Номер провадження: 22-ц/813/6138/21
Номер справи місцевого суду: 947/3174/20
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Громіка Р.Д., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року, постановленого під головуванням судді Куриленко О.М., повний текст судового рішення складений 28 жовтня 2020 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» про стягнення недонарахованої та невиплаченої частини заробітної плати, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (далі КП «МПРС») про стягнення недонарахованої та невиплаченої частини заробітної плати, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь 136 544, 16 грн. недонарахованої та невиплаченої частини заробітної платиза період грудень 2019 року по 21.04.2020 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у відповідності до п.2 Змін і доповнень №3 до Колективного договору між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим колективом на 2016 -2019 роки від 02.12.2019 було змінено коефіцієнти граничних меж посадового окладу начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС», що визначені у Додатку №3 до Колективного договору «Коефіцієнти граничних меж посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робочих КП «МПРС» і філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» за схемою» та встановлено межі коефіцієнтів 9,68-10,50 на рівні, що визначені для посад заступника директора, головного бухгалтера. Згідно п.5, сторони домовились, що п.2 Змін і доповнень №3 до Колективного договору набирає чинності з 01 грудня 2019 року.

Також зазначив, що його посадовий оклад, який становив 21 860,00 грн., з грудня 2019 року мав бути змінений на 39 190,00 грн. Але, всупереч п.2 Змін і доповнень №3 до Колективного договору, відповідачем не було змінено коефіцієнт при нарахуванні заробітної плати, починаючи з грудня 2019 року, та заробітну плату розраховано з посадового окладу 21 860,00 грн.

Крім того, наказом КП «МПРС» від 31.01.2019 №43-н «Про встановлення надбавки» за виконання особливо важливої роботи з питань підготовки, опрацювання, розгляду та коригування документації конкурсних торгів, встановлено надбавку за виконання особливо важливої роботи працівникам КП «МПРС» - членам Тендерного комітету (ТК) у період з 01 січня 2019 по 31 грудня 2019, та, зокрема начальнику філії «Чорноморська філія» КП «МПРС», члену ТК ОСОБА_1 у розмірі 50 % посадового окладу за фактично відпрацьований час. Але за грудень 2019 року йому, як члену Тендерного комітету КП «МПРС», який приймав участь у роботі ТК, визначена надбавка у розмірі 50 % посадового окладу за фактично відпрацьований час не була нарахована взагалі і відповідно не виплачена.

Таким чином вважає, що виходячи з розрахунку основаної та додаткової складових заробітної плати з посадового окладу 39 190,00 грн. (а не з 21 860,00 гри.) за період з грудня 2019 по 21.04.2020 років сума не донарахованої та невиплаченої частини заробітної плати становить 136 544,16 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що зміни і доповнення №3 від 02.12.2019 року до Колективного договору між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим колективом на 2016-2019 року є нікчемним, оскільки підписані неповноважною особою.

У відзиві на апеляційну скаргу, КП «МПРС» зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними, а висновки суду щодо встановлених обставин є вірними.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що наказом КП «МПРС» від 06.07.2016 № 177-к ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника філії «Чорноморська філія» КІІ «МПРС» з 07.07.2016 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у відповідності до п.2 Змін і доповнень №3 до Колективного договору між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим колективом на 2016-2019 роки від 02.12.2019 було змінено коефіцієнти граничних меж посадового окладу начальника філії «Чорноморська філія» КП «МІІРС», що визначені у Додатку №3 до Колективного договору «Коефіцієнти граничних меж посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робочих КП «МПРС» і філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» за схемою» та встановлено межі коефіцієнтів 9.68-10.50 на рівні, що визначені для посад заступника директора, головного бухгалтера. Згідно п.5. сторони домовились, що п.2 Змін і доповнень №3 до Колективного договору набирає чинності з 01 грудня 2019 року.

Таким чином, його посадовий оклад, який становив 21 860,00 грн., з грудня 2019 року мав бути змінений на 39 190,00 грн. Але згідно відомостей про нарахування заробітної плати начальнику філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» ОСОБА_1 , вбачається, що у грудні 2019 року змінений коефіцієнт при нарахуванні заробітної плати всупереч п. 2 Змін і доповнень № 3 до Колективного договору застосовано не було та заробітну плату було розраховано з посадового окладу 21 860,00 грн. Незважаючи на службову записку від 27.12.2019 за вих. №47/355-19.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 про стягнення недонарахованої та невиплаченої частини заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є безпідставними, недоведеними, необґрунтованими, а також, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалися заявленими позовними вимогами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

З роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у пунктах 7,8 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», вбачається, що відповідно до ст.97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено, - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з`ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. Слід також враховувати, що умови та розмір оплати праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 4 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Як визначено ч.1 ст.6 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст.96 КЗпП України, системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників.

Частиною 1 статті 15 Закону «Про оплату праці», ч.2 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Статтею 21 Закону України «Про оплату праці», визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до п. 6.13. Статуту КП «МПРС», право проведення колективних переговорів та укладення колективного договору від імені власника надається директору Підприємства, а від імені трудового колективу уповноваженому ним органу (комітету профспілкової організації).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про колективні договори та угоди», зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін і в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Відповідно до п.1.1 Колективного договору між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим колективом на 2016-2019 роки, затвердженого Протоколом профспілкової конференції професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби 22.07.2016 № 1, цей колективний договір укладено між казенним підприємством «Морська пошуково-рятувальна служба» в особі директора ОСОБА_2 , який діє на підставі Статуту КП «МПРС», з одного боку та Профспілкою працівників Морської пошуково-рятувальної служби в особі голови Профспілки Афанасенко А.С., який діє на підставі Статуту Профспілки та представляє інтереси трудового колективу КП «МПPC», з другого боку, що разом далі іменуються - «Сторони», на 2016 - 2019 роки.

Відповідно до п.1.2. Сторони визнають повноваження одна одної і зобов`язуються дотримуватися принципів соціального партнерства, законності, добровільності, паритетності представництва, рівноправності, обґрунтованості і реальності вимог, взаємних зобов`язань, взаємоповаги, обов`язковості розгляду кожною стороною звернень іншої сторони при проведенні колективних переговорів і вирішенні всіх питань, які є предметом колективного договору, відповідальності сторін за виконання домовленостей та прийнятих зобов`язань.

Згідно з п. 1.10. зміни та доповнення до Колдоговору вносяться в разі потреби за згодою Сторін, які оформлюються відповідними Угодами. Пропозиції однієї зі Сторін щодо внесення змін та доповнень до Колдоговору є обов`язковими для розгляду другою Стороною. Рішення щодо них приймаються у семиденний термін.

Зміни і доповнення до Колдоговору обумовлені змінами чинного законодавства. Генеральної і галузевої угод, і такі, що доцільні з погляду обох Сторін, зокрема щодо покращення діючих норм і положень Колдоговору, можуть здійснюватися спільним рішенням Сторонами, при необхідності-рішенням конференції (зборів) трудового колективу.

Судом встановлено, що зміни і доповнення №3 від 02.12.2019 до Колективного договору між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим колективом на 2016-2019 роки з боку адміністрації підписані виконуючою обов`язків директора КП «МПРС» ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог п.6.13 Статуту КП «МПРС». п.1.1. п.1.2 та п. 1.10 Колдоговору, повноваження щодо прийняття та підписання змін та доповнень до Колективного договору від адміністрації має лише директор Підприємства, як Сторона Колдоговору.

Зазначене також підтверджується листом Уповноваженого органу управління - Державної служби морського та річкового транспорту України на адресу КП «МПРС» № 5474/04/15-19 від 19.11.2019 року.

Також відповідно 1.11. Колдоговору, після підписання Колдоговору Сторонами представник Профспілки надає його на повідомну реєстрацію до уповноваженого місцевого органу державної влади в двох примірниках та одній копії.

Судом обґрунтовано взято до уваги, що зміни і доповнення №3 від 02.12.2019 року до Колективною договору між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим колективом па 2016-2019 роки представником Профспілки (голова профспілки станом на 02.12.2019 року - ОСОБА_4 ) не було надано на реєстрацію до уповноваженого місцевого органу державної влади.

Крім цього, так звані Зміни і доповнення №3 від 02.12.2019 до Колективного договору між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим колективом на 2016-2019 роки з боку Профспілки підписані головою Профспілки ОСОБА_4 , який був обраний на позачерговій конференції Профспілки 27.11.2019 року згідно протоколу від 27.11.2019 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.03.2020 року по справі № 947/30544/19, визнано протокол професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби від 27.11.2019 року протиправним, а також визнано позачергову профспілкову конференцію професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби від 27.11.2019 року, як таку, що скликана з порушенням.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що Зміни і доповнення №3 від 02.12.2019 року до Колективного договору між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим колективом на 2016-2019 роки є нікчемними, оскільки підписані не повноважною особою з боку адміністрації.

Судом встановлено, що між Сторонами Колдоговору вже існують укладені Зміни і доповнення за №3 від 01.08.2018 року та підписані з боку адміністрації директором Підприємства ОСОБА_2 , тобто Стороною за Колдоговором.

Крім того, листом від 07.04.2020 року №48/16-20 Голова профспілки ОСОБА_5 повідомила директора КП «МПРС» ОСОБА_2 про те, що в наявності у профспілки працівників пошуково-рятувальної служби є Колективний договір між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим колективом на 2016-2019 роки, Зміни і доповнення №1 від 03.01.2017 року, Зміни і доповнення №2 від 18.10.2017 року, Зміни і доповнення №3 від 01.08.2018 року до Колективного договору між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим колективом на 2016-2019 роки. Зміни і доповнення №3 від 02.12.2019 року у Профспілки працівників пошуково-рятувальної служби відсутні.

На підставі викладеного, зважаючи на вказаний лист, відсутність оригіналу зазначених Змін і доповнень під №3 та заперечення їх оригінальності представниками відповідача, суд прийшов до вірного висновку про безпідставність позовних вимог у цій частині.

Наказом КП «МПРС» від 13.02.2019 було затверджено Положення про філію «Чорноморська філія» КП «МПРС» у новій редакції.

Відповідно до п. 3.2. Положення про філію, при здійсненні своєї діяльності Філія виконує функції, визначені цим Положенням га статутом Підприємства, керується Конституцією та законами України, актами Президента України. Кабінету Міністрів України, наказами Уповноваженого органу управління, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади: наказами, розпорядженнями та іншими актами Директора Підприємства; наказами, розпорядженнями та іншими актами начальника Філії.

Згідно з п.4.6 Положення про філію Філія зобов`язана, у порядку, встановленому законодавством України, та у межах повноважень, передбачених цим Положенням та розпорядчими документами Підприємства своєчасно та в повному обсязі здійснювати виплату працівникам заробітної плати та інших виплат; забезпечити працівникам безпечні умови праці та дотримання умов укладеного Колективного договору.

Відповідно до п. 5.7 Положення начальник Філії за погодженням з Директором Підприємства встановлює чисельність працівників та затверджує штатний розпис. Організаційна структура Філії та штатний розпис в частині керівного складу затверджується начальником Філії за погодженням з Директором Підприємства.

Згідно з п.5.9 Положення про філію Начальник Філії у межах повноважень, визначених законодавством України, статутом Підприємства, цим Положенням, розпорядчими документами Підприємства та довіреністю, наданою Директором Підприємства відповідно до положень Колективного договору, розпорядчих документів Підприємства та внутрішніх актів Філії про оплату праці, а також в межах фонду оплати праці відповідно до затвердженого Підприємством фінансового плану Філії встановлює працівникам Філії конкретні розміри тарифних ставок і посадових окладів, надбавок, доплат; забезпечує додержання законодавства України про працю.

Таким чином, враховуючи вищевикладені вимоги Положення про філію Начальник Філії ОСОБА_1 мав за погодженням з Директором Підприємства затвердити зміни до штатного розпису філії про збільшення посадового окладу, що ним зроблено не було. Крім цього, саме ОСОБА_1 , як начальник філії забезпечує додержання законодавства України про працю, а отже забезпечує в установлені строки та на в належному обсязі нарахування та виплату заробітної плати та інших належних виплат працівникам філії, яким, в тому числі, є і він сам.

Щодо службової записки ОСОБА_1 від 27.12.2019 за вих.№47/355-19 на адресу т.в.о. директора КП «МПРС» ОСОБА_6 судом вірно зазначено, що згідно тексту зазначеної службової записки ОСОБА_1 звернувся до т.в.о. директора КП «МПРС» ОСОБА_6 з проханням надати дозвіл на зміну коефіцієнта граничних меж його посадового окладу згідно п. 2 Зміни і доповнення № 3 до колективного договору між адміністрацією казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» і трудовим колективом на 2016-2019 роки.

Судом вірно зазначено, що Зміни і доповнення №3 були підписані Сторонами Колдоговору 01.08.2018 року, однак в зазначених змінах відсутній п.2. При цьому, Змінами і доповненнями №3 внесені зміни до Колдоговору та викладено Додаток №3 в новій редакції, згідно якої коефіцієнт граничних меж посадового окладу Начальника філії становить 8,60-9,50.

Крім того, службова записка ОСОБА_1 адресована до т.в.о. директора КП «МПРС» ОСОБА_6 , в якого відповідно до Статуту КП «МПРС» відсутні повноваження щодо здійснення дій, зазначених у службовій записці.

