Справа № 523/2295/21
Провадження №2/523/2683/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2021 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря Сирф Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси, в порядку спрощеного позовного провадження, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

09.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики 15.06.2019.

В обґрунтування позовної заяви, позивач зазначає, що 15.06.2019 між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 26500,00грн, які останній зобов`язався повернути до 22.07.2019 зі сплатою 10% за користування грошима.

До теперішнього часу відповідач свої зобов`язання не виконав, позичені кошти позивачу не повернув, у зв`язку з чим останній просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 32 018, 67 грн., з яких: 26 500, 00 гривень - основна сума боргу, 1 601, 03 гривні - індекс інфляції, 1267, 00 гривні - 10 відсотків плати за користування грошовими коштами, 2 650,00 гривень - 3% річних.

В судовому засіданні ОСОБА_1 уточнив свою позовну заяву, зазначивши, що він в ній допустив помилку, а саме вказав неправильно суму 1267, 00 гривні як 10 відсотків плати за користування грошовими коштами, а суму 2 650,00 гривень як 3% річних, тоді як ці суми слід поміняти місцями. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 32 018, 67 грн., з яких: 26 500, 00 гривень - основна сума боргу, 1 601, 03 гривні - індекс інфляції, 2 650,00 гривень - 10 відсотків плати за користування грошовими коштами, 1267, 00 гривні - 3% річних.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнений ОСОБА_1 позов визнав у повному обсязі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Суд установив, що 15.06.2019р між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П. та зареєстрований в реєстрі за №1473. Згідно цього договору ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 26500,00грн, які останній зобов`язався повернути до 22.07.2019 зі сплатою 10% за користування грошима.

В обумовлений сторонами в договорі строк, ОСОБА_2 позичені грошові кошти не повернув, прийняті на себе зобов`язання не виконав.

Ці обставини визнаються сторонами.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Правовідносини сторін виникли з зобов`язального права та регулюються главою 71, розділом ІІІ, Книгою п`ятою Цивільного кодексу України, зокрема статтею 1046 ЦК України, згідно змісту якої за договором позики, одна сторона(позикодавець)передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

В силу статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

З боку відповідача суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми боргу.

Причини невиконання зазначеного грошового зобов`язання та цільове використання позичених грошових коштів правового значення для розгляду справи по суті не мають.

Отже, враховуючи, що одностороння відмова ОСОБА_2 від повного виконання зобов`язання, яке виникло у нього за договором позики є недопустимою, суд дійшов висновку, що з останнього підлягають стягненню сума позики в розмірі 26500,00грн та 10 відсотків плати за користування грошовими коштами в розмірі 2650,00грн.

Крім того, статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у цій справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 1267, 00грн та індекс інфляції в розмірі 1601,03грн за період з 22.07.2019 по 22.02.2021.

На підставі викладених вище обставин, враховуючи визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , суд доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача заборгованості за згаданим договором позики в розмірі 32 018, 67 грн., з яких: 26 500, 00 гривень - основна сума боргу, 1 601, 03 гривні - індекс інфляції, 2 650, 00 гривень - 10 відсотків плати за користування грошовими коштами, 1267, 00 гривні - 3% річних.

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, ураховуючи, що позов задоволено повністю, судовий збір в розмірі 908грн покладається на відповідача та підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Керуючись статтями 525,533,549,625,1046,1048,1050 ЦК України, статтями 12,13,76,82,141,206,259,263-265,268, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 15.06.2019 року в розмірі 32 018, 67грн, з яких: 26 500,00грн - основна сума боргу, 1 601,03грн - індекс інфляції, 2 650,00 грн - 10 відсотків плати за користування грошовими коштами, 1 267,00грн - 3% річних, а також судовий збір в розмірі 908грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 12.04.2021.

Суддя: