Провадження № 22-ц/801/676/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 рокуСправа № 127/11370/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Безрученко Н. Р.

За участю: представника позивача - адвоката Сілагіна Г. А.; відповідача ОСОБА_1 і її представника - адвоката Палій Т. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

Рішення ухвалив суддя Король О. П.

Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Вінниці

Повний текст судового рішення складено 11 вересня 2020 року,

Встановив:

28 травня 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 травня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (назву якого змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України», в послідуючому - на АТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1243, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит на споживчі потреби в сумі 215 000,00 грн. із сплатою 16,5 % річних строком на 120 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 30 травня 2017 року. За умовами договору позичальник зобов`язалася проводити погашення основного боргу за кредитом рівними частинами в сумі 1791,66 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань; останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 30 травня 2017 року.

Позичальник не виконала умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла прострочена заборгованість, яка станом на 14 травня 2020 року становить 267 382,52 грн., із яких: 114 636,20 грн. - заборгованість за основним боргом; 91 494,98 грн. - пеня по прострочених основному боргу та процентах; 15 655,88 грн. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом та процентами; 45 595,46 грн. - інфляційні втрати, які банк просить стягнути із відповідача на його користь.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 1243 від 31 травня 2007 року, в розмірі 267 382,52 грн., з яких: 114 636,20 грн. - заборгованість за основним боргом; 91 494,98 грн. - пеня по прострочених основному боргу та процентах; 15 655,88 грн. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом та процентами; 45 595,46 грн. - інфляційні втрати та у відшкодування витрат по сплаті судового збору 4010,74 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначила, що, на її думку, рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при цьому суд неповно з`ясував усі фактичні обставини та не дослідив і не надав належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд при ухваленні рішення не прийняв до уваги того, що в матеріалах справи відсутні докази належного її повідомлення як відповідача, про розгляд справи, про який їй не було своєчасно повідомлено судом, внаслідок чого вона не змогла скористатися своїм право щодо обґрунтованих заперечень проти заявленого банком позову.

Крім цього незаконному ухваленню рішення сприяло зловживання позивачем своїми процесуальними правами, а саме поданням завідомо безпідставного позову. Зокрема, позивач не повідомив суд про те, що з метою забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору № 1243 сторонами 01 червня 2007 року укладено договір іпотеки, по якому предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_1 .

27 вересня 2009 року Прокурор Вінницького району в інтересах держави - ВАТ «Ощадбанк» звернувся в суд із позовом до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки із визначеною ціною позову в розмірі 256 490,09 грн.

13 листопада 2009 року у справі № 2-4607 Ленінським районним судом м. Вінниці ухвалено рішення, яким позов задоволено, в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки.

На виконання рішення суду борг у сумі 256 500 грн. вона перед банком погасила в повному обсязі, підтвердженням чого є лист начальника філії Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за № 101.20-11/1270 від 07 жовтня 2019 року, адресований Центральному відділу ДВС м. Вінниці про виконання рішення суду станом на 07 жовтня 2019 року. Таким чином на день винесення оскаржуваного рішення суду - 11 вересня 2020 року борг по кредитному договору № 1243 нею сплачено і заборгованості немає. Тому рішення суду є незаконним.

Позивач АТ «Державний ощадний банк України» відзив на апеляційну скаргу відповідача не надав.

У судовому засіданні відповідач і її представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 травня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (назву якого послідовно змінено на АТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1243.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2. кредитного договору банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит на споживчі потреби в сумі 215 000,00 грн. із сплатою 16,5 % річних строком на 120 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 30 травня 2017 року.

За пунктом 1.5. кредитного договору позичальник зобов`язалася проводити погашення основного боргу за кредитом рівними частинами в сумі 1791,66 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 30 травня 2017 року.

Згідно пункту 1.6. кредитного договору проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит. Сплата нарахованих процентів проводиться шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань.

Відповідно до пункту 3.3. кредитного договору позичальник зобов`язалася належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим договором, а саме повернути кредит в сумі 215 000 грн., своєчасно сплачувати проценти, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору, сплатити штрафні санкції у строках та на умовах, що визначені цим договором.

Згідно з пунктом 5.2. кредитного договору за порушення взятих на себе зобов`язань з повернення основної суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05 % від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення.

В зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість, яка станом на 14 травня 2020 року становить 267 382,52 грн., із яких: 114 636,20 грн. - заборгованість за основним боргом; 91 494,98 грн. - пеня по прострочених основному боргу та процентах; 15 655,88 грн. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом та процентами; 45 595,46 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого виникла та існує заборгованість, яку позичальник зобов`язана погасити.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості (а. с. 27).

За правилами статті 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

В матеріалах справи, в порушення таких вимог процесуального закону, відсутні відомості про те, що відповідачу ОСОБА_1 надсилалась копія ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів.

На наступному аркуші - 28, є рекомендоване повідомлення про вручення 10 червня 2020 року поштового відправлення адресату - позивачу АТ «Державний ощадний банк України».

На 29 аркуші цивільної справи міститься відстеження по «Укрпошті» про вручення невідомому адресату невідомого поштового відправлення.

На 30-31 аркушах справи є рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2020 року.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі вказувала на те, що про розгляд справи їй не було відомо, тому вона не змогла скористатись своїм правом щодо обґрунтованих заперечень проти заявленого позову, а матеріали справи не містить доказів належного повідомлення її про відкриту цивільну справу.

Такі доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджуються матеріалами цивільної справи.

Судом апеляційної інстанції, крім встановлених обставин судом першої інстанції, також встановлено, що 27 липня 2009 року Прокурор Вінницького району звернувся в суд із позовом в інтересах держави - ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки № 2352 від 01 червня 2007 року, яким просив звернути стягнення за предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом його продажу позивачем з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з будь-якою іншою особою покупцем, виселити з квартири ОСОБА_1 з усіма проживаючими з нею особами та зняти їх із реєстрації (а. с. 46-50).

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 листопада 2009 року по справі № 2-4607/09 за позовом Прокурора Вінницького району в інтересах держави - ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 1243, укладеним 31 травня 2007 року з ВАТ «Державний ощадний банк України», в розмірі 256 490,09 грн. (кредит в сумі 207 046,78 грн., відсотки - 41 724,38 грн., пеня - 7718,93 грн.) станом на 24 червня 2009 року, звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 01 червня 2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Селезньовою Г. В. за реєстровим № 2352, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 53,4 кв. м., вартість якої на час укладення договору сторонами визначена в сумі 402 489 грн., шляхом її продажу з прилюдних торгів. В задоволенні решти частини позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03 березня 2010 року апеляційне подання Прокурора Вінницького району задоволено частково. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 листопада 2009 року в частині відмови в задоволенні позову про виселення ОСОБА_1 з усіма проживаючими з нею особами, зняття їх з реєстрації, скасовано і направлено справу на новий розгляд в той же суд іншим його складом. В іншій частині заочне рішення залишено без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 10 червня 2010 року позовні (справа № 2-2430/10) вимоги Прокурора Вінницького району в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстрації, залишено без розгляду, із задоволенням заяви Прокурора, підтриманої у судовому засіданні представником банку, якою він просив залишити позов в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстрації, без розгляду. Судове рішення набрало законної сили 16 червня 2010 року.

Рішенням суду від 13 листопада 2009 року по справі № 2-4607/09, яке набрало законної сили 03 березня 2010 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлено, що 31 травня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 1243, за яким ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 215 000,00 грн. на строк до 30 травня 2017 року із сплатою 16,5 % річних. Договором передбачено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів і стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

01 червня 2007 року між ОСОБА_1 і ВАТ «Державний ощадний банк України» укладений договір іпотеки, за яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 53,4 кв. м., житловою площею 38,1 кв. м., з визначеною сторонами вартістю 402 489 грн.

Також по справі № 2-4607/09 судом встановлено, що ОСОБА_1 допустила неналежне виконання умов кредитного договору в зв`язку із чим станом на 24 червня 2009 року заборгованість за кредитом склала 256 490,09 грн., в тому числі: відсотки по кредиту - 41 724,38 грн., пеня за прострочення сплати платежів по кредитному договору - 7718,93 грн.

Встановивши такі обставини суд прийшов до висновку про неналежним чином виконання умов кредитного договору позичальником, що відповідно до умов кредитного договору та договору іпотеки є підставою для дострокового стягнення наданих кредитних коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим позов задовольнив частково, звернувши стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 01 червня 2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Селезньовою Г. В. за реєстровим № 2352, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 53,4 кв. м., вартість якої на час укладення договору сторонами визначена в сумі 402 489 грн., шляхом її продажу з прилюдних торгів, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 1243 від 31 травня 2007 року із ВАТ «Державний ощадний банк України» в розмірі 256 490,09 грн., із яких: кредит в сумі 207 046,78 грн., відсотки - 41 724,38 грн., пеня - 7718,93 грн., станом на 24 червня 2009 року.

Листом № 101.20-11/1270 від 07 жовтня 2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» на вимогу державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області повідомив про те, що боржником ОСОБА_1 станом на 07 жовтня 2019 року сплачено 256 500,00 грн. на виконання рішення суду, за яким 06 вересня 2010 року видано виконавчий лист № 2-2430-2010 Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості по кредиту в сумі 256 490,00 грн. (а. с. 53).

Головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниці Макушинським Ю. І. 29 листопада 2019 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2430-2010, виданого 06 вересня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення боргу в розмірі 256 490,09 грн. Державний виконавець у постанові вказав, що згідно відповіді на запит АТ «Ощадбанк» від 07 жовтня 2019 року боржником сплачено кошти в сумі 162 199,09 грн. до відкриття виконавчого провадження та станом на 07 жовтня 2019 року погашено залишок боргу в повному обсязі (а. с. 54).

Крім цього із кредитного договору № 1243 від 31 травня 2007 року (пункт 1.4.) вбачається, що сторони погодилися з тим, що зобов`язання банку надати кредит виникає з моменту виконання всіх та кожної із наведених нижче умов («Загальних умов надання кредиту»), у тому числі: укладення в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором договору іпотеки на трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 - предмет іпотеки (пункт 1.4.2.).

Пунктом 2 договору передбачено, що виконання позичальником зобов`язань за цим договором (в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позичальник згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 1243 від 31 травня 2007 року станом на 14 травня 2020 року, вбачається, що борг по кредиту прострочений за період з 14 березня 2010 року по 14 травня 2020 року складає 114 636,20 грн.; сума строкових процентів, сума прострочених процентів та загальна сума процентів - 0,00 грн.; сума втрат від інфляції - 45 595,46 грн., у тому числі: по простроченому основному боргу за період з травня 2017 року по квітень 2020 року - 42 813,75 грн., по прострочених процентах за період з травня 2017 року по червень 2018 року - 2781,71 грн.; 3 % річних - 15 655,88 грн., у тому числі: по простроченому основному боргу за період з 14 травня 2017 року по 14 травня 2020 року - 15 010,48 грн., по прострочених процентах за період з 14 травня 2017 року по 02 липня 2018 року - 645,40 грн.; пеня - 91 494,98 грн. у тому числі: по прострочених процентах за період з 14 травня 2017 року по 02 липня 2018 року - 3906,86 грн., по простроченому основному боргу за період з 14 травня 2017 року по 11 березня 2020 року - 87 588,12 грн.; загальна сума боргу 267 382,52 грн. (а. с. 11-19).

До позовної заяви банк додав вимогу про повернення кредиту, адресовану позичальнику ОСОБА_1 і надіслану їй 07 квітня 2020 року за № 101.20-10/503, якою повідомив, що станом на 07 квітня 2020 року нею не виконані взяті на себе зобов`язання і недотримані умови, передбачені пунктами 1.1., 1.6., 4.3. кредитного договору № 1243 від 31 травня 2007 року, а саме: несвоєчасно та не в повному обсязі сплачуються кредит, проценти за користування кредитом. На підставі пункту 4.2. кредитного договору банк вимагає термінового повернення всієї суми кредиту і здійснення платежів за нарахованими процентами за користування кредитом та інших платежів у сумі 558 110,88 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 114 636,20 грн. і заборгованість пені - 443 474,68 грн. (а. с. 9).

Із наданих відповідачем ОСОБА_1 доказів вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 листопада 2009 року, яке набрало законної сили 03 березня 2010 року, задоволено позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1243 від 31 травня 2007 року в розмірі 256 490,09 грн. Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд виходив із встановленого, що на час розгляду справи позичальником неналежним чином виконуються умови кредитного договору, що підтверджено наданим позивачем письмовим розрахунком. Відповідно до умов кредитного договору та договору іпотеки ця обставина є підставою для дострокового стягнення наданих за кредитним договором коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором. За таких обставин суд прийшов до висновку про задоволення позову (а. с. 51-52).

Як вбачається зі змісту кредитного договору № 1243 від 31 травня 2007 року, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за іпотечним договором. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту, належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги (пункт 3.4.).

Також пунктом 4.2. кредитного договору визначені права банку, зокрема банк вправі вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань по цьому договору (пункт 4.2.1); при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 4.2.2.).

Пунктом 4.3. кредитного договору визначені зобов`язання позичальника, де зазначено, що позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим договором (п. 4.3.1.); у разі порушення умов цього договору та/або договору іпотеки достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій (п. 4.3.3.).

Таким чином, згідно умов кредитного договору за наявності простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, банк використав своє право дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України і пункту 1.1. кредитного договору № 1243 від 31 травня 2007 року та згідно пункту 5.2 кредитного договору пені за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню суми кредиту в розмірі 0,05 % суми несплаченого платежу за кожний день прострочення, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Своїми діями банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився суд, задовольнивши рішенням від 13 листопада 2009 року, яке набрало законної сили, в частині погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги Прокурора Вінницького району в інтересах держави - ВАТ «Державний ощадний банк України».

Незважаючи на такі обставини, банк, замовчуючи наведені обставини, знову пред`явив позов із вимогою про дострокове стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, повторно включивши у розрахунок станом на 14 травня 2020 року уже стягнену основну суму заборгованості по кредиту в розмірі 207 046,78 грн., станом на 24 червня 2009 року.

При цьому банк керуючись положенням частини 2 статті 1050 ЦК України посилається на те, що станом на 14 травня 2020 року у нього виникло право вимагати дострокового стягнення частини позики, що залишилася та не зазначає, що таке право він уже реалізував і в рахунок існуючої заборгованості за кредитним договором достроково і повністю, звернув стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду від 13 листопада 2009 року, яке позичальником виконане шляхом сплати коштів в розмірі 256 490,09 грн., про що свідчить постанова ВП № 49082203 від 29 листопада 2019 року головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниці про закінчення виконавчого провадження (а. с. 54) та надана на вимогу цього державного виконавця відповідь ПАТ «Державний ощадний банк України» № 101.20-11/1270 від 07 жовтня 2019 року, яка засвідчує, що боржник ОСОБА_1 на виконання рішення суду станом на 07 жовтня 2019 року сплатила 256 500,00 грн. (а. с. 53).

За правилами статей 628 і 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивач заявивши такі позовні вимогами, не врахував наведених вимог закону та умов кредитного договору № 1243 від 31 травня 2007 року, зокрема його пункту 1.8., згідно із яким погашення заборгованості, внаслідок отримання банком грошових коштів за результатами виконання виконавчого документа, здійснюється в порядку, визначеному таким виконавчим документом.

В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням того, що банк своє право на дострокове стягнення всієї існуючої заборгованості уже реалізував, та наявне судове рішення про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, яке боржник виконала в повному обсязі, що не може бути підставою для нарахування пені за кредитним договором, поза строком дії кредитного договору, зміненого у цій частині кредитором, який достроково стягуючи всю заборгованість за кредитом, змінив строк виконання договору на такий, що настав, що засвідчено судовим рішенням, яке набрало законної сили і повністю виконане позичальником, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а рішення суду є таким, що не відповідає вимогам законності.

При цьому, не може бути підставою для застосування відповідальності за частиною 2 статті 625 ЦК України, про що позивач заявив у своєму позові, оскільки позивач не виклав таких обставин, на обґрунтування своїх вимог і не зазначив доказів, що підтверджують вказані обставини, у тому числі не зазначив і не надав такого доказу, як розрахунок суми 3% річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат, з урахуванням існуючого рішення суду від 13 листопада 2009 року, яке набрало законної сили і повністю виконане відповідачем, та постанови державного виконавця від 29 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильне застосування норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія судів вважає, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи та спірні правовідносини, що має значення для вирішення спору і неправильно застосував норми права, тому в силу статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Підпунктом «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України визначено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3).

Згідно вимог частин 1 і 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що при поданні апеляційної скарги відповідач сплатила судовий збір в сумі 6016,00 грн. (а. с. 45). З урахуванням того, що апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення із скасуванням рішення суду першої інстанції та відмовою у задоволенні позовних вимог, з позивача на користь відповідача слід стягнути сплачений нею судовий збір в цій сумі 6016,00 грн.

Відповідач просила стягнути з позивача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 18 000,00 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн. позивач подала копію договору про надання правничої допомоги від 24 грудня 2020 року, укладеного між адвокатом Палій Т. Г. та ОСОБА_1, ордер серії ВН № 158112 від 12 лютого 2021 року на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Палій Т. Г. (а. с. 55), акт виконаних робіт від 20 квітня 2021 року на суму 18 000,00 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера № 3 від 20 квітня 2021 року на суму 18 000,00 грн.

Клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на правничу допомогу позивач апеляційному суду не надав.

За таких обставин, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача, із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, із позивача слід стягнути на користь відповідача понесені нею витрати, пов`язані із сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 6016,00 грн. та із наданням професійної правничої допомоги адвокатом в сумі 18 000,00 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області 11 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6016,00 грн. (шість тисяч шістнадцять гривень 00 копійок) та 18 000,00 грн. (вісімнадцять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу, а разом 24 016,00 грн. (двадцять чотири тисячі шістнадцять гривень 00 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 06 травня 2021 року