Справа № 352/838/21
Провадження 6/352/38/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого-судді Струтинського Р.Р.

з участю секретаря Іващенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву подання заступника начальника Тисменицького районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Коржака Богдана Богдановича, погоджене з начальником відділу Соповським Іваном Володимировичем, про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа,-

в с т а н о в и в :

Заступник начальника Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Коржак Б.Б. звернувся до суду із поданням про обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, посилаючись на те, що на виконанні знаходиться виконавче провадження №64082348 з виконання виконавчого листа №339/94/13-ц, виданого 24.09.2014 р. про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 17093,50 грн. завданої майнової шкоди, яка не покривається страхувальником та 3647 грн. витрат на проведення судової експертизи, однак боржник не виконує зобов`язання, покладеного на нього згідно рішення суду. Державним виконавцем вжито заходи щодо примусового виконання виконавчого листа, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", однак боржник ОСОБА_1 у добровільному порядку вимоги не виконав. Тому, у своєму поданні просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта.

Заступник начальнику відділу у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон передбачено ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Відповідно до пункту 19 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов`язання за рішенням.

Згідно з ст.441 ч. 1, 3 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього за рішенням суду або Законом України «Про виконавче провадження». Обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, покладається в даному випадку на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Отже, сама по собі заборгованість за виконуваним судовим рішенням не може свідчити про ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Так, відповідно до висловленої Верховним Судом України позиції щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України № 3857-XII«Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, позначає з об`єктивної сторони такі свідомі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, у п. 50 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» (скарга № 28975/05 від 11 липня 2013 року, набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року) сформульовано основні принципи оцінки необхідності заходів, що обмежують свободу пересування. Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що національна влада зобов`язана забезпечити, щоб втручання у право особи на виїзд з країни першопочатково було виправдано та співмірно з урахуванням обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи заступником начальнику відділу Коржаком Б.Б. 12.01.2021 року відкрито виконавче провадження ВП №64082348.

Заступник начальника відділу, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, посилається на те, що у останнього існує заборгованість зі сплати боргу перед ОСОБА_2 . Однак, саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків.

Водночас, дії державного виконавця щодо встановлення місця проживання боржника, розшуку майна боржника не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобов`язань. Вказані дії проводяться державним виконавцем незалежно від ухилення чи не ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов`язань за рішенням суду. Подання не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а також того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, що він за час виконання рішення виїжджав за межі України і це призвело до виникнення заборгованості, тому підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , відсутні.

Крім того, слід зауважити, що звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Аналогічної позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема у справі №6-55583ск13 (ухвала від 31.01.2014 року), у справі №6-51650ск13 (ухвала від 24.01.2014 року).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в поданні державного виконавця про обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.441 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні подання заступника начальника Тисменицького районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Коржака Богдана Богдановича, погоджене з начальником відділу Соповським Іваном Володимировичем, про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа- відмовити.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.Р.Струтинський

Повна ухвала складена 12.05.2021р.