Справа № 638/8753/18
Провадження № 2/638/1651/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.

секретаря Рижикової В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа приватний виконавець Кудряшов Дмитро Вячеславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

Установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 124672 від 31.10.2017 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості на кредитним договором № 891/27/39-18/7-69 від 20.06.2007 року в розмірі 255268,28 доларів США, стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. на його користь сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.06.2007 року між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 861/27/39-18/7-69, відповідно до умов якого йому надано грошові кошти у кредит у розмірі 121045 доларів США. 17.10.2008 року між ним та банком укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту № 861/27/39-18/7-69. 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 24672, відповідно до якого стягнуто з нього на користь банку суму заборгованості в розмірі 255268,28 доларів США. На теперішній час приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. відкрито виконавче провадження № 56373356 від 10.05.2018 року з виконання оскаржуваного виконавчого напису. Вважає виконавчий напис № 24672 від 31.10.2017 року вчинений з порушенням норм діючого законодавства України, а тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню з урахуванням наступного. Приватним нотаріусом стягнуто заборгованість строк повернення якої не настав. Крім того, 11.08.2010 року постійно діючим третейським судом при асоціації українських банків винено рішення, яким з нього стягнуто суму заборгованості за договором кредиту № 891/27/39-18/7-69 від 20.06.2017 року в загальному розмірі 1001406,67 грн., таким чином банк звернувшись до третейського суду про дострокове стягнення заборгованості в односторонньому порядку змінив кінцевий строк повернення кредиту, і з урахуванням постановлення рішення третейського суду про дострокове стягнення таким строком відповідач просить вважати 11.08.2010 року. Також, вказав, що сума заборгованості не є безспірною, він її не визнає, в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за його позовом про визнання недійсним кредитного договору № 861/27/39-18/7-69. Наявність оскаржуваного виконавчого напису порушує його законні права, оскільки з нього стягуються грошові кошти, а тому він звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 21.06.2018 року відкрито позовну провадження по даній справи, призначено розгляд в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.06.2018 року зупинено стягнення за виконавчим провадженням № 56373356 від 10.05.2018 року, що перебуває у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. (стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суми боргу в розмірі 255268,28 доларів США, виконавчий документ - виконавчий напис № 24672 від 31.10.2017 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.).

Ухвалою суду 28.08.2019 року закрито підготовче провадження уданій цивільній справі.

Ухвалою суду від 20.01.2020 року замінено сторону судового провадження АТ «Укрсобанк» на його правонаступника - АТ «Альфа-Банк» по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа - приватний виконавець Кудряшов Дмитро Вячеславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 03.06.2020 року витребувано у приватного нотиаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича належним чином завірені копії документів, на підставі яких вчинено нотаріальний напис №24672 від 31.10.2017 року.

Позивач ОСОБА_1 неодноразово не з`являється у судові засідання, що призначаються судом, звертається із заявами про відкладення розгляду справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процессу.

Згідно з ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Так, позивач ОСОБА_1 , будучи ініціатором судового провадження, достименно знаючи про день та час розгляду справи, зважаючи на тривалість перебування справи в суді, не з`явився до суду у призначений день та час, надавши заяву з проханням про відкладення розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

В свою чергу вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справи є обов`язком держави.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Водночас, неявки позивача в судові засідання спричиняє затягування строків розгляду справи, що є порушенням як положень Цивільного процесуального кодексу України, так і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Аналіз приведеного вище свідчить про те, що саме позивач не проявляє зацікавленості у розгляді справи, затягуючи її розгляд з різних причин.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В свою чергу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи викладене, тривалість перебування справи в суді, з метою недопущення порушення права позивача на доступ до правосуддя, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті за наявними у справі доказами за відсутності позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав суду відзив на позов ОСОБА_1 , згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вказуючи на те, що позивач у справі не виконував умови кредитного договору про щомісячне погашення кредиту і нарахованих відсотків, а тому кредитор був вимушений звернутися із заявою про вчинення виконавчого напису для задоволення своїх вимог. На момент вчинення виконавчого напису ОСОБА_1 жодним чином не ставив під сумнів безспірність вимог ПАТ «Укрсоцбанк». Оскаржуваний виконавчий напис відповідає змісту наданих кредитором (стягувачем) документів, в тому числі розміру грошової суми боргу, а норми чинного законодавств не встановлюють обов`язок узгоджувати суму заборгованості з боржником.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. у судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в справі документів.

Третя особа приватний виконавець Кудряшов Д.В. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належно, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню на підставі наступного.

У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис стягнуто на користь ПАТ «Укрсорцбанк» заборгованість, що виникла по договору кредиту № 861/27/39-18/7-69 від 20.06.2007 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.06.2015 року по 12.09.2017 року. Сума заборгованості складається з: строкова заборгованість - 71013,48 доларів США; прострочена заборгованості - 42365,37 доларів США; строкова заборгованість по нарахованих відсотках - 617,29 доларів США; прострочена заборгованість по нарахованих відсотках - 141272,14 доларів США. Загальна сума заборгованості становить 255268,28 доларів США.

10.05.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим написом приватного нотаріуса від 31.01.2017 року.

При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній станом на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18).

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Судом установлено, що до заяви про вчинення спірного виконавчого напису були подані такі документи: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; документи стягувача, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов?язання та документи представника стягувача за довіреністю.

Матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності будь-яких заперечень з боку позивача з приводу суми заборгованості.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем для вчинення виконавчого напису подані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чуловському В.А. всі документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172.

Виконавчий напис, який є предметом спору у даній справі, вчинено 28 грудня 2016 року, тобто до моменту визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», таким чином, виконавчий напис вчинено у відповідності до діючого на той момент нормативного акту.

Заявляючи даний позов, позивач мав довести, що була відсутня правова підстава для вчинення спірного виконавчого напису, тобто факт відсутності порушеного права відповідача та відсутність підстав для захисту відповідного права шляхом стягнення кредитної заборгованості на підставі спірного виконавчого напису.

Однак, будь-яких належних доказів на підтвердження відсутності порушення зобов`язання за кредитним договором чи наявності спору щодо заборгованості (щодо її розміру, строків, за які вона нарахована, тощо) позивач суду не надав.

Під час розгляду справи позивач не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед відповідачем за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення.

Установивши факт подання стягувачем доказів на підтвердження безспірності заборгованості згідно з визначеним законодавством переліком документів, відсутність порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Сама по собі незгода боржника з розміром заборгованості та її розрахунком не є підставою для визнання заборгованості спірною, оскільки спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку.

Посилання позивача на наявність в провадженні Київського районного суду м. Харкова позову про визнання недійсним кредитного договору, за яким виданий оскаржуваний виконавчий напис, суд не приймає через відсутність доказів про знаходження справи в провадженні суду та не надання доказів про постановлення рішення суду, що набрало законної сили та за яким визнано кредитний договір недійсним.

З приводу рішення третейського суду за яким стягнуто заборгованість з позивача на користь банку, суд вказує про те, що період за який стягнуто заборгованість за рішенням третейського суду є відмінним від періоду, за який видано виконавчий напис.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне скасувати заходи забзепечння позову, вжиті ухвалою суду від 22.06.2018 року.

Керуючись ст.ст.2,4,13,15,158,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа приватний виконавець Кудряшов Дмитро Вячеславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, які вжиті згідно ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 червня 2018 року, згідно якої зупинено стягнення за виконавчим провадженням № 56373356 від 10.05.2018 року, що перебуває у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. (стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суми боргу в розмірі 255268,28 доларів США, виконавчий документ - виконавчий напис № 24672 від 31.10.2017 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.)..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий