П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня 2021 року місто Київ

справа № 761/7846/20

провадження №22-ц/824/4791/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 17 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Юзькової О.Л.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 19 лютого 2018 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого ліміту.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Станом на 25 грудня 2019 року відповідач має заборгованість в сумі 11839 грн.50 коп., з яких: 9317 грн.28 коп. заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 20 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 9297 грн.28 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 320 грн.26 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 1161 грн.98 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 , а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 539 грн.98 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на е, що відповідачка ОСОБА_1 заборгованість не погашає, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 17 липня 2020 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув уваги на наданий позивачем до позовної заяви підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, що містить умови кредитування, та є належним доказом ознайомлення відповідача з умовами кредитування.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 не скористалася.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 19 лютого 2018 року на підставі Анкети-заяви між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Згідно з умовами договору та на підставі заяви відповідача, позивач видав останній кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку.

Як свідчать матеріали справи, під час укладання договору сторони керувались Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті.

Як убачається з анкети - заяви позичальник своїм підписом підтвердив, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку та взяв на себе зобов`язання виконувати вимоги та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

В той же час , у анкеті - заяві, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідачки ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 16 липня 2019 року становить 11839 грн.50 коп., з яких 20 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 9297 грн.28 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 320 грн.26 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 539 грн.8 коп. штраф (процентна частина).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що позичальник при укладенні договору ознайомився та погодився саме з тими Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які додані позивачем до позовної заяви, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяві, розмірах і порядках нарахування.

Також суд першої інстанції виходив із того, що до правовідносин АТ КБ «Приватбанк» та відповідачки ОСОБА_1 неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювались самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (21 січня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (31 березня 2020 року) , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, що узгоджується з висновками зробленими Великою Палато Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року (справа № 342/180/17).

Крім того, суд виходив із того, що без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Підсумовуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, немає.

Проте, з такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частино 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначають у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойко (штрафом, пенею) грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими процентами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті https:/ privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті:https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розмірах і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Разом з тим суд не звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачкою ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за картою та їх розміри і порядок нарахування ( а.с.13-14).

Підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідчка ОСОБА_1 , отримавши позовну заяву з додатками, у встановлений в ухвалі строк своїх заперечень щодо вимог кредитора не надала, наданих позивачем доказів не спростувала, не заперечувала, що вона отримала та використовувала кредитні кошти.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що банком не доведено, що при укладенні договору сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді штрафів, їх розмір та порядок нарахування.

Згідно з паспортом споживчого кредиту, що був підписаний 19 лютого 2018 року ОСОБА_1 , сторони погодили, що: процентна ставка у межах пільгового періоду не нараховується, за межами пільгового періоду процентна ставка складає 42%, процентна ставка, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, становить 84%, штраф за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою складає 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

За наданим банком розрахунком заборгованість відповідачки ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 11839 грн.50 коп., з яких 20 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 9297 грн.28 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 320 грн.26 коп. заборгованість за простроченими відсотками, 1161 грн.98 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 539 грн.8 коп. штраф (процентна частина).

Зважаючи на те, що сторони при укладенні договору погодили розмір та порядок нарахування процентної ставки, процентної ставки за прострочені зобов`язання, розмір та порядок нарахування штрафів, а також враховуючи, що надані позивачем докази (розрахунок заборгованості, виписка про рух коштів, отримання та користування кредитними коштами) відповідачем всупереч процесуальному обов`язку не спростовані, - наявні підстави для висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем позовних вимог.

Окремо слід зазначити, що банк вправі вимагати захисту своїх прав щодо зобов`язання позичальника виконати свій обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Отже, рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2102 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 3153 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 17 липня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: 01001 м.Київ, вул..Грушевського, 1Д, , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 лютого 2018 року у розмірі 11839 грн.50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( юридична адреса: 01001 м.Київ, вул..Грушевського, 1Д, , МФО № 305299) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 5255 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус