Справа № 308/2347/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 травня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Лецак Н.В., позивача ОСОБА_1 , дитини ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та відповідачів.

22 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, з вимогою про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між відповідачкою та сином позивачки ОСОБА_4 /помер у 2006 році/ було укладено шлюб, від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась онука позивачки ОСОБА_2 .

З 2007 року онука позивачки - ОСОБА_2 - перебуває на її утриманні та утриманні її чоловіка ОСОБА_3 , проживає разом з ними. Відповідачка ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 є матір`ю останньої, проте вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєння нею загально визначених норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.

Виходячи з викладеного позивач просила:

1.Позбавити відповідачку ОСОБА_3 батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2.Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень.

Відповідач відзиву на позов не надала.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.02.2021 року відкрито провадження у справі, було постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), що стверджується зворотнім повідомленням про вручення судового виклику за №193,в судове засідання не з`явилася без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.

Пояснення сторін та третьої особи, інших осіб в судовому засіданні

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що відповідачка з моменту народження дитини не приймала участь у її вихованні, не забезпечувала її фінансово, дитина постійно проживає разом з бабусею та дідусем.

Відповідачка ОСОБА_3 в судові засідання не з`явилась.

Представник третьої особи без самостійних вимог служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради подав клопотання, в якому у зв`язку з недопущенням поширення короновірусу Covid-19 просив розглянути справу у його відсутності.

Неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в судовому засіданні пояснила, що бажає, щоб суд позбавив її матір ОСОБА_3 батьківських прав щодо неї, так як мати не приймала участь у її вихованні, не підтримувала фінансово.

Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 народилася дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; її батьками записані: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_3 /а.с.6/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 батько дитини ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 30.11.2006 року /а.с.9/.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 16.07.2013 року остання дала згоду залишити її малолітню доньку ОСОБА_2 під опікою дідуся ОСОБА_3 і бабусі ОСОБА_1 та надати їм право участі у вихованні ОСОБА_2 . Від матеріального утримання дитини не відмовляється /а.с.15/.

Неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до довідки виконавчого комітету Ужгородської міської ради про реєстрацію місця проживання, з 05.03.2019 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Актом обстеження умов проживання від 22.12.2020 стверджено, що неповнолітня ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 а разом з бабусею та дідусем, умови проживання відмінні, для виховання та розвитку дитини створено всі необхідні умови /а.с.10/.

В матеріалах справи наявні позитивні характеристики дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В характеристиках навяна інформація, що дитина ОСОБА_2 проживє разом з бабусею та дідусем /а.с11, 12,16/.

З наявних в матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які являються сусідами позивачки та її онуки, випливає, що дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з бабусею та дідусем, мати дитини батьківських обов`язків не виконує /а.с.20-27/.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 15.01.2021 року №38/23/02-19, виконавчий комітет як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оцінка Суду.

Щодо позбавлення батьківських прав

В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).

Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Так само, суд знаходить, що втручання у право відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , тобто в даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані.

Судом за обставинами справи встановлено, що відповідачка практично життям неповнолітньої доньки не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; що свідчить про ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164-167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно статей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання малолітніх дітей відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи.

Суд вважає доведеним, що відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не займається її вихованням, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, враховуючи пояснення неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , а також беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 15.01.2021 року №38/23/02-19, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід позбавити батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо стягнення аліментів.

У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя).

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача суд відповідно до статті 182 СК, враховує:

- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

- відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків;

- відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

- відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Нормами ч. 1ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З огляду на викладене, виходячи зі встановленого законодавством обов`язку батьків утримувати їх дітей, суд прийшов до переконання про наявність законних підстав для задоволення вимог позивачки та стягнення з відповідачки на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 гривень щомісячно з подальшою індексацією аліментів відповідно до закону, починаючи з 22.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Розподіл судових витрат між сторонами.

За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.2 від 22.02.2021 року (а.с.1) позивачем було сплачено 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, який підлягає стягненню з відповідача.

Щодо судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, то відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 500 (однієї тисячі п`ятсот гривень) грн. 00 коп. щомісяця, з подальшою індексацією аліментів відповідно до закону, починаючи з 22.02.2021 до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) судового збору.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем народження дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області від 14.10.2004 року.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей (орган опіки та піклування) Ужгородської міської ради місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, .

Повний текс складено 07.05.2021

Суддя Голяна О.В.