Справа № 333/6410/20
Провадження № 2-др/333/15/21
28 квітня 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Бобко О.В.,
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2021 року задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
12.04.2021 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить суд здійснити розподіл судових витрат на професійну правову допомогу, понесених позивачем у розмірі 10 000 грн.
Представник заявника у судове засіданні не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі ОСОБА_1 .
Відповідачі та третя особа повідомлені судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились та не повідомили суд про причини неявки.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч. 3 ст. 246 ЦПК України).
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат. Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги, суду надано: Акт здачі-прийняття наданих послуг від 12.11.2020 року; квитанцію до прибутково касового ордера № б/н від 12.11.2020 року на суму 7000 грн.; Акт здачі-прийняття наданих послуг від 14.01.2021 року; квитанцію до прибутково касового ордера № б/н від 14.01.2021 року на суму 1000 грн.; Акт здачі-прийняття наданих послуг від 25.02.2021 року; квитанцію до прибутково касового ордера № б/н від 25.02.2021 року на суму 1000 грн.; Акт здачі-прийняття наданих послуг від 05.04.2021 року; квитанцію до прибутково касового ордера № б/н від 05.04.2021 року на суму 1000 грн.
Вказані витрати складаються із: 2 000 грн. первинна консультація; 1 000 грн. складання та направлення адвокатських запитів; 2 000 грн. складання позовної заяви, 1 000 грн. складання заяви про забезпечення позову; 1 000 грн. складання заяви про забезпечення доказів; 3 000 грн. здійснення представництва у судових засіданнях.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
Стороною відповідача не подано заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу.
З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України суд вважає доведеним витрати позивача на правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000,00 грн., які підлягають розподілу між позивачем та відповідачем в порядку ч. 2 ст. 141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Разом з тим, суд вважає, що судові витрати, пов`язані з правничою допомогою підлягають стягненню на користь позивача тільки з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», виходячи з такого.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про нотаріат», шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі.
Нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа.
Судом при розгляді справи не було встановлено фактів протиправності поведінки приватного нотаріуса Хари Н.С., а позивачем не надано доказів того, що нотаріус, вчиняючи виконавчий напис на підставі документів, які надавались ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», вчинив службове недбальство.
Саме по собі визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не може свідчити про протиправність поведінки нотаріуса відносно особи, щодо якої вчинявся виконавчий напис, а тому вказані обставини є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -
Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.
Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складання.
Повний текст додаткового рішення складено 28.04.2021 року.
Суддя Комунарського районного суду
міста Запоріжжя Р.С. Холод