Провадження № 22-ц/802/673/21 Категорія: 70 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Здрилюк О.І., Киці С.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що з 21 січня 2011 року по 06 грудня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . У них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2012 року постановлено шлюб між нею та відповідачем розірвати та стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 450 грн від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка також зазначала, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини збільшився мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також зросли потреби на утримання сина, оскільки він пішов до школи; дитина періодично хворіє на вірусні захворювання, потребує щорічного оздоровлення, а її заробітної плати не вистачає для забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового та духовного розвитку дитини.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд змінити розмір аліментів і стягувати з відповідача ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Постановлено розмір аліментів збільшити та стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням судом обставини справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково, збільшивши розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції вважав обґрунтованим розмір аліментів, заявлений позивачкою.

Проте такі висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням вимог закону.

За матеріалами справи установлено, що позивачка і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2011року до 06 грудня 2012 року (а. с. 19-20).

У них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 (а. с. 6).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів постановлено стягувати з відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 450 грн від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 листопада 2012 року (а. с. 19-20).

У своїй позовній заяві про зміну розміру аліментів ОСОБА_1 зазначала, що встановленого судовим рішенням розміру аліментів не достатньо для забезпечення потреб дитини відповідного віку.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

За положеннями статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (стаття 150 СК України).

Відповідно до статтей 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, а також інших обставин, що мають істотне значення (статті 181, 182 СК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц.

За таких обставин апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про збільшення розміру аліментів, які стягуються із відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_1 на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_4 .

Разом з тим колегія суддів не погоджується із визначеним судом розміром аліментів, які слід стягувати з відповідача на утримання неповнолітньої дитини.

За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_1 у своїй позовній заяві як на підставу для збільшення розміру аліментів посилається на погіршення її матеріального стану.

Проте будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин позивачка суду не надала, хоча кожна сторона, як передбачає частина 1, 6 статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у своїй постанові від 25 вересня 2019 року по справі № 755/14148/18 зробив правий висновок про те, що суди при ухваленні своїх рішень про стягнення аліментів, насамперед, мають керуватися інтересами дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення.

Відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі на рішення суду не заперечував проти збільшення аліментів на утримання його неповнолітнього сина, але просив апеляційний суд стягувати з нього в користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Прожитковий мінімум відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2021 року складає 2395 грн.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити та стягувати з відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1500 грн щомісячно.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтями 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення або зміни рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, порушенням норм матеріального права рішення суду першої інстанції слід змінити.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2021 року у цій справі змінити.

Стягувати з відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді