Провадження № 2/760/5529/21
В справі № 760/1323/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області, третя особа: Інспектор управління патрульної поліції в м. Києві Іванов Володимир Володимирович про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача - Департаменту патрульної поліції на його користь 24 984, 00 гр. в відшкодування завданої шкоди шляхом безспірного списання коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області, з яких:

- 22 270, 00 гр. моральної шкоди, заподіяної внаслідок дій службової особи Департаменту патрульної поліції;

- 2 000, 00 гр. матеріальної шкоди в вигляді реальних збитків;

- 714, 00 гр. матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди.

Посилається в позові на те, що 08 листопада 2019 року він рухався на власному транспортному засобі Кіа Sportage, дорожній номерний знак НОМЕР_1 , в м. Києві по проспекту Валерія Лобановського від Севастопольської площі в напрямку вулиці Похилої по дорозі з трьома смугами руху, де крайня права смуга є смугою для маршрутних транспортних засобів.

Він здійснював рух у середній смузі.

При перестроюванні у крайню праву смугу та перетинанні переривчастої лінії, що відокремлює смугу для маршрутних транспортних засобів, для повороту праворуч на вулицю Похилу, був зупинений Інспектором Управління патрульної поліції Івановим В.В., який повідомив, що він, нібито, здійснив виїзд на смугу для маршрутних транспортних засобів, чим порушив Правила дорожнього руху і вчинив адміністративне правопорушення.

Після цього ним була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510, 00 гр. Постанова складена у вигляді стрічки, яка роздрукована за допомогою спеціального технічного пристрою. Оригінал постанови знаходиться у третьої особи, йому вручений другий примірник у вигляді чека.

Не погоджуючись із винесеною постановою він звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАК №1721880 від 08 листопада 2019 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року скасовано, тобто визнано незаконною, постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1721880 від 08 листопада 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності. Справа про адміністративне правопорушення відповідно до рішення суду була закрита.

Не погодившись з рішенням суду третьою особою було подано апеляційну скаргу.

09 червня 2020 року Шостий апеляційний адміністративний суд залишив рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року в справі без змін.

Вважає, що внаслідок вчинення незаконних дій Інспектором Івановим В.В. йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у його життя, а саме: щоденні думки та спогади про психічно неприємну подію, страх можливого її повторення, негативні переживання, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту під час перебування за кермом автомобіля, невпевненість у власних діях, відраза та крайня недовіра до органів поліції та її працівників.

Зважаючи на це, оцінює розмір моральної шкоди у десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року, що в грошовому еквіваленті дорівнює 22 270, 00 гр.

Крім того, з метою захисту своїх прав при оскарженні постанови в справі про адміністративне правопорушення він змушений був звернутися за правовою допомогою до адвоката Омеляна І.В. , уклавши з ним договір про надання правничої (правової) допомоги № 17/11-19-БА від 17 листопада 2019 року.

Відповідно до п. 5.1 договору розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги у справі становить 4 000, 00 гр. , які ним були сплачені адвокату авансом в повному обсязі у день укладення договору, тобто 17 листопада 2019 року, що засвідчує квитанція до прибуткового ордеру № 17/11-19-БА від 17 листопада 2019 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року витрати на професійну правничу допомогу були відшкодовані за рахунок відповідача лише в частці 50 %, а саме в розмірі 2 000, 00 гр. Інша частина витрат, що є його реальними збитками, залишилася не компенсованою.

08 листопада 2019 року він повертався після обідньої перерви на своє робоче місце, однак незаконно був зупинений працівниками патрульної поліції. Замість того, щоб займатися господарською діяльністю та отримувати дохід, був змушений надавати пояснення з приводу своєї поведінки та чекати на отримання постанови про накладення адміністративного стягнення протягом години.

Вважає, що через неправомірні дії працівників патрульної поліції, які незаконно притягнули його до адміністративної відповідальності, не мав змоги в свій робочий час працювати, а тому поніс збитки у вигляді упущеної вигоди.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за весь 2019 рік, поданої до Головного управління ДПС у Черкаській області, що підтверджується квитанцією № 2, реєстраційний номер 1558363, отримав у 2019 році дохід в розмірі 1 058 136,11 гр.

Зазначає, що його дохід за одну годину становить 714, 00 гр.

Завдану йому моральну та матеріальну шкоду незаконними діями працівників патрульної поліції оцінює в 24 984, 00 гр. та просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 27 січня 2021 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам та третій особі копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив та пояснення на позов.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, представник відповідача Головного Державної казначейської служби Українив Київській області отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 03 березня 2021 року.

Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції та представник третьої особи отримали копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 15 лютого 2021 року.

/ а. с. 44 - 46 /

Відповідачам був наданий строк для надання відзиву, третій особі для надання пояснень щодо позову.

09 березня 2021 року представник відповідача - Департаменту патрульної поліції подала до суду відзив, у якому проти позову заперечує.

Зазначає, що 08 листопада 2019 року біля 12 год 25 хв. екіпажем Рубін-1209 було виявлено порушення Правил дорожнього руху на просп. В. Лобановського автомобілем «Кіа Sportage», номерний знак НОМЕР_1 , який здійснив рух смугою громадського транспорту.

Водія транспортного засобу було зупинено згідно ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та винесено постанову серії ЕАК № 1721880 від 08 листопада 2019 року за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Постанова була предметом оскарження та була скасована рішенням Солом`янського районного суду від 23 квітня 2020 року, провадження по справі було закрито та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача 2 000, 00 гр. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням суду дії Інспектора не визнавалися протиправними чи незаконними, Інспектор діяв відповідно до норм чинного законодавства, а постанова була скасована в зв`язку з недостатністю доказів.

Вважає, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року являється достатньою компенсацією позивачу, проте не є належним і допустимим доказом завдання йому моральної шкоди.

Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, а факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Звертаючись до необхідних підстав відшкодування шкоди, вважає, що жоден із цих складових не має місця в обґрунтуванні позову, адже дії відповідачів не були визнані протиправними рішенням суду, а шкода, що впливає на вирішення питання про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, позивачем не доведена.

Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні позову.

30 березня 2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області, в якому останній просить у позові відмовити.

Зазначає, що жодних прав та інтересів позивача управлінням порушено не було, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдав.

Солом`янський районний суд м. Києва у своєму рішенні від 23 квітня 2020 року визначив, що стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції розмірі 2 000,00 гр. на користь позивача цілком достатньо для компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Дане рішення залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювана шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана та вину.

Вважає, що в обгрунтуваннях та доводах позивача не доведено факту заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, а тому просить у позові відмовити.

17 березня 2021 року позивач подав до суду відповідь на відзив відповідача - Департаменту патрульної поліції.

Вважає, що інспектором поліції були вчинені протиправні дії та винесена протиправна постанова про накладення адміністративного стягнення, а він був незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності саме за правомірну поведінку, саме внаслідок цього йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у його життя, а тому є підстави для задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до ч.2 цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, при застосуванні ст.ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше: невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге: факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року скасовано постанову в справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії ЕАК № 1721880 від 08 листопада 2019 року, а провадження в адміністративній справі закрито.

Стягнуто з рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача 2 000. 00 гр. витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року залишено без змін.

/ а.с. 11 - 19 /

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 19, ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунком 4 ч.1 ст.2 закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ст.4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18 / провадження № 61-14401св19/, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при застосуванні ст.ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Будь-яких доказів вини відповідача у завданні йому моральної шкоди позивач не надав.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, накладеного поліцейським, оскільки скористався наданим законом правом на оскарження постанови, яка була скасована судом.

Тобто, позивач реалізував передбачене КУпАП та Кодексом адміністративного судочинства України право на оскарження процесуальних рішень уповноваженої посадової особи.

Суд вважає, що сам факт скасування судом постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття судом справи про адміністративне правопорушення не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності інспектора Управління патрульної поліції у розумінні вимог ст. 1176 ЦК України, а тому не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що його діями, як посадової особи, йому була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачами.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/268/18 / провадження № 61-14401 св19/.

Крім того, звертаючись до суду, позивач просить відшкодувати йому 2 000. 00 гр. матеріальної шкоди, якою є частина витрат на правничу допомогу в справі про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, яка не була стягнута судом, та 714, 00 гр. упущеної вигоди - його годинного доходу, як фізичної особи-підприємця.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

-втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

-доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивач зазначає, що він є фізичною-особою підприємцем та, виходячи з отриманого доходу за 2019 рік, за одну годину своєї підприємницької діяльності отримує кошти у розмірі 714, 00 гр.

/ а.с. 24 - 28 /

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тобто, правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Способи захисту цивільних прав визначено ч.2 ст.16 ЦК України.

З точки зору закону для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме:наявність протиправної поведінки;факт понесення збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Як зазначено вище, позивач при зверненні до суду збитками вважає матеріальної витрати, понесені на оплату вартості правової допомоги при розгляді судом спору про оскаржена постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, в частині, не стягнутій рішенням суду.

Тобто, позивач при зверненні до суду ототожнює поняття збитків з витратами на оплату правової допомоги.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах Великої Палати від 14 квітня 2020 року в справі № 925/1196/18, від 21 листопада 2018 року в справі № 462/6473/16-ц, від 18 грудня 2019 року в справі № 688/2479/16-ц, від 29 травня 2019 року в справі № 489/5045/18, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді.

Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Виходячи з цього суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в цій частині.

Щодо упущеної вигоди суд виходить з наступного.

З точки зору закону пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

У разі упущеної вигоди мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. Незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання відповідних доходів.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Окрім цього, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів.

Тобто, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановах 11 квітня 2018 року у справі № 921/377/14-г/7 та 03 серпня 2018 року у справі № 923/700/ 17.

Враховуючи викладене вище, приведені позивачам обґрунтування упущеної вигоди, суд вважає, що підстави для задоволення вимог позивача і в цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст.22, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст.2, 4, 10, 12-13, 76-82, 89, 133, 134, 137, 141, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області, третя особа: Інспектор управління патрульної поліції в м. Києві Іванов Володимир Володимирович про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва