 т.3).

Також з матеріалів справи вбачається, що при укладенні 23 вересня 2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» договору про відступлення прав вимоги №2306/К, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором №32004 від 08 жовтня 2010 року, загальна сума заборгованості станом на 23.09.2020 року складала 89150,17 грн., з якої тіло кредиту - 39711,74 грн. нараховані проценти - 49438,43 грн., що підтверджується копією додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги №2306/К (Реєстр боржників), який долучений до матеріалів справи.

Згідно висновку експерта №5275/5276-17 за результатами проведення судово-економічної експертизи від 22.11.2018 року, встановити яка реальна сума боргу існувала на час передачі права вимоги від ПАТ «АстраБанк» до ПАТ «ДельтаБанк» та на час зазначений відповідачем в розрахунку заборгованості не надається за можливе (а.с. 192-225 т.3).

Отже, позивачами не спростовано доводи відповідача, які підтверджені належним письмовим розрахунком, щодо наявності заборгованості за кредитним договором №32004 від 08 жовтня 2010 року.

Відповідач ТОВ «Вердикт Капітал», до якого перейшло право вимоги з 23 вересня 2020 року, не визнає повного погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором.

Доводи апелянта про те, що відповідач ухилявся від проведення судово-економічної експертизи, не приймається до уваги судом.

Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

На виконання клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи, відповідачем ПАТ «ДельтаБанк» було надано пакет документів, зокрема, копії документів щодо укладення договорів кредиту, поруки, іпотеки, страхування, копії меморіальних ордерів, виписки по особовим рахункам, розрахунок заборгованості станом на 19.02.2018 року (а.с. 87-186 т.3).

Отже, матеріалами справи не підтверджується ухилення відповідача ПАТ «ДельтаБанк» від проведення експертизи. Навпаки, вказаним відповідачем було представлено перелік документів кредитного портфелю, який він отримав унаслідок укладення з ПАТ «АстраБанк» 02 грудня 2013 року договору купівлі-продажу прав вимоги.

Оскільки заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена, відсутні підстави для задоволення позову про визнання зобов`язання ОСОБА_1 за умовами кредитного договору №32004 від 08 жовтня 2010 року припиненими виконанням та визнання припиненими договору поруки №32004/П від 08 жовтня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «АстраБанк», і договору іпотеки №32004/3 від 08 жовтня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «АстраБанк».

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Кулініч С.А. виключити з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - житловий будинок, земельні ділянки площею 0,100 га та 0,0214 га за адресою по АДРЕСА_1 , адже вона є похідно від припинення договору іпотеки. Крім того, позивачем не обґрунтовано обов`язку щодо зобов`язання саме приватного нотаріуса Кулініч С.А. виключити з реєстру заборон відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна.

Суд першої інстанції допустив частково неправильне застосування норми матеріального права в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним пункту 1.4.2 кредитного договору №32004 від 08.10.2010 року щодо нарахування комісії. Однак, це не призвело до ухвалення незаконного рішення по суті. А тому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді