Справа № 523/4139/19
Провадження №2/523/2732/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2021 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді - Сувертак І.В.

при секретарі - Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування,-

Установив

ОСОБА_1 в березні 2019 року звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 та просив проголосити рішення котрим усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати право ОСОБА_1 на спадкування після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкоємцями першої черги за законом; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що Одеським міським відділом ДРАЦС Головного територіального УЮ в Одеській області складено актовий запис від 31.03.2017 р. № 3522 , видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповіту не залишив, тому спадкування здійснюється за законом в межах спадкової справи № 23/2017, заведеної 22 травня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О. С., номер у Спадковому реєстрі: 60678634.

В порядку статті 1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подав ОСОБА_1 за правом представлення свого батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який приходився рідним дядьком померлому та належав до третьої черги спадкування за законом відповідно (заява № 66 від 22.05.2017 р.).

Підтвердженням наявності родинних відносин між спадкодавцем та позивачем, які приходилися один одному двоюрідними братами, серед іншого виступає рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.10.2017 р. у справі № 520/10165/17, яким встановлений факт родинних відносин між батьком позивача та його рідною сестрою - матір`ю спадкодавця, нині покійними, що дозволяє визначити спорідненість між позивачем та спадкодавцем.

Окрім позивача, з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся ОСОБА_2 , батьком якого є спадкодавець, що відносить його до першої черги спадкування за законом.

Як зазначив позивач в своїй позовній заяві, в останні роки життя ОСОБА_3 довго і тяжко хворів на гостре порушення мозкового обігу, супутні серцево-судинні захворювання та інші хвороби та їх ускладнення, які діагностовано лікарями як стійкий цефалгічний, вестибуло-атактичний, психоорганічний синдроми, загальний та церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба, кардіосклероз, легкий правосторонній геміпарез, які супроводжувалися органічним маячним (шизофреноподібним) розладом, що у підсумку призвели до кардіоміопатії, яка і стала причиною смерті ОСОБА_3 .

Страждаючи на тяжку форму порушення мозкового кровообігу та пов`язані з ним інші супутні захворювання ОСОБА_3 у 2015-2017 рр. проходив лікування у медичних закладах стаціонарно, зокрема, у відділенні неврології в Одеській обласній клінічній лікарні, про що свідчить виписки № 29720 та № 31429 з медичної картки стаціонарного хворого, а також в Міській клінічній лікарні №11. Крім цього, ще раніше у 2011 році ОСОБА_3 , хворіючи на гіпертонічну хворобу, деформуючий остеоартроз колінних суглобів, гастроезофагеальний рефлюкс, хронічний гепатит, хронічний безкам`яний холецистит, реактивний панкреатит, остеохондроз шийно- грудного відділу хребту, проходив стаціонарне лікування в кардіологічному відділенні Одеської обласної клінічної лікарні, що підтверджується виписним епікризом з медичної карки № 1558.

Вказані захворювання позначилися на можливості ОСОБА_3 вільно пересуватися, призвели до постійної потреби вчасно приймати прописані лікарем препарати та регулярно проходити медичні процедури, у зв`язку з чим ОСОБА_3 потребував постійної сторонньої допомоги та догляду, фінансової підтримки, тому позивач, як він зазначає в позові, весь час протягом його хвороби опікувався, матеріально забезпечував, надавав хворому всіляку іншу допомогу,

Після смерті ОСОБА_3 , відповідач заявив свої одноособові права на спадщину, не визнаючи при цьому права позивача на спадщину, до якої увійшла квартира АДРЕСА_3 , яка належала померлому на праві власності на підставі довідки, виданої ЖБК "Іллічівський-22" за № 32 від 03.08.1993 р.

Позивач в позові посилається на те, що відповідач протягом усього життя ОСОБА_2 не підтримував із ним сімейних родинних відносин, не проявляв до нього жодних синових почуттів та прихильності. Загалом існують обгрунтовані підстави вважати, що відповідач не приходився рідним сином померлому, адже останній ще за життя у 1982 році оспорював своє батьківство в судовому порядку, адже вважав себе фізіологічно нездатним до репродукції. Шлюб між спадкодавцем та матір`ю відповідача - ОСОБА_5 був недовгочасним, тривав близько трьох років, із яких фактичні подружні відносини займали трохи більше одного року.

Тому , позивач просив усунути відповідача від права на спадкування після ОСОБА_3 та у зв`язку зі зміною черговості позивача в одержанні права на спадкування після смерті двоюрідного брата, визнати за ним право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2019 року було відкрито загальне провадження по справі з викликом сторін по справі надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 64).

Відповідачем в травні 2019 року надано відзив на позовну заяву. (а.с. 112-116). відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в відзиві.

Позивач жовдного разу в судові засідання не з,являвся, розглядом справи не цікавився, з будь-якими заявами не звертався, в судове засідання в черговий раз не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду спраив не звертався, з заявами згідно вимог ст.131 ЦПК України не звертався. Будь-яких нерозглянутих клопотань сторони позивача матеріали справи не містять.

Відповідач та його представник-адвокат Бондаренко Г. Є. надали клопотання про розгляд справи по судті позову за їх відсутності, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності позивача на підставі наявних в матеріалах справи документів.

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсзяі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Під час розгляду справи суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис від 31.03.2017 р. № 3522 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . (а.с. 26).

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповіту не залишив, тому спадкування здійснюється за законом в межах спадкової справи № 23/2017, заведеної 22 травня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О. С. (номер у Спадковому реєстрі: 60678634). (а.с. 40-44).

В порядку статті 1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подав ОСОБА_1 за правом представлення свого батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який приходився рідним дядьком померлому та належав до третьої черги спадкування за законом відповідно (заява № 66 від 22.05.2017 р.). (а.с. 40).

Окрім позивача, з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся син померлого ОСОБА_2 , батьком якого і є спадкодавець, що відносить його до першої черги спадкування за законом. (а.с. 44).

Відповідно до норм ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом.

Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

He мають права на спадкування за законом батьки після дитини, - щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини.

Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду.

Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Свою правову позицію позивач грунтує на тому що, померлий перебував у безпорадньому стані, потребував допомоги, а Відповідач ухилявся від надання йому такої допомоги.

Такі твердження позивача грунтуються на тому, що у померлого було гостре порушення мозкового обігу, супутні сердцево - судинні захворювання та інші хвороби, які позначились на не можливості вільно пересуватися, призвели до постійної потреби у стороньому догляді, допомозі, фінансовій підтримці. Позивач стверджує, що таку допомоги сам особисто надав померлому.

Як вбачається із доданої позивачем виписки із Одеської обласної клінічної лікарні, кардіологічного відділення, епікріз із медичної картки за № 1558, померлий ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні із 21.01.2011 по 31.01.2011 (11 днів) врезультаті госпіталізації у плановому порядку. Виписано із лікарні та рекомендовано перебувати під наглядом лікаря за місцем проживання, із призначень лише ліки.

Виписка із Одеської обласної клінічної лікарні, неврологічного відділення, померлий перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні із 05.12.2015р. по 21.12.2015р., виписаний на лікування в режимі стаціонару вдома під наглядом сімейного лікаря з 22.12.2015 року.

Виписка із Одеської обласної клінічної лікарні, неврологічне відділення, померлий перебував на стаціонарному лікуванні із 23.12.2015 по 30.12.2015 р.р. Виписаний під нагляд терапефта, рекомендовано хворому лише прийом ліків. (а.с. 31-39).

Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть за № 195, ОСОБА_3 помер від кардіомеопатії у віці 61 року. (а.с. 39). Крім того, згідно із наданий позивачем документів померлий не був пенсіонером, відсутні висновки комісії МСЕК - щодо наявності в нього інвалідності або безпораднього стану.

Органічний шізофреноподобний розлад ні яким чином не впливає на можливість пересуватися, себе обслуговувати. Позивачем не надано належних, допустимих, достатніх доказів в розумінні ст. ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України щодо безпорадності стану померлого ОСОБА_3 .

Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах спадкування», правило абзацу 2 ч. З ст. 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати юведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність іля існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав траво на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, ле є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у Постанові Верховного суду від 17.10.2018 року по справі № 200/21452/15-ц.

Безпідставною є також вимога позивача про визнання право власності за ним на квартиру померлого згідно ст. 392 ЦК України.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач не є власником квартири померлого, правовстановлюючі документи не загублено. У приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. відкрито спадкову справу за № 23/2017 в рамках якої спадкоємці мають можливість отримати усі належні правовстановлюючі документи в порядку встановленому ст. ст. 1296 - 1301 ЦК України та ЗУ «Про нотаріат».

Натомість відповідач є рідним сином померлого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та згідно ст. 1261 ЦК України являється спадкоємцем першої черги.

Матеріали справи не містять та за час розгляду справи не здобуто будь-яких доказів про те, що відповідач відмовляв померлому батьку у допомозі, лікуванні .

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до правил ст. 3 Цивільного кодексу України : « Загальними засадами цивільного законодавства є:

1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини;

2)неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.»

Норми статті 13 Цивільного кодексу України визначають межі здійснення цивільних прав, а саме :

« 1. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

2. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

3. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

4. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

5. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

6. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.»

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, у зв,язку з відсутністю жодних доказів, без підставністю позову, який містить ознаки вигаданого та штучного позову, з метою заволодіння спадковим майном .

Керуючись ст.ст. 4-7,1-13,17-18,109,131,137,200, 206, 211,223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування - залишити без задоволення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 травня 2021 року.

Суддя -