Справа № 321/465/21
Провадження № 2/317/754/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Яркіної С.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник Ю.І.,

перевіривши відповідність вимогам закону позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Василівських міжрайонних електричних мереж до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди у вигляді боргу за спожиту необліковану електроенергію, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року до Запорізького районного суду Запорізької області з Михайлівського районного суду Запорізької області надійшла вказана цивільна справа.

Відповідно до ухвали Михайлівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2021 року, з відповіді, наданої Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області від 06.04.2021 вбачається, що місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим справу було передано за підсудністю до Запорізького районного суду Запорізької області.

При вирішенні питання про прийняття в провадження позовної заяви та відкриття провадження по даній справі, перевіривши відповідність вимогам закону вказаної позовної заяви, суд приходить до висновку про те, що позовна заява не може бути прийнята до розгляду у зв`язку з наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 42 постанови від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України, до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Позиція Великої Палати ВС ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

Тому на спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 3 ст. 30 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем умов отримання послуг з розподілу електричної енергії у житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана адреса не відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Запорізького районного суду Запорізької області, оскільки знаходиться у Михайлівському районі Запорізької області.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Оскільки позов стосується стягнення боргу за спожиту не обліковану електроенергію, тобто предметом вище зазначеного позову є нерухоме майно (будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ), для якого положеннями ст. 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, враховуючи, що розгляд справи не розпочато, а згідно з ч. 1 ст. 378 ЦПК України порушення правил виключної підсудності є підставою для скасування рішення і передачі справи на новий розгляд, дана позовна заява не підсудна Запорізькому районному суду Запорізької області, а тому підлягає передачі за підсудністю до Михайлівського районного суду Запорізької області, оскільки справа належить до його територіальної юрисдикції (підсудності).

Згідно зі ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Проте, розгляд судом непідсудної йому справи може призвести до ухвалення незаконного рішення, обмежити право кожного на судовий захист належним судом, позбавити можливості скористатися правом на апеляційне чи касаційне оскарження рішення.

Отож, з наведеного можна підсумувати, що Михайлівський районний суд Запорізької області помилково чи неправильно направив до Запорізького районного суду Запорізької області справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до підсудності іншого суду, тому Запорізький районний суд Запорізької області передає справу на розгляд Михайлівському районному суду Запорізької області, як направлену внаслідок порушення правил підсудності.

Так, рішення Запорізького районного суду Запорізької області не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ, встановленої ст.ст. 31, 32 ЦПК України. Таке рішення суду свідчить про виконання вимог процесуального закону щодо забезпечення дієвості і обов`язковості положень інституту підсудності цивільних справ і є реалізацією гарантії кожного на розгляд справи судом, встановленим законом. Крім того, рішення є виконанням вимог закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 30-32, 258-261, 353-354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Цивільну справу № 321/465/21 №/п 2/317/754/2021 за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Василівських міжрайонних електричних мереж до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди у вигляді боргу за спожиту необліковану електроенергію передати на розгляд Михайлівському районному суду Запорізької області (72000, Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. Артезіанська, 6-А) за підсудністю.

Згідно з ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цією статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а у разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя С.В. Яркіна