Провадження № 1504202
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Грубника О.М.,

за участю секретаря судового засідання Варламової О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківки Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,

встановив:

02 лютого 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом. Зазначила, що 26 вересня 2016 року вона укладала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . Під час шлюбу подружжям ОСОБА_3 , за кошти батьків дружини ОСОБА_4 придбали квартиру АДРЕСА_1 . У квартирі вони мешкали до розірвання шлюбу. Договір купівлі-продажу від 21 січня 2016 року було укладено від імені ОСОБА_4 . На час укладання правочину, ОСОБА_2 надавав на це добровільну згоду. Під час шлюбу ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем проживання ( АДРЕСА_2 ), вживав наркотичні засоби. Тобто, своєю поведінкою вів аморальний спосіб життя. Офіційно не працював. Відповідач не мав мети створити шлюбні сімейні відносини та не бажав народження дитини. У сторін не було спільних побутових взаємовідносин. Після шести місяців сумісного мешкання позивачка залишила чоловіка та змінила своє місто мешкання. Відсутність у ОСОБА_2 бажання створювати справжні сімейні стосунки та набуття прав та обов`язків подружжя стало причинами для подання сумісної заяви про розірвання шлюбу. 06 жовтня 2017 року у відділі Дружківського РАЦС шлюб між сторонами було розірвано. 06 жовтня 2018 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 . Як наслідок, позивачка змінила прізвище на ОСОБА_1 . Від даного шлюбу подружжя ОСОБА_6 мають малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зараз позивачці стало відомо, що відповідач засуджений вироком Дружківського міського суду від 30.10.2020 року № 1-кп/229/439 2020 року за ч.2 ст. 307 КК України. Останньому призначено покарання у вигляду семи років позбавлення волі з конфіскацією майна. Тобто, завдяки вироку суду ОСОБА_1 стало відомо, що її колишній чоловік має хронічні захворювання, про які їй не було відомо під час укладення шлюбу (відповідно до п. 5 ст. 30 СК України). Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 не мав до позивачки будь-яких майнових претензій. У зазначеній квартирі він мешкав до часу затримання, за отримані комунальні послуги не платив, в зв`язку з чим виникла заборгованість. Позивачка вважає, що шлюб між нею та ОСОБА_2 є фіктивним, оскільки був укладений без наміру створення сім`ї, набуття прав та обов`язків подружжя. Визнання шлюбу недійсним ОСОБА_1 необхідно для розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , оскільки вказана квартира придбана під час спірного шлюбу та потребує згоди колишнього чоловіка ОСОБА_2 . Будь-яку згоду на розпорядження вказаною квартирою колишній чоловік не надає. Позивачка, як власниця квартири АДРЕСА_1 , має заборгованість за комунальні послуги; квартира потребує ремонту. Просить шлюб визнати недійним шлюб, який укладений 26.09.2015 року між нею та ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 26 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі.

У відкрите судове засідання позивачка ОСОБА_1 , адвокат Максименко В.І. не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином: судовою повісткою.

Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, отримавши згоду позивачки, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Нормою статті 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 40 Сімейного кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Стаття 41 СК України, містить вичерпний перелік підстав, за якими шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, а саме: якщо він був зареєстрований: між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п`ятою статті 26 цього Кодексу; між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб.

Згідно зі статтею 45 Сімейного кодексу України шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Як вбачається Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №8, сформованого 12.01.2021 року Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Харків, 26 вересня 2015 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , актовий запис № 267. Після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с.11).

У шлюбі сторонами на праві спільної сумісної власності було придбане нерухоме майно.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21 січня 2016 року №186 ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 . У п.3.13 розділу 3 вказаного договору, ОСОБА_2 надав згоду на купівлю квартири засвідчено 21.01.2016 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області Миросєді В.М. за реєстром № 185 (а.с.11 зворот. бік).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 52063595 ОСОБА_4 є власницею 1/1частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.10).

Нормою ч.1 ст. 106 СК України передбачено, що подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

06 жовтня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу від 06.10.2017 року серії НОМЕР_1 , наданого Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 50 від 06.10.2017 року (а.с.03).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №8, сформованого 12.01.2021 року Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Харків, відповідно до якого 06 жовтня 2017 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , актовий запис № 50. Підстава - заява про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей від 04.08.2017 року (а.с.11).

06 жовтня 2018 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.04). Сторони мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.05).

Суд вважає, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, повинна підтвердити належними доказами свої посилання про відсутність у осіб, які уклали шлюб, наміру створити сім`ю.

У постанові Касаційного цивільного суду ВС від 17.04.2019 у справі № 752/2337/16-ц суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що у випадках, передбачених ст. 41 СК судам роз`яснено, що шлюб за

рішенням суду може бути визнаний недійсним. У даному разі

вирішення цього питання залежить від встановлених судом обставин.

СК вказує на підстави, за яких шлюб може бути визнано недійсним,

зокрема коли шлюб було укладено між усиновлювачем і усиновленою

дитиною; двоюрідними братом і сестрою чи іншими родичами; з

особою, яка не досягла шлюбного віку, тощо. Разом з тим, наявності

одного із вказаних фактів недостатньо для визнання шлюбу

недійсним. Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до

уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи,

тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а

також інші обставини, що мають істотне значення.

Причому, відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

З позовної заяви вбачається, що позивачка мала реальний намір на укладання шлюбу та утворення сім`ї.

Щодо відсутності у відповідача реального наміру створити сім`ю з позивачкою, набути права та обов`язки подружжя, достовірних доказів суду на підтвердження цього факту позивачкою не надано, як і не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 укладала шлюб з ОСОБА_2 , який приховав свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для неї. ОСОБА_1 не конкретизувала якою саме хворобою він хворів.

Факт купівлі житла за кошти батьків ОСОБА_1 судом не встановлено.

Ведення аморального способу життя та зловживання наркотичними засобами ОСОБА_2 у суді не доведено.

Навпаки, у шлюбі на праві спільної сумісної власності була придбана квартира, тобто це питання було вирішено подружжям спільно на засадах рівності. Як наслідок, вони піклувалися про свій побут та спільне проживання.

Щодо факту проживання подружжя під час шлюбу за різними адресами, то слід зазначити таке.

Статтею 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 56 СК України визначено, що дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання.

Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих житловому приміщенні/будинку осіб №2677 від 29.12.2020 року, наданої КП «Комсервіс» Дружківської міської ради підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ).

Актом обстеження (кімнати, квартири) ТОВ «Комсервіс» від 19.01.2021 року затверджено, що ОСОБА_1 , 1990 року народження зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , але з жовтня 2018 року не мешкає за вказаною адресою. Остання фактично проживає за іншою адресою: АДРЕСА_4 (а.с.14).

Тобто, з 06 жовтня 2017 року між подружжям припиняються особисті та майнові правовідносини, що виникають від дня державної реєстрації шлюбу в органі РАЦСу. Вищевказаним актом підтверджено, що саме з жовтня 2018 року (вже після розірвання шлюбу) ОСОБА_1 не проживає з ОСОБА_2 за однією адресою ( АДРЕСА_4 ). Право дружини та чоловіка на вільний вибір місця проживання не обмежено.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При оцінці доказів суд враховує положення ст.ст. 79, 80 ЦПК України, відповідно до яких достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 не довела достовірними та достатніми доказами факти того, що відповідач уклав з нею фіктивний шлюб, без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, а також під час реєстрації шлюбу приховав свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для неї. Тому, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 40-45 СК України, ст. ст. 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним відмовити у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 07 травня 2021 року.

Cуддя: О. М. Грубник