Провадження № 2/127/1972/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Волхової М.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Вінницького міського суду Вінницької області №24 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про встановлення батьківства та стягнення аліментів, в якому просила встановити, що ОСОБА_3 є батьком малолітньої ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стянути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивований тим, що з липня 2014 року по лютий 2015 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька. Оскільки на момент народження доньки вони з відповідачем не перебували у шлюбі, проживали окремо, запис про батька в актовому записі про народження дитини здійснено за заявою матері відповідно до вимог ст.135 СК України за її прізвищем « ОСОБА_5 » та ім`ям та по батькові Відповідача. Відповідач визнає, що ОСОБА_5 є його донькою, в розмовах та в електронному спілкуванні називає її «донькою», а себе «батьком». Позивач з дитиною підтримують зв`язки з ріднею відповідача, які спілкуються з дитиною, вітають її зі святами, дядько відповідача є хрещеним батьком дитини. Відповідач погоджувався з проханням позивача на звернення до органів РАЦС із заявою про визнання батьківства, однак жодних дій для цього так і не зробив. Після народження дитини він проявляв до дитини інтерес, цікавився її життям, однак жодної матеріальної допомоги не надавав, за винятком кількох разів у 2018 році. Відповідач має постійну роботу (працює начальником сектору УОАЗОР ГУНП у Вінницькій області) та достатній дохід, має матеріальну можливість утримувати свою дитину, належно забезпечувати її розвиток, однак добровільно виконувати свій обов`язок відмовляється. Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 03.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито у справі загальне позовне провадження, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

Відзив на позовну заяву відповідач до суду не подав.

Ухвалою суду від 03.11.2020 року призначено в справі судову молекулярно - генетичну експертизу (експертизу ДНК), провадження у справі зупинено.

17.02.2021 року від експертної установи надійшов висновок експерта №СЕ-19/102-20/176 80-Б від 27.01.2021 року з матеріалами цивільної справи №127/12764/20.

Ухвалою суду від 18.02.2021 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити, пояснила, що вона працює на Вінницькій митниці, отримує заробітну плату в середньому 10 000 гривень на місяць. Наполягала на призначенні аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі, що наведено в позові, в такому ж розмірі стягуються аліменти на старшу дитину відповідача ОСОБА_8 , а саме ј частини всіх доходів.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Жовмір О.В. позов в частині встановлення батьківства визнав, в частині стягнення аліментів - визнав частково, вказав, що відповідач ОСОБА_3 отримує офіційну заробітну плату в розмірі 12-14 тисяч гривень на місяць, сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини від першого шлюбу ОСОБА_8 в розмірі ј частини всіх доходів щомісячно. Крім того, відповідач наразі перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого у нього є двоє малолітніх дітей 2019 та 2020 років народження. Вони та дружина перебувають на його утриманні та можливості сплачувати аліменти в розмірі, про який просить позивач, відповідач не має. Вважає, що аліменти в розмірі 1/12 частин від всіх видів доходу відповідача будуть достатніми для утримання та забезпечення всім необхідним дитини ОСОБА_5 .

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно доводів позовної заяви та не заперечується відповідачем в 2014-2015 роках ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мали тісні стосунки, проживали спільно без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 народилась донька ОСОБА_5 . Відповідно до свідоцтва про народження останньої, серії НОМЕР_1 , виданого 27.08.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьком дитини записаний ОСОБА_3 (актовий запис №3332) (а.с.3).

Реєстрація народження дитини була проведена на підставі ч.1 ст.135 СК України, відомості про батька були внесені за вказівкою матері.

Згідно ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

04.10.2020 року позивач після реєстрації шлюбу з ОСОБА_12 змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 04.10.2020 року (а.с.110).

Згідно п.1 ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Згідно з висновком експерта Вінницького НДЕКЦ МВС №СЕ-19/102-20/176 80-Б від 27.01.2021 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: ймовірність біологічного батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає 99,99999 % (а.с.84-101).

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача та на спростування висновку судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації на батьківство суду не надано.

Тобто біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 , 2015 року народження є перед судом доведеним.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України однією з підстав для визначення походження дитини від батька є рішення суду.

Суд встановив, що по справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують біологічне батьківство ОСОБА_3 щодо малолітньої ОСОБА_5 , 2015 року народження, тому в інтересах дитини позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін.

За положеннями ст.134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Що стосується вимог про стягнення аліментів, то суд зазначає наступне.

Як встановлено судом батьками малолітньої ОСОБА_5 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Позивач проживає разом з дитиною, відповідач коштів на утримання дитини позивачу не надає.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом встановлено невиконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дитини, а тому право позивача є порушеним, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів).

Крім того судом встановлено, що з відповідача здійснюється примусове стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини, на користь ОСОБА_13 (виконавчий лист №331/3375/17).

Окрім зазначеного, судом встановлено, що відповідач з 05.09.2019 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14 , від якого у них є малолітні діти ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки належних доказів зазначеної обставини суду не надано. З наданих представником суду доказів вбачається, що виконавчий лист №127/6873/17-ц про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_17 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 повернуто державним виконавцем стягувачу за її заявою для подальшого добровільного пред`явлення за місцем роботи відповідача, однак докази добровільної сплати відповідачем коштів в матеріалах справи відсутні.

З наданої представником відповідача декларації ОСОБА_3 за 2020 рік, яку перевірено судом на офіційному сайті Національної агенції запобігання корупції https://public.nazk.gov.ua/, вбачається, що відповідач офіційно працевлаштований в ГУНП у Вінницькій області, за 2020 рік отримав заробітну плату в розмірі 201 585 гривень та дохід від відчуження рухомого майна в сумі 75 000 гривень. З повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування ОСОБА_3 від 24.04.2021 року вбачається, що відповідач 14.04.2021 року придбав автомобіль AUDI А4, 2016 року випуску, що є коштовним автомобілем та що вказує на досить добрий матеріальний стан відповідача.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 матеріально забезпечений та має можливість сплачувати позивачу кошти на утримання дитини ОСОБА_5 .

Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання матеріальної допомоги та неможливості утримувати дитину на відповідному рівні суду не надав. Разом з тим суд враховує матеріальний стан відповідача та те, що на його утриманні перебуває ще троє неповнолітніх дітей. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі 1/5 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Суд звертає увагу позивача на те, що, незважаючи на рівність прав всіх дітей та обов`язку батьків щодо їх утримання, при ухваленні рішення суд враховує обставини, які виникли після ухвалення судових рішень про призначення аліментів на старших дітей відповідача, а саме одруження та народження ще двох дітей.

Разом із тим, суд вважає за доцільне, ухвалюючи рішення у даній справі, роз`яснити сторонам право звернення до суду в подальшому із позовом про зміну (збільшення, зменшення) розміру аліментів, у випадках, передбачених ст. 192 СК України.

Судом враховані всі встановлені та підтверджені доказами обставини, що мають бути враховані при винесенні рішення про стягнення аліментів, відповідно до вимог ст.182 СК України.

Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 16.06.2020 року.

У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 840,80 грн. за вимогу про встановлення батьківства, а на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. за вимогу про стягнення аліментів. Крім того на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені нею витрати на судову експертизу в сумі 7 614 гривень, витрати на комісію банку за переказ готівки без відкриття рахунку під час оплати за проведення молекулярно-генетичної експертизи в сумі 91,37 гривень, та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 гривень.

Керуючись ст.ст. 125,128,180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 81, 141-142, 258- 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису №3332, складеного 27.08.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши в графі батько: « ОСОБА_3 , громадянин України».

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволення решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , витрати на проведення молекулярно-генетичної експертизи в сумі 7 614 гривень та витрати на комісію банку за переказ готівки без відкриття рахунку під час оплати за проведення молекулярно-генетичної експертизи в сумі 91,37 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 гривень та 840,80 гривень судового збору за позовну вимогу про встановлення батьківства.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави 840,80 гривень судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники судового розгляду:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення виготовлено 06.05.2021 року.

Суддя: