Єдиний унікальний номер судової справи: 483/535/19
Провадження № 22-ц/812/794/21
Постанова

Іменем України

11 травня 2021 року м. Миколаїв Справа № 483/535/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

-представник відповідача Миколаївської областної прокуратури - Цвікілевич Н.В.,

-представника відповідача - Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області Чернієнко К.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури та Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами представника Миколаївської обласної прокуратури Добрікової Ірини Вікторівни та Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Рак Л.М. в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 25 лютого 2021 року,

установив:

15 квітня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до Держави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури та Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області (далі Управління ДКСУ) про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначали, що 17 лютого 2017 року, на підставі ухвали слідчого судді від 09 лютого 2017 року, якою надано слідчому СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області Лебедєву О.О. дозвіл на проведення обшуку, було проведено обшук в квартирі АДРЕСА_1 , що належить їм на праві спільної часткової приватної власності.

Обшук було проведено у зв`язку із здійсненням досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 03 січня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000004 на підставі заяви ОСОБА_5 про крадіжку майна з кафе-бару «Імперіал» в м. Очакові Миколаївської області.

В результаті проведення обшуку викрадених речей знайдено не було.

Участь у вказаному обшуку брав прокурор Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 , якого на момент вчинення цієї процесуальної дії не було включено до групи прокурорів у кримінальному провадженні.

Сам факт проведення обшуку принизили честь і гідність позивачів, заплямували їхню репутацію чесних і законослухняних громадян, спричинили моральні страждання.

Посилаючись на те, що внаслідок вказаних незаконних дій, щодо участі прокурора, який не мав повноважень під час проведення обшуку, вони зазнали незаконного втручання в їх право на повагу до житла, позивачі просили стягнути з Держави Україна по 32500 грн. на користь кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додатково зазначали, що відповідно до положень ч. 1 ст. 236 КПК України слідчий, який отримав дозвіл на проведення обшуку, не міг запросити для участі в його проведенні прокурора, навіть якщо останній здійснював процесуальне керівництво в кримінальному провадженні, а відтак прокурор ОСОБА_6 , який на запрошення слідчого взяв участь у проведенні обшуку, порушив вимоги чинного законодавства.

Також наголошували на тому, що станом на 13 лютого 2017 року діяло Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затверджене Наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 року № 139, за вимогами якого відомості про призначення процесуального керівника вносяться до ЄРДР невідкладно, тобто одразу після прийняття відповідного рішення. Проте представником відповідача не надано жодних доказів винесення постанови про внесення змін до групи процесуальних керівників, якою до неї введено прокурора Гомана В.О. саме 13 лютого 2017 року.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача Миколаївської обласної прокуратури, посилаючись на те, що в матеріалах вказаного кримінального провадження міститься постанова про внесення змін до складу групи прокурорів від 13 лютого 2017 року за підписом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 , відповідно до якої до складу групи прокурорів у даному провадженні було включено ОСОБА_6 , та чинним кримінальним процесуальним законодавством, яке діяло на момент проведення обшуку, не було передбачено обов`язку внесення до ЄРДР даних про прокурора, який здійснює процесуальне керівництво, просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю.

Представник Управління ДКСУ, заперечуючи проти позову, посилався на те, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду відшкодовується лише у випадках вчинення дій, вичерпний перелік яких визначений ст. 1176 ЦК України. Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивачі не ставили питання про визнання незаконними дій органів прокуратури, хоча наявність підстав для відшкодування шкоди та незаконність дій і рішень, які, за твердженням позивачів, призвели до виникнення такої шкоди, мають перебувати у прямому зв`язку.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2021 року позов частково задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 15 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів зі спеціального рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Судові витрати віднесені на рахунок держави.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі довели належними і допустимими доказами порушення їх права на повагу до житла за критерієм непропорційності втручання у зв`язку з проведення обшуку в їх квартирі за участю прокурора, який не мав для цього законних і достатніх підстав, а відповідачі свого процесуального обов`язку не виконали, не надавши переконливі докази на спростування обставин, викладених в обґрунтування позову.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивачів, суд виходив з того, що проведення обшуку в житлі будь-якої особи перебуває повністю під контролем держави від збору доказів до безпосередньо проведення обшуку, а тому порушення прав людини представниками органів державної влади має більший ризик свавілля, що пов`язано зокрема із безпорадним станом людини перед державою. При цьому суд також керувався принципами розумності та справедливості, врахував тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивачів, характер немайнових втрат, можливість відновлення попереднього стану.

В апеляційній скарзі представник Миколаївської обласної прокуратури Добрікова І.В. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність факту спричинення позивачам шкоди внаслідок прийняття участі у проведенні обшуку прокурора Гомана В.О., не підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відсутність рішення щодо неправомірності дій посадових осіб відповідача, подвійне відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У відзивах на апеляційні скарги Управління ДКСУ та представника Миколаївської обласної прокуратури позивачі, посилалися на аналогічні доводи незаконної участі у проведенні обшуку прокурора ОСОБА_6 з поясненнями в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та додатково зазначали, що їхні права порушенні під час досудового розслідування, вони не мали статусу у кримінальному провадженні, за такого, не можуть в інший спосіб захистити свої порушені права. Обраний ними спосіб захисту порушеного права є ефективним та відповідає характеру спірних правовідносин, у зв`язку з чим просили задовольнити їхні вимоги до Держави Україна про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями прокурора Гоман В.О. в повному обсязі та відмовити Управлінню ДКСУ в задоволенні вимог викладений в частині 2 прохальної частини апеляційної скарги.

У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник Миколаївської обласної прокуратури Цвікілевич Н.В. та представник Управління ДКСУ Чернієнко К.В. підтримали доводи, викладені в апеляційних скаргах та просили їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзивах на апеляційні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги Управління ДКСУ та представника Миколаївської обласної прокуратури Добрікової І.В. підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 січня 2017 року було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України по факту крадіжки з приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що належить ОСОБА_5 , яке знаходиться по АДРЕСА_2 . Ухвалою слідчого судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 лютого 2017 року слідчому СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області Лебедєву О.О. надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1 , що на праві спільної часткової приватної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , з метою виявлення та вилучення майна, що було викрадено у потерпілої ОСОБА_5 (т.1 а.с.13).

З протоколу обшуку вбачається, що 17 лютого 2017 року слідчим СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області Лебедєвим О.О. на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук квартири позивачів, під час якого речей, зазначених в ухвалі слідчого судді, не виявлено. В цьому протоколі обшуку зазначені, як учасники обшуку, прокурор Очаківського відділу прокуратури Гоман В.О., оперуповноважені СКР Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т.1 а.с.14-16).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , яка була присутня в якості понятої під час проведення обшуку, повідомила суду, що обшук проводили 4 чоловіка у форменому одязі, вони ходили по різних кімнатах, однак в результаті нічого не знайшли.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні наголошувала, що керував проведенням обшуку саме прокурор Гоман В.О., якій ходив по кімнатах та віддавав працівникам поліції розпорядження.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка слідчий СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 також підтвердив участь прокурора Гомана В.О. під час проведення обшуку, пояснивши це тим, що хоча й процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні був прокурор Ярмошевич О.О., замість нього брав участь прокурор Гоман В.О., який був включений до групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до копії постанови про призначення групи прокурорів від 04 січня 2017 року за підписом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Мерімеріна К.Г. у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000004 від 03 січня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, було призначено групу прокурорів, до якої включено начальника Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Гавенка В.В. та прокурорів цього відділу Ярмошевича О.О. та Лозана А.В. Старшим групи прокурорів призначено прокурора Лозана А.В. (т.1 а.с.17),

Судом установлено, що в матеріалах справи міститься також копія постанови про внесення змін до складу групи прокурорів від 13 лютого 2017 року за підписом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Мерімеріна К.Г., відповідно до якої у зазначеному кримінальному провадженні внесено зміни до складу групи прокурорів, до якої включено начальника Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_12 та прокурорів цього відділу Гомана В.О., ОСОБА_13 та Лозана А.В. Старшим групи прокурорів призначено прокурора Лозана А.В. (т.1 а.с. 60).

Як вбачається з письмової відповіді на звернення позивача від 09 квітня 2020 року за підписом начальника управління реєстрації вхідних та вихідних документів Департаменту документального забезпечення офісу Генерального прокурора, загальні правила роботи з документами органів прокуратури України визначаються Тимчасовою інструкцією з діловодства в органах прокуратури України, відповідно до положень якої вхідні, внутрішні, вихідні, інші документи незалежно від форми їх створення реєструються в інформаційній системі «Система електронного документообігу органів прокуратури України» (т.3 а.с. 29).

На запит суду першої інстанції було надано роздруківки скриншотів екрану комп`ютера в кримінальному провадженні №0000004 (т. 3 а.с.73-81). Під час дослідження останніх судом встановлено, що у кримінальному провадженні тричі вносились зміни до складу прокурорів. При цьому 04 січня 2017 року в складі групи прокурорів був відсутній прокурор Гоман В.О. Внесено його до групи прокурорів було лише 07 липня 2017 року.

Підставою звернення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , з позовом про відшкодування моральної шкоди є протиправна, за відсутності повноважень, як на їхню думку, участь прокурора Гомана В.О. під час проведення обшуку в житлі.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У пункті 5 цієї ж постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Ураховуючи наведене, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 757/54465/17-ц (провадження № 61-35434св18), від 03 грудня 2019 року у справі № 686/12334/18 (провадження № 61-12965св19) та від 21 грудня 2019 року у справі № 454/709/16-ц (провадження № 61-2706св19).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені частиною першою статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті, за змістом якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Вказаний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі довели належними і допустимими доказами, що прокурор Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 не мав повноважень бути присутнім 17 лютого 2017 року під час обшуку в квартирі позивачів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Положення статті 37 КПК України передбачають, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, зокрема доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.

Як встановлено постановою про внесення змін до складу групи прокурорів від 13 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000004 від 03 січня 2017 року, до складу групи прокурорів було включено, зокрема прокурора Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Гомана В.О.

Ця постанова є чинною та підлягала виконанню, зокрема вказаним прокурором.

Доказів щодо незаконності та/або скасування зазначеної постанови, а також іншої дати її винесення, матеріали справи не містять.

Той факт, що на момент проведення обшуку у житлі позивачів 17 лютого 2017 року у відповідному реєстрі були відсутні відомості про зміну складу групи прокурорів згідно постанови від 13 лютого 2017 року, на думку колегії суддів, не може слугувати достатньою підставою для висновку про відсутність у прокурора Гомана В.О. повноважень на участь у проведені обшуку відповідно до положень статті 36 КПК України.

До того ж, як встановлено в протоколі від 17 лютого 2017 року, обшук проведено не зазначеним прокурором, а слідчим Лебедєвим О.О., якому за ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на обшук житла позивачів. Тому посилання позивачів на постанову Верховного суду від 29 січня 2019 року у справі №466/896 /17 провадження № 51-7795км18, не заслуговують на увагу, оскільки в даній справі обшук проведено саме слідчим, якому слідчим суддею надано дозвіл на проведення обшуку, отже обставини справи у даній справі є іншими.

Таким чином, висновок суду про те, що прокурор Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури Гоман В.О. не мав повноважень брати участь 17 лютого 2017 року під час обшуку в квартирі позивачів та своєю участю позивачам було завдано моральної шкоди не відповідає обставинам справи та вимогам закону. Іншим позивачі свої вимоги в позові про відшкодування моральної шкоди не обґрунтовували.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи не встановлено незаконних дій посадової особи відповідача, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень статей 1176, 1174 ЦК України.

Сама лише незгода позивачів з прийнятими процесуальними рішенням, які набрали законної сили та не скасовані у передбаченому процесуальним законом порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди.

За такого, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури та Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з обраним позивачами способом захисту порушеного права.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Позивачами заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням їхнього конституційного права на недоторканість житла, а також права на повагу до житла, яка захищається ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція) .

Отже, предметом позову є цивільні права, які позивачі вважають порушеними.

При цьому позивачі зазначали, що вони не можуть захистити свої права в інший спосіб, оскільки не є учасниками кримінального провадження, а тому не можуть звернутися зі скаргою на дії прокурора в порядку КПК, а також позбавлені можливості звернутися з позовом в порядку КАС, оскільки кримінальне провадження не закрито, а тому органи досудового розслідування (органи, що здійснюють дізнання і досудове слідство) під час перевірки заяви про злочин та її вирішення, а також у ході розслідування кримінальної справи або здійсненні досудового розслідування не виконували владних управлінських функцій.

Колегія суддів погоджується з доводами позивачів про розгляд даних позовних вимог в порядку цивільного судочинства, оскільки такий спосіб є ефективним засобом правового захисту, який здатний привести до безпосереднього та оперативного вирішення цивільного позову заявників.

Оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначені обставини по суті спору та був іншої думки, то рішення суду першої інстанції на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до частини сьомої статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При поданні апеляційних скарг Миколаївською обласною прокуратурою та Управлінням Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області сплачено судовий збір у розмірі 1 152 грн. 60 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 12 березня 2021 року № 268 та від 06 квітня 2021 року № 189 відповідно.

Отже, судові витрати, понесені відповідачами, підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. До того ж, слід повернути Миколаївській обласній прокуратурі надлишково сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 197 грн. 40 коп. за платіжним дорученням №268 від 12 березня 2021 року.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги представника Миколаївської обласної прокуратури Добрікової Ірини Вікторівни та Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 лютого 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури та Управління Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди.

Судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі по 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп., понесений Миколаївською обласною прокуратурою та Управлінням Державної казначейської служби України в Очаківському районі Миколаївської області, компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, кожному.

Повернути Миколаївській обласній прокуратурі надлишково сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги на рахунок НОМЕР_1 в розмірі 197 (сто дев`яносто сім) грн. 40 коп. за платіжним дорученням №268 від 12 березня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 12 травня 2021 року.