Справа № 552/940/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2021 Київський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання - Горошко О.О.,

учасники справи та їхні представники:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Панченко Олена Олександрівна,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Павелко Руслан Сергійович,

третя особа Київський районний у місті Полтаві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

В позовній заві посилалась на те, що з 25 серпня 2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

У зв`язку з тим, що між нею та її чоловіком, ОСОБА_3 виникали постійні сварки, вони не могли знайти спільної мови, з листопада 2016 року до травня 2017 року вона перебувала у близьких відносинах з ОСОБА_2 .

Хоча вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, з ОСОБА_2 вони неодноразово планували жити однією сім`єю, а позивач збиралася розлучитися зі своїм чоловіком, ОСОБА_3 .

На початку травня 2017 року, коли вона зрозуміла, що вагітна, одразу ж повідомила про це ОСОБА_2 (батька дитини).

Спочатку він хотів залишити дану дитину, але потім почав наполягати на тому, щоб вона перервала вагітність. Позивач не погодилася це робити.

ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку - ОСОБА_4 .

Враховуючи, що ОСОБА_2 відмовився від них з дитиною, а так як на момент вагітності вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, батьком новонародженої дитини відповідно до ч.1 ст. 122 Сімейного кодексу України було записано ОСОБА_5 .

Але живучи в постійних сварках вона зрозуміла, що далі приховувати правду неможливо, тому під час чергової сварки сказала своєму чоловікові, що він не є батьком ОСОБА_6 .

Те, що ОСОБА_2 є дійсно батьком ОСОБА_6 підтверджується долученими до справи доказами. Також цю обставину можуть підтвердити численні свідки.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/6173/19 від 19.12.2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини було задоволено, та було зобов`язано Київський районний у місті Полтаві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області виключити відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як про батька дитини.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, реєстратором Київського районного у місті Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області були внесені відомості в актовий запис про народження ОСОБА_4 , а саме було змінено: « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_7 ».

Допомоги на утримання дитини відповідач не надає.

Тому позивач просила суд визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 від всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Також просила вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 28 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с.80).

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 18 березня 2020 року у Головного управління Державної фіскальної служби України в Полтавській області витребувано докази, а саме інформацію про джерела одержання доходів ОСОБА_2 (т.1 а.с.101).

Ухвалою суду від 03 вересня 2020 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про виклик в судове засідання свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (т.1 а.с.214-215),

Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судово-генетичної експертизи. Призначено по даній цивільній справі судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) біологічним батьком малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженої ОСОБА_1 . На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

10 листопада 2020 року справа повернута експертною установою до суду без проведення експертного дослідження (т.1 а.с. 226).

Ухвалою суду від 11 листопада 2020 року відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів (т.1 а.с.236).

Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 , у справі призначено судову медично-генетичну експертизу з використанням ДНК, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради (т.2 а.с.12).

На вирішення експертів поставлено питання:

Чи є ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) біологічним батьком малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженої ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 на вимогу експерта з`явитися з малолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до експертної установи для відібрання зразків та проведення дослідження.

Зобов`язано ОСОБА_2 на вимогу експерта з`явитися до експертної установи для відібрання зразків та проведення дослідження.

Роз`яснено позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 , що згідно ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

На час проведення експертизи провадження по справі було зупинено.

Ухвалою суду від 01 березня 2021 року відновлено провадження у справі у зв`язку з поверненням справи експертною установою до суду (т.2 а.с.23).

Відповідач відзиву на позов не подав.

Інші клопотання та заяви по суті справи сторонами суду не подавалися.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_12 позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. При цьому посилались на обставини, що викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Павелко Р.С. в судове засідання повторно не з`явився.

Про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_2 був повідомлений у встановленому законом порядку.

Достовірно знаючи про розгляд судом справи за позовом ОСОБА_1 до нього про встановлення батьківства та стягнення аліментів, відповідач судові повістки, які направлялися йому судом, отримувати відмовлявся, телефонний зв`язок з ним був відсутній (т. 2 а.с. 2-3, 39-40, 44-45, 79-80, 90-91).

Представник відповідача за повідомленою ним суду адресою судові повістки також не отримував (т. 2 а.с. 4-5, 36-37, 48-49, 84-85).

У зв`язку з цим за відсутності іншої можливості повідомити відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд був вимушений викликати його в судове засідання у порядку, передбаченому ч. 11 ст.128 ЦПК України, а саме через оголошення на сайті Судової влади (т. 2 а.с. 53, 75, 105).

Третя особа Київський районний у м.Полтаві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в судове засідання свого представника не направила, звернувшись до суду з клопотаннями про розгляд справи за відсутності її представника.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача, його представника та представника третьої особи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.9 ст. 130 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Відповідач ОСОБА_2 від отримання судових повісток відмовився, що підтверджується довідками поштової організації (т. 2 а.с. 2-3, 39-40, 44-45, 79-80, 90-91).

Тому відповідно до ч.9 ст. 130 ЦПК України він є таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст.128 ЦПК України, а саме через оголошення на сайті Судової влади (т. 2 а.с. 53, 75, 105).

Але в судове засідання відповідач чи його представник жодного разу не з`явились.

Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки не повідомив.

Тому підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

На підставі викладеного, не встановивши підстав для відкладення розгляду справи, суд приходить до висновку про необхідність розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Заслухавши позивача та її представника, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 25 серпня 2012 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції зареєстровано шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_13 .

Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 25 серпня 2012 року (т.1 а.с.17).

Під час перебування ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила дитину, що при народженні отримала ім`я ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Оскільки на час народження дитини позивач перебувала в шлюбі, при реєстрації народження дитини ОСОБА_3 був вказаний її батьком, прізвище, ім`я та по батькові дитини при реєстрації народження, що відбулася ІНФОРМАЦІЯ_6 , зазначено - ОСОБА_4 (т.1 а.с.18).

При реєстрації народження дитини 02 лютого 2018 року Київським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (т.1 а.с. 18).

Батьками ОСОБА_4 згідно даних вказаного свідоцтва про народження були зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 19 грудня 2019 року у цивільній справі №552/6173/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, яке набрало законної сили 21 січня 2020 року, з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вчиненого Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 02 лютого 2018 року за №134, виключено відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , як про батька дитини (т.1 а.с. 46-47).

У зв`язку з виконанням вказаного рішення суду до актового запису про народження дитини внесено відповідні зміни.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно 11 лютого 2020 року Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) матір`ю зазначеної дитини є ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_14 (т.1 а.с.49).

Відомості про батька дитини до актового запису внесені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується даними відповідного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 12 лютого 2020 року №2 (т.1 а.с.48).

Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Тобто прізвище дитини вказано за прізвищем матері, а ім`я та по батькові за її вказівкою.

Відповідно до ч.2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Як передбачено ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Факт походження малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від ОСОБА_2 підтверджується дослідженими в судовому засідання доказами, в тому числі:

показаннями свідка ОСОБА_9 , яка суду пояснила, що вони з позивачем є колегами по роботі. Свідок знає, що ОСОБА_1 зустрічалася з ОСОБА_15 . Вона неодноразово бачила, що він приїздив до позивача на роботу. Його ім`я свідок знає від позивача. Цей чоловік дарував ОСОБА_1 квіти, подарунки, які позивач залишала у свідка, оскільки була одружена та додому їх нести не могла. В середині травня 2017 року ОСОБА_1 попросила свідка підмінити по роботі, оскільки їй треба було відлучитися у справах. В присутності свідка ОСОБА_1 телефонувала чоловікові на ім`я ОСОБА_16 та повідомила, що вагітна. Він їй сказав, що приїде на роботу та повезе її у лікарню. Свідок упізнала голос ОСОБА_17 ;

показаннями свідка ОСОБА_11 , яка є подругою ОСОБА_1 . Свідок суду повідомила, що з відповідачем вона познайомилася на дні народження у позивача, який у грудні 2016 року святкували у кафе. Коли в кафе прийшов відповідач, ОСОБА_1 представила його як ОСОБА_18 . Потім свідок дізналася, що вони зустрічаються. У травні 2017 року свідок побачила ОСОБА_1 у лікарні пологового будинку разом з ОСОБА_2 . ОСОБА_19 в цей час плакала, ОСОБА_16 був біля неї, але свідок не стала до них підходити. Після того, побачивши ОСОБА_19 саму, свідок до неї підійшла. Тоді ОСОБА_1 їй розповіла, що вагітна від ОСОБА_2 , а він примушує її робити аборт. Від свого чоловіка вагітність позивач приховувала. Одного разу ОСОБА_2 питав у свідка чи не знає вона де можна винайняти квартиру. Він казав, що має серйозні наміри щодо позивача;

показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду повідомила, що є колегою ОСОБА_1 , працює з нею у ДНЗ-80. ОСОБА_2 свідок знає, оскільки він приїздив до ОСОБА_19 на роботу. Свідок знала, що у нього з позивачем були близькі відносини. Одного разу у лютому 2017 року, коли ОСОБА_1 була в гостях у ОСОБА_10 , до них приїхав і ОСОБА_2 . Позивач з відповідачем залишились у свідка ночувати. Вони ночували разом у окремій кімнаті, де свідок їх поклала спати разом. Свідок знає, що у них стосунки тривали до травня чи червня 2017 року. Пізніше ОСОБА_19 сказала, що завагітніла;

показаннями свідка ОСОБА_8 , яка суду пояснила, що є матір`ю позивача ОСОБА_1 . У грудні 2016 року вона дізналася, що дочка зустрічається з ОСОБА_15 . Про це розповіла ОСОБА_19 . Свідок просила дочку не розбивати сім`ю, але у лютому 2017 року дізналась, що їх стосунки тривають. Тоді свідок пішла до ОСОБА_2 на роботу, оскільки знає де він працює, але зустріла його не на робочому місці. Вона просила його залишити дочку в спокої та не розбивати її сім`ю. У травні 2017 року, дізнавшись, що ОСОБА_19 завагітніла від відповідача, свідок знову пішла до нього на роботу. Вона питала про його наміри, але він запевняв, що все буде добре. Як саме він не повідомляв. Від дочки свідок знає, що батьком її малолітньої дочки ОСОБА_6 є ОСОБА_2 .

Як вже зазначав суд, з метою встановлення наявності або відсутності кровної спорідненості ОСОБА_2 з малолітньою ОСОБА_7 ухвалою суду від 07 грудня 2020 року у справі було призначено судову медично-генетичну експертизу з використанням ДНК, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради.

На вирішення експертів поставлено питання:

Чи є ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) біологічним батьком малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженої ОСОБА_1 ?

Цією ж ухвалою зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з`явитися за викликом експерта для проведення експертних досліджень.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства ( ОСОБА_20 проти Російської Федерації, № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Відібрання зразків для експертного дослідження експертом було призначено на 25 січня 2021 року та на 22 лютого 2021 року, про що сторони були повідомлені судом. Їм також було роз`яснено наслідки ухилення від участі в експертизі.

У призначений експертом час ОСОБА_2 для відібрання зразків не з`явився.

Відповідач ОСОБА_2 про причини неявки для проведення експертного дослідження суду не повідомив та зайняв таку позицію, за якою судові повістки та повідомлення суду отримувати відмовлявся, справою не цікавився, за викликом суду не з`являвся.

Вказану процесуальну поведінку відповідача, а саме неявку до Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради року та не повідомлення ним про причини неявки суд розцінює як ухилення відповідача від участі в експертизі.

Оскільки згідно ст. 147 ЦПК України застосування примусового приводу можливе лише до свідка, цією та іншими нормами не передбачено можливості застосування примусового приводу відповідача для участі у експертизі, суд вважає за необхідне застосувати наслідки ухилення відповідача від участі у експертизі, передбачені ст. 109 ЦПК України.

Так, згідно ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно роз`яснень, наданих в підпунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зокрема про те, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

Проте, на даний час ст.109 ЦПК України, яка передбачає наслідки ухилення від участі в експертизі, на відміну від ст. 146 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, не передбачає права суду застосувати примусовий привід відповідача для участі у проведенні експертизи.

Про дату, час та місце відібрання зразків для проведення експертного дослідження суд повідомив відповідача листами від 18 січня 2021 року за вих. № 9р/552/940/20/1549/21 та від 28 січня 2021 року за вих. № 9р/552/940/20/2976/21 (т.2 а.с. 30, 33).

Крім того, зважаючи на процесуальну поведінку відповідача, суд телефонограмою від 16 січня 2021 року повідомив представника позивача про необхідність явки ОСОБА_2 для відібрання зразків до експертної установи та про дату, час та місце відібрання зразків для проведення дослідження.

Оскільки від одержання вказаних вище повідомлень суду відповідач свідомо відмовився (т.2 а.с.38-40, 42-44), про необхідність явки до експерта був також повідомлений через представника, при вирішенні справи суд виходить з того, що відповідач достовірно знав про дату, час та місце, куди йому необхідно було з`явитися для відібрання зразків з метою проведення судової генетичної експертизи.

Але для участі в експертизі він не з`явився, не повідомивши про причини неявки.

Тому, керуючись ст. 109 ЦПК України, зважаючи на ухилення відповідача від участі в експертизі, суд вважає що наявні підстави для встановлення тієї обставини, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є біологічним батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, вказаний висновок в повній мірі відповідає іншим доказам у справі, а саме показанням свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , які підтвердили суду факт перебування ОСОБА_2 з ОСОБА_22 з 2016 року по травень 2017 року в близьких стосунках.

При цьому фактично вказані свідки підтвердили, що відповідач брав участь у вирішенні питання щодо народження дитини чи переривання вагітності.

Так, показаннями свідка ОСОБА_11 підтверджується факт спільного відвідування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 лікарні при пологовому будинку.

Згідно показань свідка ОСОБА_8 під час розмови, яку вона мала з відповідачем, він не говорив про те, що дитина, якою вагітна ОСОБА_1 , не його.

Свідок ОСОБА_9 суду підтвердила, що саме відповідачу в її присутності позивач повідомила про свою вагітність, і він висловив наміри приїхати до неї та відвезти її у лікарню.

Той факт, що батьком малолітньої ОСОБА_7 не є ОСОБА_3 , встановлений рішенням Київського районного суду м.Полтави від 19 грудня 2019 року (т.1 а.с. 46-47).

Згідно з пунктом 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідач ОСОБА_2 жодного доказу на спростування доводів позивача щодо його батьківства по відношенню до малолітньої ОСОБА_7 не надав.

Тому суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що дитина перебуває на утриманні матері позивача у справі ОСОБА_1 .

Відповідач на утримання дитини добровільно матеріальної допомоги позивачу не надавав.

Відповідно до ст.ст.141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

За вимогами ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки судом встановлено батьківство ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої ОСОБА_7 , добровільно відповідач участі в утриманні дитини не бере, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини.

При винесенні рішення та визначенні розміру аліментів судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України.

Крім того, при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX, на час розгляду справи становить 1921 грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частин його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дочки.

Саме такий розмір аліментів має забезпечити право малолітньої ОСОБА_7 на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 27 лютого 2020 року дня звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Тому дане рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати позивача складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. та витрат на оплату правової допомоги у розмірі 6500 грн. (т.1 а.с. 11, 129-134).

При цьому витрати на оплату правової допомоги у вказаному розмірі суд вважає обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, який має велике значення для сторін. Суд також враховує процесуальну поведінку відповідача, який в судові засідання не з`являвся, від участі в експертизі ухилявся.

Таким чином у зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума у розмірі 7340 грн. 80 коп. на відшкодування понесених нею судових витрат.

Також з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. у зв`язку з задоволенням позовної вимоги про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Вишняки Хорольського району Полтавської області, батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з дня пред`явлення позову до суду з 27 лютого 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7340 грн. 80 коп. (сім тисяч триста сорок гривень вісімдесят копійок) на відшкодування понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ,

відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

третя особа - Київський районний у місті Полтаві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), місцезнаходження: м.Полтава, вул. Ватутіна, 29, .

Повний текст рішення виготовлено 07 травня 2021 року.

Головуючий О.А.Самсонова