Справа № 347/577/21
Провадження № 22-ц/4808/724/21
Головуючий у 1 інстанції Кіцула Ю. С.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суд, постановлену головуючою суддею Кіцулою Ю.С. 02 квітня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову. Заяву мотивовано тим, що сторони перебувають у шлюбі з 23.04.2012. За спільні кошти 29.11.2018 сторони придбали автомобіль, який оформили на чоловіка заявниці. ОСОБА_1 зазначила, що їй стало відомо про звернення її чоловіка ОСОБА_2 до суду з позовом про розірвання шлюбу. За таких обставин, заявниці незрозумілі подальші дії чоловіка щодо їх майна, а тому просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль Volkswagen Passat універсал 8, державний номерний знак НОМЕР_1 2003 року випуску, та заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії по відношенню до цього автомобіля без її відома і згоди.

Ухвалою Косівського районного суду від 02 квітня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржувану ухвалу безпідставною та такою, що суперечить вимогам процесуального права. Апелянт зазначає, що її чоловік без її відома звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. А тому у неї виникла підозра, що її чоловік може відчужити спільно нажите майно, зокрема автомобіль, оскільки він зареєстрований на чоловіка. Апелянт з посиланням на постанову ВП ВС від 15.09.2020 у справі 753/22860/17 вважає, що застосування заходу забезпечення позову не обмежить прав відповідача, такий захід є співмірним та не може бути забезпечений іншим шляхом. Посилаючись на вищенаведене, просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримала. Додатково зазначила, що названа у її заяві автомашина придбана у шлюбі за спільні кошти подружжя. Вважає, що чоловік може цю автомашину відчужити без її згоди, що в подальшому унеможливить поділ спільного майна подружжя. Зазначила, що позов про поділ спільного майна вона до цього часу в суд не подала. Вважаючи оскаржену ухвалу незаконною, просить її скасувати, а її заяву про забезпечення позову задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник належним чином не обгрунтувала з посиланням на відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб; забороною вчиняти певні.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Таким чином у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову вказала, що її чоловік без відома заявниці звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, а тому їй не зрозумілі подальші дії чоловіка щодо їхнього майна, зокрема автомобіля.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що заява ОСОБА_1 не містить належного обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову. Припущення позивача про можливість утруднення виконання рішення суду не є достатньою підставою для забезпечення позову у запропонований спосіб, оскільки судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд зауважує, що що єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Вказане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду

Суд першої інстанції, застосувавши вищенаведені положення цивільного процесуального закону та врахувавши обставини справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки накладення арешту на транспортний засіб, який зареєстровано на ім`я чоловіка заявниці, за відсутності в суді на даний час позову ОСОБА_1 є недоречним та необґрунтованим видом забезпечення позову з огляду на те, її заява не містять переконливих доказів того, що в подальшому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Колегія суддів також враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів учасників процесу або інших осіб.

Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстав для скасування ухвали з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Косівського районного суду від 02 квітня 2021 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 12 травня 2021 року.