29.04.2021 227/5138/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Левченка А.М.,

при секретарі судового засідання Коверченкової М.О.,

представника позивача Карамяна Е.Ф.,

представника відповідача Бондара А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до шахти «Новодонецька» Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління «Білозерське» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до шахти «Новодонецька» Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління «Білозерське» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що вона була одружена з гр. ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 на робочому місці «Шахта «Новодонецька» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», де він працював заступником начальника дільниці шахтного транспорту №2. 03.04.2019 року її чоловік перебуваючи на своєму робочому місці, виконував роботи на підприємстві згідно виданого наряду, коли з ним стався нещасний випадок. В процесі транспортування спеціальної площадки з рамою обвідного барабану стрічного конвеєра, рама змістилась в сторону нахилу та притиснула ОСОБА_2 до рам кріплення виробки. В результаті отриманих травм останній помер. Відповідно до висновку експерта смерть наступила в результаті отриманих травм. За наслідками нещасного випадку був складений акт форми Н-1 від 19.11.2020 року розслідування нещасного випадку на виробництві. У зв`язку з чим позивач вважає, що в неї є всі підстави для відшкодування моральної шкоди, яка проявляється в тому, що внаслідок втрати чоловіка їй заподіяно фізичний біль, фізичні і душевні страждання. Цілком була порушена нормальна життєдіяльність, перебуває у постійному стресі через втрату чоловіка. Крім того без батька залишилась неповнолітня дочка, яка також переживає втрату батька, для дитини це стало справжнім шоком, вона відчуває справжнє горе. Все це негативно позначається на нервовій системі та заподіює моральне страждання. Крім того позивачка вимушена ростити доньку одна, без сторонньої допомоги, при цьому втративши годувальника. У зв`язку з викладеним просила суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 500000,00 грн.

В судове засідання позивач не з`явилась, але в матеріалах справи мається її заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник позивача, адвокат - Карамян Е.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з причин викладених у позові, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача, який діє на підставі довіреності №26/ДУ/2021 від 26.01.2021 року позовні вимоги не визнав, з причин викладених у наданому письмовому відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у задоволені позовних вимог позивача в повному обсязі.

18.01.2021 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача проти позову, де останній просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову до «ДТЕК «Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди. Відзив обґрунтований тим, що діюче законодавство не забороняє виконання робіт з важкими та шкідливими умовами праці, а лише встановлює особливості регулювання трудових відносин на роботах з умовами підвищеного ризику для здоров`я, з шкідливими умовами праці. Вважають факт спричинення моральної шкоди позивачу недоведеним, оскільки висновки МСЕК не містять свідчень про встановлення моральної шкоди. У позовній заяві не міститься посилання на те, у чому саме полягає завдання моральної шкоди позивачеві. Крім того в акті розслідування відповідальним за безпечне виконання робіт у зміні на дільниці був заступник начальника дільниці шахтного транспорту №2 ОСОБА_2 . Внаслідок дій самого ОСОБА_2 стався нещасний випадок.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно зі статтею 153 КЗпП України, на всіх підприємствах установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесі, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовується працівником, а також, санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів з питань охорони праці.

Відповідно до статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Частиною 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 грудня 2006 року, актовий запис про шлюб №95 зроблений виконкомом Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області (а.с.24).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 05 квітня 2019 року виконавчим комітетом Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області, актовий запис №75 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 34 років (а.с.22).

Причиною смерті ОСОБА_2 є стискування між стінкою виробітки та рухомим складом, що вбачається з копії довідки про причину смерті №99 від 04 квітня 2019 року (а.с.23).

Крім того у померлого чоловіка залишилась неповнолітня дочка, про що в матеріалах справи мається відповідна копія свідоцтва про народження, що видане на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.25).

Згідно довідки №1177 від 30.06.2020 року виданої виконавчим комітетом Білозерської міської ради вбачається, що позивач ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 мешкають за зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).

Актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 о 12.15 год. на шахті «Новодонецька» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», від 17.11.2020 року, затвердженого 19.11.2020 року, встановлено наступні обставини нещасного випадку.

Для виконання визначених робіт машиніст електровоза ОСОБА_4 доставив площадку з металоконструкцією до стрілочного переводу заїзду та за допомогою ланцюга довжиною 4 метри спробував електровозом затягнути площадку у заїзд. Після проїзду сталося ходження площадки з рейок, за командою ОСОБА_2 , який був відповідальним за виконання робіт у зміні на дільниці шахтного транспорту №2 03.04.2019 року, ОСОБА_4 електровозом штовхнув площадку в зворотному напрямку і вона стала на рейковий шлях та було вирішено продовження транспортування. В деяких місцях рейковий шлях мав розширення та ОСОБА_2 за допомогою дерев`яної затяжки спробував змістити площадку у лівий бік до заїзду. В наслідок чого площадка з рамою барабану передньою колісною парою впала з рейок і нахилилась у правий бік виробки де знаходився ОСОБА_2 рама барабану була не ув`язнена, змістилась по площадці в сторони нахилу і притиснула ОСОБА_2 до рам кріплення виробки. Внаслідок цього нещасного випадку ОСОБА_2 отримав травми та помер.

Основною причиною нещасного випадку визначено технічні причини у вигляді незадовільного технічного стану виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території, а супутніми причинами - незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність системи управління охороною праці, порушення технологічного процесу, а також порушення правил безпеки.

Згідно ст.1 Гірничого закону України, шахта - це гірниче підприємство з видобування корисних копалин (вугілля, солей тощо) підземним способом. Праця шахтарів супроводжується великим ризиком і характеризується низкою особливостей. Оскільки зсуви порід і обвали лишаються частим явищем, відбивання, відкачування, транспортування руди по штреках і штольнях, а також кріпильні роботи пов`язані з небезпекою для здоров`я. Основними виробничими шкідливостями, які характеризують умови праці шахтарів, є несприятливі метеорологічні умови, пил і токсичні гази, шум і вібрація, недостатнє освітлення.

Тобто, робота в шахті є роботою з небезпечними та шкідливими умовами праці, а саме це виробничі процеси та (або) види робіт, що супроводжуються об`єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров`я та життя працівників.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях.

Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав травми під час виконання ним трудових обов`язків на шахті «Новодонецька» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», а тому наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, для відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача посилається у своєму відзиві на позовну заяву на те, що при розслідуванні нещасного випадку комісія встановила коло винних осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці, серед яких також є ОСОБА_2 .

Однак, ця обставина не може бути підставою для відмови в позові, оскільки, як це випливає з аналізу норм частини 2 статті 153, статті 173, частини 1 статті 237-1 Кодексу законів про працю України, до числа умов виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди відносяться наявність моральних страждань працівника або втрати нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника вживати додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина роботодавця не є умовою настання такого виду юридичної відповідальності.

Крім того Актом форми Н-1/П розслідування нещасного випадку що стався 03.04.2019 року о 12.15 год. на шахті «Новодонецька» ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», встановлена вина не тільки ОСОБА_2 , а також і підприємства з технічних та організаційних причин.

Тому суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що травми ОСОБА_2 та моральну шкоду дружині померлого внаслідок травмування, заподіяно з вини відповідача внаслідок травмування під час виконання ним трудових обов`язків в небезпечних та шкідливих умовах праці.

Небезпечні умови праці і стали однією із причин нещасного випадку на виробництві з ОСОБА_2 , який внаслідок отриманих травм помер.

Суд вважає, що між смертю потерпілого ОСОБА_2 , який працював на підприємстві відповідача та нещасним випадком, що стався з ним на виробництві, наявний причинний зв`язок, що передбачає право позивача як дружини померлого на відшкодування їй моральної шкоди. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди.

Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 1168 ЦК України.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості. Таким чином, судом встановлено, що відповідач завдав позивачу моральну шкоду, оскільки в результаті нещасного випадку на виробництві загинув чоловік позивачки, що призвело до хвилювань та моральних страждань.

В даному випадку факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Факт моральних страждань у зв`язку зі смертю, навряд чи потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки та необхідності відшкодування відповідачем моральної шкоди завданої їй смертю чоловіка на виробництві.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню в якості компенсації моральної шкоди, суд виходить з наведеного вище. Беруться, крім іншого, до уваги конкретні обставини справи, та як вже було зазначено істотність вимушених змін у подальшому житті позивачки, особливо тяжких наслідків, що наступили в силу таких змін у житті позивачки.

Виходячи з встановлених обставин справи, ураховуючи ступінь вини відповідача в настанні нещасного випадку внаслідок, якого загинув чоловік позивачки, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивачки, які є довічними, враховуючи, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, який має позивачка від загибелі чоловіка, характер немайнових витрат, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., оскільки цей розмір суд вважає таким, що відповідає глибині і ступеню моральних страждань позивачки та є достатнім для розумного задоволення потреб.

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач звернулась до суду з вимогою немайнового характеру та від сплати судового збору звільнена на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто в сумі 1000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.3, 8, ч.3 ст.22, 43, 46 Конституції України, ст.13 Закону України "Про охорону праці», ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст.268, 1167, 1168, 1187 ЦК України, ст.ст.4, 9, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

Цивільний позов ОСОБА_1 до шахти «Новодонецька» Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління «Білозерське» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути шахти «Новодонецька» Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління «Білозерське» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з шахти «Новодонецька» Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління «Білозерське» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 07 травня 2021 року.

Суддя А.М. Левченко

29.04.2021