Номер провадження: 22-ц/813/5472/21
Номер справи місцевого суду: 514/415/20
Головуючий у першій інстанції Кравченко П. А.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючої судді Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 серпня 2020 року (одноособово суддяКравченко П.А.) у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

23.03.2020 року публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 325,17 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

ОСОБА_1 24.02.2011 року звернулась до Банка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 7 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Посилаючись на те, що відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, станом на 31.12.2019 року має місце заборгованість в розмірі 22 325,17 гривень, з яких: 4 340,61 гривень заборгованість за тілом кредиту; 15 345,27 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 1 100 гривень заборгованість за пенею; 500 гривень штраф (фіксована частина) і 1 039,29 гривень штраф (процентна складова), Банк просив позов задовольнити.

Представник Банка і відповідачка не приймали участі у судовому засіданні 26.08.2020 року.

Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 26.08.2020 року позов Банка задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 340,61 гривень, а також судовий збір у розмірі 408,63 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився із заочним рішенням суду від 26.08.2020 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у позові про стягнення відсотків та неустойки скасувати, постановити нове рішення, яким позов Банка в цій частині задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

Кредит ОСОБА_1 отримала у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Нормативне регулювання в Україні правовідносин із використанням спеціальних платіжних засобів платіжних карт, регулюється, зокрема, наступними правовими актами : Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні , Законом України "Про банки і банківську діяльність", Законом України «Про електронний цифровий підпис», постановою НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», іншими законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України. Сучасний стан економіки та розвиток фінансової системи вимагає інших ( не паперових ) підтверджень видачі кредитних коштів. У постанові НБУ № 705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо».

Розглядаючи справу №342/180/17 Верховний Суд зазначив, у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам. Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо. Таким чином, при розгляді судової справи №342/180/17 Верховним Судом звернуто увагу на відсутність доказів тотожності наданих банком разом із позовною заявою Умов та Правил надання банківських послуг із тими, що були чинними у момент підписання заяви позичальника.

На підтвердження використання кредитного карткового рахунку банком надана виписка, яка відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою НБУ від 18.06.2003 року № 254 є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.

Судам також необхідно врахувати наступні постанови Верховного Суду. У постанові від 28.03.2019 у справі № 428/2873/17 Верховний Суд зробив висновок, що підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору; приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком; саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин". У постанові від 06.02.2018 у справі № 755/2720/16-ц Верховний Суд зробив висновок, що підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку; при цьому Умови та Правила надання банківських послуг с складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

У постанові від 17.04.2019 у справі № 666/388/16-ц Верховний Суд зробив висновок, що посилання у касаційній скарзі на не підписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та не ознайомлення з їх змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, оскільки з огляду на ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору: а за обставин укладення між сторонами договору приєднання у момент підписання заяви-анкети відповідач мав право вимагати від банку надання умов та правил надання банківських послуг, або відмовитись від укладення кредитного договору у такій формі.

Слід прийняти до уваги висновки Верховного Суду по справі №415/5971/17 про наступне: При цьому, не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.

Відповідно до ст. 49 Закону "Про банки і банківську діяльність" надання безпроцентнихкредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Отже, - кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

Необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачає ст. 169Кодексу європейського договірного права акту міжнародної приватно-правової уніфікації,одного з основних європейських кодексів цивільного права.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Одеський апеляційний суд надіслав на адресу місця реєстрації відповідачки копію ухвали суду від 06.10.2020 року про відкриття провадження у справі за апеляційною скаргою Банка і копію апеляційної скарги Банка на заочне рішення суду від 26.08.2020 року, проте поштова кореспонденція 01.10.2020 року і повторно 30.03.2020 року не вручена відповідачці з підстав того, що «за вказаною адресою не проживає» «адресат відсутній за вказаною адресою» тобто за місцем реєстрації (а.с. 131, 138).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом (ст.128 ч.ч.6, 7 п.2, ст. 130 ч.ч.1, 10 ЦПК України).

Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України).

Виходячи з вимог п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, відповідачка ОСОБА_1 вважається такою, що повідомлена 06.10.2020 року про відкриття апеляційного провадження за скаргою Банка на заочне рішення суду від 26.08.2020 року.

Відповідачка ОСОБА_1 не скористалась правом надати відзив, заперечення або пояснення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

24.02.2011 року між Банком та ОСОБА_1 , шляхом підписання Анкети-Заяви № НОМЕР_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, укладений договір, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Крім того, 21.03.2011 року ОСОБА_1 , як позичальник, підписала довідку № НОМЕР_2 до договору SAMDN0311 про те, що вона ознайомилась з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить умови кредитування зі сплатою відсотків, а також відповідальність позичальниці за порушення умов із зобов`язанням сплати неустойки у вигляді пені та штрафів (а.с. 11,12).

Станом на 21.03.2011 року Банк встановив кредитний ліміт у розмірі 5 000 гривень, а у подальшому він змінювався в сторону збільшення і згодом зменшений, зокрема у період з 14.07.2017 року по 16.01.2020 року кредитний ліміт становив 4 540 гривень (а.с.72).

За розрахунками Банка станом на 31.12.2019 року має місце заборгованість в розмірі 22 325,17 гривень, з яких: 4 340,61 гривень заборгованість за тілом кредиту; 15 345,27 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 1 100 гривень заборгованість за пенею; 500 гривень штраф (фіксована частина) і 1 039,29 гривень штраф (процентна складова) (а.с. 6-10).

З виписки по особистому рахунку відповідачки вбачається, що у період з березня 2011 року по лютий 2020 року ОСОБА_2 постійно користувалась кредитним коштами, які надавав Банк на підставі договору від 24.02.2011 року (розраховувалась за покупки через термінали і в магазинах, знімала кошти через банкомати, частково погашала кредит готівкою), при цьому, останнє користування платіжною карткою № НОМЕР_3 мало місце 04.10.2017 року шляхом поповнення готівкою в терміналі самообслуговування (а.с.62-70, 62 зворот).

Згідно довідки Банка, 21.03.2011 року відповідачка отримала картку № НОМЕР_3 зі строком дії до 09/14, остання картка №5254571 видана 11.05.2018 року зі строком дії до 10/21 (а.с.71).

23.03.2020 року Банк звернувся із позовом до суду про захист порушеного права шляхом стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом (а.с.2-5).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи Банку у позові в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками і неустойки у вигляді пені та штрафів виходив з недоведеності вимог Банка у цій частині (а.с. 95-103).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині рішення з таких підстав.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено і не спростовано відповідачкою, що 24.02.2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву №202201858, а 21.03.2011 року довідку №205137525 про ознайомлення з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду» № НОМЕР_2 , яка зазначає умови кредитування.

Відповідно до зазначеної довідки: базова % ставка на місяць нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році 3,0%; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитними коштами у звітний період) 7 % від заборгованості, но не менш 50 гривень та більш залишку заборгованості - строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (пені 1- базова відсоткова ставка по договору, нараховується на кожний день прострочення кредиту; пеня 2 1% від заборгованості але не менше 30 гривень…); штраф при порушенні строків платежу по любому з грошових платежів більш як на 30 днів 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій (а.с.12).

Відповідачка була обізнана з умовами обслуговування кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що вбачається з довідки від 21.03.2011 року і погодилась з ними, підписавши зазначену довідку.

Зважаючи на те, що матеріали справи містять належні докази того, що під час підписання Анкети-заяви відповідачка ОСОБА_1 ознайомилась з умовами кредитування, що вбачається з довідки від 21.03.2011 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду», яка зазначає умови кредитування зі сплатою відсотків, а також відповідальність позичальниці за порушення умов зобов`язання і сплату неустойки у вигляді пені та штрафів, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові про стягнення заборгованості за відсотками, а також неустойки (пені та штрафу).

Розмір заборгованості за відсотками (15 345,27 гривень), пеня за прострочене зобов`язання (1 100 гривень), штраф (500 гривень /фіксована частина/ і 1 039,29 гривень /процентна складова/), відповідачка, у встановленому законом порядку, не спростувала.

За таких обставин, рішення суду в частині відмови у позові про стягнення відсотків і неустойки підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового судового рішення.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Доводи Банка щодо необґрунтованості відмови у позові про стягнення заборгованості за відсотками, а також неустойки у вигляді пені та штрафів, прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового рішення про задоволення позову Банка в цій частині.

Апеляційна скарга представника Банка не містить доводів щодо необґрунтованості рішення суду в частині задоволення позову про стягнення 4 340,61 гривень заборгованості за кредитом.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Порушене право Банка на стягнення заборгованості за відсотками і неустойки підлягає захисту судом апеляційної інстанції шляхом задоволення позову в цій частині.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є : неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч. 1 п.п.1-4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції в частині не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права і неправильно застосував ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України, рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків і неустойки, а також судових витрат підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову у цій частині.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів задовольняє скаргу і скасовує рішення суду першої інстанції в частині з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову в частині, тому Банк має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої в розмірі 2 102 гривень і в суді апеляційної інстанцій в розмірі 3 153 гривень, які документально підтверджені (а.с. 1, 117).

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, ст. 376 ч.1 п.п.1-4 , ч. 3 п. 3, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 серпня 2020 року в частині відмови у позові про стягнення відсотків за користування кредитом і неустойки (пені та штрафу), а також в частині стягнення судового збору в розмірі 408,63 гривень скасувати.

Позов акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в частині стягнення відсотків за користування кредитом і неустойки (пені та штрафу) задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором станом 31.12.2019 року: за нарахованими відсотками у розмірі 15 345,27 гривень, пеню у розмірі 1 100 гривень, штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень і штраф (процентна складова) у розмірі 1 039,29 гривень, а також судовий збір у розмірі 2 102 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції та 3 153 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду інстанції складено 07.05.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков