Справа № 296/2542/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" квітня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Туровської К.Б.,

розглянуши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира 26.03.2018 надійшла вказана позовна заява, де представник позивача просить витребувати на користь ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову представник зазначив, що його довіритель є одноособовим власником зазначеного будинку відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.07.1987 та від 06.12.2010, де зареєстрований і фактично проживає до цього часу.

17.03.2012 між особою, яка зазначена як ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу спірного будинку, що зареєстрований в реєстрі за №562. Продавцем за указаним договором вказано ОСОБА_1 , проте, як зазначено у позовній заяві, позивач не продавав свій будинок, не підписував договір купівлі-продажу та взагалі не був присутній у нотаріуса. З моменту укладення договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна ні позивач, ні його донька з малолітніми дітьми з будинку нікуди не виселялися і продовжують проживати у ньому.

В подальшому, 13.06.2012 будинок позивача був передарований громадянину ОСОБА_4 за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського МНО Катюхою О.В. та зареєстрованим в реєстрі за №2308 і після чого, 21.06.2012 проданий відповідачу ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, зареєстрованим в реєстрі за №6819.

Рішенням Корольовського райсуду м. Житомира від 19.10.2016, що ухвалене в справі №296/2915/12-ц, яким позов прокурора було задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 від 17.03.2012, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського МНО Рогальською Р.І., зареєстрований в реєстрі за №562. Вказане судове рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 01.02.2017 та ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017.

Правовою підставою позову є ст.388 ЦК України, оскільки, договір купівлі-продажу будинку від 17.03.2012 позивач не укладав, волевиявлення на відчуження будинку не здійснював, у зв`язку з чим, спірне нерухоме майно підлягає витребуванню на його користь з чужого незаконного володіння.

Ухвалою судді від 04.04.2018 позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (т.1 а.с.56).

Ухвалою суду від 11.12.2018 у справі було призначено почеркознавчу експертизу (т.1 а.с.114), за результами проведення якої надано висновок судового експерта Житомирського НДЕКЦ №6/3-257 від 21.07.2020 (т.1 а.с.239-243).

У судове засідання сторони не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності і позивача, в якій просить позов задовольнити (т.2 а.с.9).

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є одноособовим власником житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.07.1987 та від 06.12.2010. Позивач зареєстрований у вказаному будинку, що підтверджується відміткою у його паспорті та будинковій книзі, фактично проживає у ньому до цього часу і нікуди не виселявся (т.1 а.с.9-18).

17.03.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського МНО Рогальською Р. І., зареєстрований в реєстрі за №562.

В подальшому, 13.06.2012 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір дарування спірного житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського МНО Катюхою О.В. і зареєстрований в реєстрі за №2308.

21.06.2012 між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського МНО Сєтаком В.Я. і зареєстрований в реєстрі за №6819.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19.10.2016 у цивільній справі №296/2915/12-ц було визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 17.03.2012, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського МНО Рогальською Р.І., зареєстрований в реєстрі за №562. Вказане рішення суду залишене без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 01.02.2017 та ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017 (т.1 а.с.32-38).

Позов у справі №296/2915/12-ц був пред`явлений з підстав порушення прав малолітніх дітей при відчуженні будинку, а отже обставини підписання або не підписання договору купівлі-продажу від 17.03.2012 ОСОБА_1 судами не встановлювались. Судами було встановлено, що в момент продажу будинку 17.03.2012, його дарування 13.06.2012 ОСОБА_1 та його донька з малолітніми дітьми фактично проживали у будинку, нікуди не виселялися та не мали наміру виселятися. Отже, встановлені обставини незаконності укладення договору купівлі-продажу будинку від 17.03.2012 і як наслідок, даний договір був визнаний недійсним з підстав порушення прав малолітніх дітей.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За викладених обставин, суд не ставить під сумнів недійсність договору купівлі-продажу будинку від 17.03.2021 і дана обставина не підлягає повторного встановлення та доведення у цій справі в силу припису ч.4 ст.82 ЦПК України.

Як вбачається з висновку експерта №6/3-257 від 21.07.2020, підпис від імені ОСОБА_1 у графі продавець договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_3 від 17.03.2012, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського МНО Рогальською Р.І. та зареєстрований у реєстрі за №562, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідач доказів на спростування позову та висновку експерта не надав суду.

Відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

З урахуванням наведеного та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що житловий будинок АДРЕСА_1 вибув з володіння позивача не з його волі, оскільки ОСОБА_1 не підписував договір купівлі-продажу будинку від 17.03.2012 і не виявляв наміру та не реалізовував свою волю на його продаж. У зв`язку з чим, має право на витребування свого майна з чужого незаконного володіння, оскільки воно вибуло з володіння не з його волі шляхом підроблення підпису іншою особою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц вказала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Відповідно до правового висновку, постанова Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.05.2019 у справі №522/7636/14-ц, однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, власник з дотриманням вимог ст.387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Оскільки, ОСОБА_1 на момент пред`явлення позову не був титульним власником житлового будинку, то дане нерухоме майно не перебувало у його володінні, так як вибуло з володіння поза його волі внаслідок підроблення підпису у договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.03.2012 і після чого будинок був двічі відчужений за договором дарування від 13.06.2012 та договором купівлі-продажу від 21.06.2012, то позивач має право на витребування свого майна від останнього набувача, якими є відповідач ОСОБА_2 .

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними рішення суду про задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації за власником, а також, скасування попередньої реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння має містити вказівку про припинення речового права власника нерухомого майна, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав, з володіння якого воно витребовується.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, що визначений ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст.4, 12, 13, 76, 91, 141, 158, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Витребувати на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 64,0 кв. м., житловою площею 38,4 кв.м., право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрованого в реєстрі за №6819, реєстраційний номер майна 13283744, запис від 12 липня 2012 року.

Припинити право власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2 000,98 грн. за позовну вимогу майнового характеру, 352,40 грн. за забезпечення доказів та 2 250,04 грн. витрат понесених на оплату почеркознавчої експертизи, а всього 4 603 (чотири тисячі шістсот три) грн. 42 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський