Справа № 186/256/21
Номер провадження № 2/0186/181/21
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2021 року м.Першотравенськ
Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Демиденко С.М.
секретар: Фадєєва Т.Б.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталя Станіславівна та Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягненого,
ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до АТ «Альфа-Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталя Станіславівна та Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягненого.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у листопаді 2020 року він дізнався, що з його заробітної плати здійснюється відрахування коштів на користь АТ «АЛЬФА-БАНК», на підставі постанови приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату.
Він звернувся з запитом до відповідного приватного виконавця про отримання матеріалів виконавчого провадження, у відповідь на запит отримав постанову про відкриття виконавчого провадження та виконавчий напис приватного нотаріуса.
Як з`ясувалось, відповідні документи зазначають, що виконавче провадження здійснюється на підставі поданої відповідачем заяви про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса. За змістом тексту виконавчого напису нотаріуса зазначено, що він є боржником за кредитним договором укладеним між ним та АТ «АЛЬФА-БАНК».
Натомість, 17.02.2021 року він звернувся до відділення Альфа-Банка у місті Першотравенськ і оператор банка, перевіривши данні по кредитному договору повідомив, що він не рахується як боржник і претензій до нього немає, зазначений кредитний договір закритий, усі договірні зобов`язання перед банком були виконанні.
Тому, вважає, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки:
- на його адресу не надходило повідомлення, вимоги про погашення заборгованості із зазначенням деталізованої суми боргу;
- нотаріус не повідомив його про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису відносно нього, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис оскільки ним не було перевірено безспірність вимог кредитора.
Відповідач у справі АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не надав.
Третя особа у справі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Третя особа у справі приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О., в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
08.10.2020 року АТ «Альфа-банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., з заявою на вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 490993015 від 08.10.2018 року у розмірі 29 289,96/а.с.35/.
До якої відповідач додав наступні документи:
-Установчі документи АТ «АЛЬФА-БАНК» /а.с.24-34/;
-Кредитний Договір № 490993015 від 08.10.2018 року /а.с. 37-42/.
-Суми плати за вчинення виконавчого напису - 650 грн /а.с.23/.
01.11.2020 року приватний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , /а.с.10/.
21.12.2020 року АТ «АЛЬФА-БАНК» уклало з ТОВ «ФК «Флексіс» договір факторингу відповідно до умов якого передало останньому право вимоги до позивача за Кредитним Договором № 490993015 від 08.10.2018 року /а.с. 48/.
18.02.2021 року ОСОБА_1 , після недоотримання заробітної плати, звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року відмовлено.
З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року.
Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:
- оригінал нотаріально посвідченої угоди;
- документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.
Як встановлено судом, договір кредиту № 490993015 від 08.10.2018 року було укладено в простій письмовій формі, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса /а.с. 37-42/.
Отже, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже не чинні.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно правового висновку, викладеного у постановах Верховного суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 та від 29 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Аналогічний висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18).
Відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Оспорюваним виконавчим написом з позивача стягнута заборгованість поза межами трьох річного строку, а саме за період з 13.11.2018 по 01.06.2020 року, яка серед іншого складається з процентів за договором за цей період.
В той же час відповідач до заяви про вчинення виконавчого напису від 08.09.2020 року нотаріусу не надав Додаток №1 до кредитного договору «Графік платежів», що унеможливило нотаріусу встановити строк кредитування за договором № 490993015 від 08.10.2018 року та взагалі настання строку платежу за договором кредиту.
Як свідчить усталена практика Великої Палати Верховного Суду, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
З наведеного випливає, що припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 і підтриманий у постановах Верховного Суду від 09.01.2019 у справі №183/179/16, від 06.03.2019р. у справі №216/750/16-ц, від 12.11.2018р. у справі №404/162/17, від 03.10.2018р. у справі №635/7285/14-ц, від 25.09.2018р. у справі №915/765/17, від 07.08.2018р. у справі №924/16/17.
Таким чином, кредитна заборгованість, у зв`язку з наявністю якої було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, а тому позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з АТ «Альфа-Банк», на користь позивача стягнутих з його заробітної плати коштів в розмірі 7583,21 грн суд виходить з наступного.
Згідно Постанови Верховного Суду від 12.11.20 року у справі № 200/3452/17 - справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.
Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом.
Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.
Розподіл судових витрат зі сплати судового збору слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, - суд
Позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталя Станіславівна та Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягненого- задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя С.М. Демиденко