Провадження № 2/756/2234/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року суддя Оболонського районного суду міста Києва Яценко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК», третя особа: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 в листопаді 2019 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до Акціонерного товариства «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК, третя особа Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову вказує, що 23.02.2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві Бучком Віталієм Васильовичем, було відкрито виконавче провадження №50253339 згідно виконавчого листа №2/756/2325/14 виданого Оболонським районним судом міста Києві 10.02.2016 року. Боржником за даним ВП виступав - Серебряков Сергій Ігорович.

В рамках ВП №50253339, державним виконавцем, 21.03.2016 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та внесені відповідні записи в Єдиний державний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Того ж дня, держаним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника на користь держави у розмірі 92 395,97 грн.

20.02.2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Окрім формального винесення постанов про арешт майна та коштів боржника, жодних дій державним виконавцем не вчинялось. А, 30.06.2017 року державним виконавцем взагалі було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Станом на момент звернення до суду, виконавче провадження № 50253339 не закрите, арешти з рахунків та майна боржника не зняті.

Згодом, приватним виконавцем виконавчого окружу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем було відкрито виконавче провадження №60122765 з примусового виконання виконавчого листа №2/756/2325/14, виданого Оболонським районним судом міста Києва від 10.02.2016 року.

За ВП №60122765 з ОСОБА_1 було примусово стягнуто: Борг 923 959,74 грн., Основну винагороду приватного виконавця у сумі 92 395,97 грн., витрати виконавчого провадження у розмірі 4483,47.

15.10.2020 року виконавче провадження №60122765 було закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Фактично, рішення суду було виконано у повному обсязі, та Позивач - ОСОБА_1 повністю виконав свої зобов`язання перед стягувачем та приватним і державними виконавцями.

26.10.2020 року позивач звернувся до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції у м.Києві із заявою №48571 щодо зняття арешту з майна та коштів боржника та закриття виконавчого провадження.

У відповідь на вищезазначену заяву, 05.11.2020 року Позивач отримав відповідь №134468 від начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції у м. Києві, де зазначалось, що згідно даних АСВП відсутня інформація щодо виконання ОСОБА_1 постанови №50253339 від 21.03.2016 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 92 395,97 грн.

Звертає увагу суду на те, що державний виконавець не вчиняв дії з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом 2/756/2325/14, виданим Оболонським районним судом міста Києва від 10.02.2016 року, а тому у нього не було підстав для стягнення з боржника виконавчого збору, визначеного у спірній постанові.

Також, Позивача було повідомлено, що відповідно до ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», є чіткий перелік підстав для зняття арешту з майна боржника. У разі інших випадків арешт може бути знятий за рішенням суду.

Тим самим, Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції у м. Києві в особі начальника - Дмитра Слободчика, фактично відмовив у знятті арештів з майна та коштів колишнього боржника - ОСОБА_1 та закритті ВП№50253339. Наявність арештів, накладених згідно постанов державного виконавця за ВП №50253339, обмежують права ОСОБА_1 вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном, адже останній позбавлений права продажу наявного нерухомого йому майна, а арешти, накладені на рахунки боржника, перешкоджають використовувати свої банківські рахунки та кошти, наявні на них.

Саме ці обставини і слугували мотивом із звернення до суду для захистом своїх порушених прав та інтересів та просить суд зняти арешт з майна ОСОБА_1 , який накладено постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві, Бучко В.В. від 21.03.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим листом № 2/756/2325/14 виданим Оболонським районним судом міста Києва 10.02.2016 року. Зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , який накладено постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві Чорним В.В. від 20.02.2017 року про арешт коштів боржника за виконавчим листом № 2/756/2325/14 виданим Оболонським районним судом м.Києва 10.02.2016 року.

Ухвалою від 27.11.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

04.01.2020 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

19.02.2021 року від Акціонерного товариства «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» надійшов відзив на позов. В своєму відзиві банк вказує, що не порушував прав ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на майно позивача й не може зняти арешт накладений іншою особою - органом державної виконавчої служби, а тому не є належним відповідачем у даній справі. Правові висновки Верховного Суду (на які посилався позивач) з приводу неможливості розгляду спору на дії державного виконавця у адміністративному судочинстві не містять можливості подання позову до неналежного відповідача за правилами цивільного судочинства. Просили суд в задоволенні позову відмовити.

Третя особа своїх пояснень на позов не надала.

Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку.

23.02.2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві Бучком В. В., було відкрито виконавче провадження №50253339 згідно виконавчого листа №2/756/2325/14 виданого Оболонським районним судом міста Києві 10.02.2016 року. Боржником за даним ВП виступав - Серебряков Сергій Ігорович.

В рамках ВП №50253339, державним виконавцем, 21.03.2016 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження та внесені відповідні записи в Єдиний державний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Того ж дня, держаним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчогозбору з боржника на користь держави у розмірі 92 395,97 грн.

20.02.2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Як зазначив позивач, окрім винесення постанов про арешт майна та коштів боржника, жодних дій державним виконавцем не вчинялось, а 30.06.2017 року державним виконавцем взагалі було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Станом на момент звернення до суду, виконавче провадження № 50253339 не закрите, арешти з рахунків та майна боржника не зняті.

Згодом, приватним виконавцем виконавчого окружу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем було відкрито виконавче провадження №60122765 з примусового виконання виконавчого листа №2/756/2325/14, виданого Оболонським районним судом міста Києва від 10.02.2016 року.

За ВП №60122765 з ОСОБА_1 було примусово стягнуто: Борг 923 959,74 грн., Основну винагороду приватного виконавця у сумі 92 395,97 грн., витрати виконавчого провадження у розмірі 4483,47.

15.10.2020 року виконавче провадження №60122765 було закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Фактично, рішення суду було виконано у повному обсязі, та позивач - ОСОБА_1 повністю виконав свої зобов`язання перед стягувачем та приватним і державними виконавцями.

26.10.2020 року позивач звернувся до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції у м. Києві із заявою №48571 щодо зняття арешту з майна та коштів боржника та закриття виконавчого провадження.

У відповідь на вищезазначену заяву, 05.11.2020 року Позивач отримав відповідь №134468 від начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції у м. Києві, де зазначалось, що згідно даних АСВП відсутня інформація щодо виконання ОСОБА_1 постанови №50253339 від 21.03.2016 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 92 395,97 грн.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

На спірні правовідносини поширюється саме Закон № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За змістом пункту 7 частини 2 статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно з частиною 2 статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що стягується на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем в розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справах №921/16/14-г/15 (провадження № 1293гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 3 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19).

У той же час, рішення державного виконавця щодо виконання судового рішення, в тому числі й постанови про арешт майна боржника, можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно зі ст.477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ч. 3 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Враховуючи, що під час судового засідання установлено, що позов пред`явлено до АТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК», а не до особи, в інтересах якої було накладено арешт, тобто до неналежного відповідача, клопотання про залучення належного відповідача від ОСОБА_1 не надходило, а також враховуючи відсутність у суду відповідно до ст.51 ЦПК України процесуальних повноважень на самостійну заміну неналежного відповідача належним, суд дійшов висновку про відмову в позові.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що слід відмовити позивачу у задоволенні позову до АТ «Кредит Європа Банк» про зняття арешту з майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4-5, 12-13, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» (м.Київ, вул. Мечникова, 2), третя особа: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) ( м.Київ, вул. Тимошенка, 2-Д) про зняття арешту з майна - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя