ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/2226/17
Провадження № 22-ц/4820/345/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» і ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що за договором про надання банківських послуг від 18 травня 2009 року позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 210 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язався повернути кредит протягом строку дії платіжної картки та сплатити проценти за користування кредитними коштами, а у разі прострочення платежів - зобов`язався сплатити неустойку. ОСОБА_1 не виконав обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 18 жовтня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 20 149 грн 60 коп., яка складається з 6 396 грн 56 коп. тіла кредиту, 6 197 грн 84 коп. процентів, 6 119 грн 50 коп. пені, 500 грн штрафу (фіксована частина), 935 грн 70 коп. штрафу (процентна складова).

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 20 149 грн 60 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 6 396 грн 56 коп. заборгованості за тілом кредиту та 508 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню неповернутий кредит у розмірі 6 396 грн 56 коп. Оскільки строк виконання зобов`язання з повернення кредиту не встановлено, то банк вправі вимагати повернення фактично отриманої суми коштів у будь-який час, отже, позовна давність не сплила. Умовами договору не визначено право АТ КБ «Приватбанк» на проценти та неустойку, внаслідок чого у цій частині позов є безпідставним і не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів і неустойки та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, тобто відповідач приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартній формі. Цією заявою сторони погодили базову процентну ставку за кредитом у розмірі 3% на місяць і штраф за прострочення платежів у розмірі 250 грн + 5% від суми позову. Крім того, ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій визначено процентну ставку за користування кредитом, розмір і порядок внесення місячних платежів, підстави для нарахування неустойки. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та уклали цей договір. На виконання зобов`язання за кредитним договором банк надав відповідачу кредит, однак, останній не виконав обов`язку з повернення кредитних коштів і сплати процентів, у зв`язку з чим банк нарахував неустойку.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що позовна давність сплила, внаслідок чого позов АТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 не подали відзив на апеляційну скаргу іншої сторони.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

18 травня 2009 року ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» підписали заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами становлять укладений між сторонами договір банківського обслуговування.

Сторони домовилися, що у разі порушення позичальником платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову.

В рамках цього договору АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Всього ОСОБА_1 отримав та не повернув позивачеві 6 396 грн 56 коп. кредиту.

Застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Із норм ст. 547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

АТ КБ «Приватбанк» обґрунтувало свої вимоги письмовими доказами: заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 18 травня 2009 року (т. 1 а.с. 146); Умовами та Правилами надання банківських послуг (т. 1 а.с. 147-150); довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (т. 1 а.с. 9); прикладами використання кредитних засобів по кредитці «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з розрахунком суми витрат клієнта (т. 2 а.с. 164); розрахунком заборгованості за договором від 18 травня 2009 року (т. 1 а.с. 5-7); виписками по рахунку (т. 1 а.с. 62-69; т. 3 а.с. 114-120; 136-141); довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (т. 1 а.с. 172); довідками про отримання ОСОБА_1 кредитних карток і термін їх дії (т. 1 а.с. 61, 226); світлинами ОСОБА_1 з кредитними катками (т. 1 а.с. 173); скриншотом сторінки ОСОБА_1 з бази клієнтів банку (т. 1 а.с. 174, т. 3 а.с. 30-32).

Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 18 травня 2009 року (т. 1 а.с. 146) не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, а також розміру, підстав та порядку нарахування процентів. Запис у цій заяві про базову процентну ставку за кредитом у розмірі 3% зроблений нижче підпису ОСОБА_1 , є сумнівним і не підтверджує достовірно той факт, що така умова договору була погоджена сторонами. Заява містить умову про розмір і підстави нарахування штрафу у разі порушення ОСОБА_1 термінів платежів більше ніж на 120 днів, однак, у справі відсутні належні та достовірні докази про порушення відповідачем грошового зобов`язання протягом указаного строку.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг (т. 1 а.с. 147-150) та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (т. 1 а.с. 9) визначають, у тому числі: порядок і строки погашення кредиту, пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.

Натомість, указані документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутності у заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, підстави та порядок нарахування процентів, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг (т. 1 а.с. 147-150) та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (т. 1 а.с. 9) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду від 19 травня 2009 року (т. 2 а.с. 164), у яких міститься підпис позичальника, вказує на тарифи по кредитному договору. Водночас, у справі відсутні достатні дані про те, що ця довідка стосується укладеного 18 травня 2009 року сторонами договору про надання банківських послуг і підписана ОСОБА_1 . Суд першої інстанції правомірно визнав указаний письмовий доказ неналежним і не взяв його до уваги.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (т. 1 а.с. 172), довідки про отримання ОСОБА_1 кредитних карток і термін їх дії (т. 1 а.с. 61, 226), виписки по рахунку (т. 1 а.с. 62-69; т. 3 а.с. 114-120; 136-141), скриншоти сторінки ОСОБА_1 з бази клієнтів банку (т. 1 а.с. 174, т. 3 а.с. 30-32) також не містять об`єктивних і достатніх даних щодо всіх істотних умов укладеного сторонами договору.

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» не довело укладення з ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг на умовах, які зазначені у позові.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості за договором від 18 травня 2009 року (т. 1 а.с. 5-7) достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом.

Суд першої інстанції дослідив усі зібрані докази та дійшов обґрунтованого висновку, що факт невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором у частині сплати процентів і неустойки не доведений.

Доводи АТ КБ «Приватбанк» про неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Твердження АТ КБ «Приватбанк» про неврахування судом норм чинного законодавства щодо порядку укладення, форми та виконання кредитного договору, є помилковими.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі на правові висновки, висловлені Верховним Судом в інших справах, щодо порядку укладення, форми та виконання кредитного договору, є безпідставними, оскільки в цих справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

Щодо позовної давності

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Частиною 1 статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що позовна давність - це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді.

Законом установлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Укладений сторонами кредитний договір у вигляді підписаної ними заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 18 травня 2009 року не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку не повернуті банку, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовна давність у спорі не сплила, а порушене право АТ КБ «Приватбанк» з повернення фактично отриманої ОСОБА_1 суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку.

Доводи ОСОБА_1 про закінчення строку звернення до суду з позовом не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на фактичних обставинах справи та ухвалено з додержанням вимог закону, внаслідок чого підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» і ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Янішевська О.С.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27