Також на службову записку ОСОБА_1 від 27.12.2019 року за вих.№47/355-19 було накладено резолюцію т.в.о. директора КП «МПРС» ОСОБА_6 та скеровано її до начальника відділу управління персоналом ОСОБА_5 , яка надала відповідь службовою запискою, що у Змінах і доповненнях №3 до Колективного договору між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим колективом на 2016 -2019 роки взагалі відсутній п.2 та повідомила, що Змінами і доповненнями № 3 до Колективного договору між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим колективом на 2016-2019 роки внесені зміни до Колдоговору та викладено Додаток № 3 до Колдоговору в новій редакції, згідно якої коефіцієнт граничних меж посадового окладу Начальника філії становить 8,60-9,50. Посадовий оклад начальника філії «Чорноморська філія» встановлений в штатному розписі згідно коефіцієнту в межах максимальної граничної норми.

Крім цього, службовою запискою начальника відділу правового забезпечення КП «МПРС» вих. № 61/16-2 від 06.03.2020 на адресу головного бухгалтера філії було здійснено запит про надання інформації щодо наявності змін у штатному розписі філії стосовно посадового окладу начальника філії з 01 грудня 2019 року по 06.03.2020 року.

У відповідь на вказану службову записку, головний бухгалтер філії службовою запискою вих. № 47/62-20 від 06.03.2020 року повідомила, що останні зміни штатного розпису філії відбулись у січні 2019 року. Розрахунок заробітної плати начальника філії з грудня 2019 року по лютий 2020 року проводився на підставі окладу, який був зазначений у змінах січня 2019 року.

Висновки суду про те, що посилання позивача про незастосування зміненого коефіцієнту та незастосування УМОВ Колективного договору є безпідставними та необґрунтованими відповідають обставинам справи.

Також відповідно до п. 9 Додатку 7 до Колдоговору, надбавка встановлюється та нараховується у відсотках на місячну тарифну ставку (посадовий оклад) за фактично відпрацьований час у календарному місяці, включаючи час оплачуваних відпусток, тимчасової непрацездатності, а також час, протягом якого за працівником відповідно до чинного законодавства зберігається повністю або частково заробітна плата.

Відповідач зазначає, що нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2019 року, січень 2020 року відбувалась за посадовим окладом згідно діючого штатного розпису філії, а відтак і надбавка за вислугу років у розмірі 20% від посадового окладу у відповідності до п.2 Додатку № 7 до Колективного договору та заохочення до ювілейних дат народження у грудні 2019 у розмірі 100% посадового окладу згідно з п.2 Додатку №9 до Колективного договору було нарахована та виплачено відповідно до вимог зазначених документів та розміру діючого на момент нарахування та виплати посадового окладу ОСОБА_1 .

Також відповідають вимогам закону висновки суду про те, що з боку КП «МПРС» відсутні порушення щодо порядку, строків та обсягу нарахування та виплати заробітної плати та інших належних виплат начальнику філії ОСОБА_1 у грудні 2019 року та січні 2020 року.

Крім того, наказом КП «МПPC» від 28.12.2019 № 882-н «Про внесення змін до наказу від 31.01.2019 № 43-н «Про встановлення надбавки» були внесені зміни до наказу КП «МПРС» від 31.01.2019 № 43-н «Про встановлення надбавки», згідно якого абзац перший викладено в такій редакції: «За виконання особливо важливої роботи з питань підготовки, опрацювання, розгляду та коригування документації конкурсних торгів, встановлено надбавку за виконання особливо важливої роботи працівникам КП «МПРС» - членам Тендерного комітету (ТК) у період з 01 січня 2019 по 31 листопада 2019».

У зв`язку з викладеним, судом вірно зазначено про відсутність підстав для нарахування та виплати члену Тендерного комітету ОСОБА_1 за участь у роботі ТК у розмірі 50 % посадового окладу за грудень 2019 року.

Також судом вірно зазначено, що наказом КП «МПPC» від 21.04.2020 № 221-к ОСОБА_1 , начальника філії «Чорноморська філія» казенного підприємства «морська пошуково-рятувальна служба», звільнено із займаної посади 21 квітня 2020 року, у зв`язку з ліквідацією філії, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з положеннями частин другої та третьої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Водночас, частиною другою цієї статті передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно із ч.1ст.1 Закону України «Про оплату праці» та ст. 94 КЗпП заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, за яку трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

До структури заробітної плати, визначеної уст. 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (ч.3ст.2 Закону України «Про оплату праці»).

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

На підставі з`ясованих обставин справи, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 за безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що зміни і доповнення №3 від 02.12.2019 року до Колективного договору між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим колективом на 2016-2019 року є нікчемними, оскільки підписані неповноважною особою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом при прийнятті рішення були з`ясовані та встановлені всі фактичні обставини справи, проте доказів на підтвердження доводів позову, а також апеляційної скарги від ОСОБА_1 до суду надано не було.

Крім того, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає апелянт.

За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 11 травня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ О.М. Таварткіладзе