ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2021 року

м. Харків

справа №641/8416/19

провадження №22-ц/818/2198/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», Державний реєстратор Зміївської міської ради Харківської області Калініна Людмила Миколаївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Августової Марини Владиславівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-Банк», на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року, ухвалене в складі судді Фанда О.А. (повний текст рішення складений 18 грудня 2020 року), -

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №40649834 від 16.04.2018, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 29.05.2008 між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №839/3/27/38/8-367, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 77312 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29.05.2008 між тими ж сторонами був укладений іпотечний договір №839/4/27/38/8-397, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковець О.Л., за умовами якого в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 . Згідно отриманої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.05.2018 державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. 16.04.2018 було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк». Позивач вважає, що реєстрація права власності відбулась з порушенням вимог чинного законодавства та протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказана квартира є її єдиним житлом, будь-якого іншого житла вона у власності не має, площа квартири не перевищує 140 кв.м., квартира передана в іпотеку в забезпечення грошових зобов`язань за договором споживчого кредиту, наданого в іноземній валюті.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.04.2018 №40649834, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (правонаступник - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»), а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто в рівних частках з акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л.М. на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 95,0 кв.м, використовується як місце постійного проживання позивача та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором від 29.05.2008, укладеним в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Не погодившись з рішенням суду Августова М.В., діючи в інтересах Акціонерного товариства (далі - АТ) «Альфа-Банк», подала апеляційну скаргу, якою просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд з формальних підстав декілька разів відмовляв в задоволенні клопотань, заявлених представниками банку, не застосовуючи при цьому тих самих підстав для відмови в задоволенні клопотань з боку позивача. Апелянт вважає, що викладене вказує на упереджений підхід суду до розгляду клопотань, чим був порушений принцип рівності учасників справи, адже до матеріалів справи долучались документи виключно в інтересах позивача. Тому апелянт просить апеляційний суд прийняти і долучити до матеріалів справи: копію анкети - заяви на отримання кредиту, копію довідки про відсутність зареєстрованих в спірній квартирі осіб.

Також апелянт вказує, що під час розгляду справи представник Банку неодноразово вказувала на відсутність в матеріалах справи копії реєстраційної справи, що не дає можливості належним чином дійти висновку про правомірність та/або неправомірність такої реєстраційної дії.

Посилаючись на те, що часто боржники за валютними кредитами здійснюють всі заходи щодо відчуження нерухомого майна на користь родичів та інших осіб з метою застосування норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на вигідних для себе умовах, вважає, що для повного і всебічного розгляду справи важливим є встановлення факту потенційного місця проживання таких осіб в межах об`єктів нерухомого майна, на наявність яких вони посилались при отриманні кредиту і про які замовчують при необхідності його повернення.

На підставі викладеного представник банку вважає, що судом невірно застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, що призвело до ухвалення неправомірного рішення.

Краснянчук подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відзив обґрунтований тим, що апелянтом невірно зазначено номер справи, рішення у якому оскаржується, а отже апеляційна скарга не відповідає вимогам Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України та не може бути прийнята до провадження. Судом першої інстанції ретельно перевірялись всі наявні докази по справі, на підставі яких дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості перед АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором жодним судом не виносились.

Щодо зазначення позивачем під час оформлення кредиту додаткового місця свого проживання, ОСОБА_1 вказує, що договір купівлі-продажу квартири, кредитний договір і договір іпотеки укладалися в один день, тому вона, її чоловік та дитина не могли бути зареєстровані в спірній квартирі в той же день з об`єктивних причин; кредит оформлявся саме з метою купівлі квартири, будівництво якої на момент укладення договору навіть не було завершено. У м. Ананьїв позивач була зареєстрована при отриманні паспорта, проте багато років вона мешкає в м. Харків, де вони разом з чоловіком орендували житло. Квартира в м. Ананьїв належить родичам позивача, іншої квартири, окрім придбаної за кредитні кошти, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , позивач не має.

Щодо відмови суду в задоволенні клопотання представника банку про долучення до матеріалів справи довідки від 02.08.2018 про відсутність зареєстрованих в спірній квартирі осіб, позивач вказує, що вона видана на запит ОСОБА_2 , у ній вказується про зняття з реєстрації за спірною адресою невідомих осіб; відомості про те, що відбулося зняття з реєстрації саме ОСОБА_1 і членів її сім`ї в довідці відсутні. Крім того, ОСОБА_2 на час отримання указаної довідки не мав жодного відношення до АТ «Укрсоцбанк» та не був уповноваженою особою на отримання будь-яких відомостей відносно майна та клієнтів указаного товариства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 19.05.2008 ОСОБА_1 уклала з акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», договір кредиту, за умовами якого отримала кредит у розмірі 77312 доларів США та зобов`язалася повертати зазначені грошові кошти щомісячно з кінцевим терміном повернення до 10.05.2033 та сплатити відсотки у розмірі 13,5% річних (т. 1 а.с. 58-62).

29.05.2008 ОСОБА_1 в забезпечення виконання зазначеного зобов`язання передала Банку в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 7-9).

07.12.2010 до договору іпотеки були внесені зміни та доповнення, а саме: предметом іпотеки визначена квартира АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 31.05.2010 (п. 1 договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору) та передбачено іпотечне застереження у вигляді права Банку задовольнити свої вимоги іпотекодержателя, відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», зокрема, шляхом передачі останньому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (п.11 п. 1 договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору) (т. 1, а.с. 10-11).

Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю та боржнику (позичальнику) письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Згідно штампу на сторінці 12 «Місце проживання» у наданій суду копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого 01.04.1997 Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 63-64 ).

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті Національного банку України, 25.10.2019 Національний банк України відкликав банківську ліцензію та виключив АТ «Укрсоцбанк» з Державного реєстру банків. Відповідне рішення №799-рш прийняте Правлінням НБУ 24.10.2019. Правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 стало АТ «Альфа-Банк».

02.02.2018 ПАТ «Укрсоцбанк» повідомив ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання запису про залишок заборгованості у розмірі 83232,30 доларів США. Повідомлення було отримано ОСОБА_1 17.02.2018 (т. 1, а.с. 102-107).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві приватної власності за Публічним Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору №1007, виданого 29.05.2008 приватним нотаріусом Левковець О.Л.

Запис про право власності внесений на підставі рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40649834 від 16.04.2018 (т. 1, а.с. 5-6).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 указаного Закону визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 33 даного Закону передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 цього Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, передбачала, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» були внесені зміни до статті 37 Закону України «Про іпотеку», а саме частина 1 указаної статті викладена в такій редакції: «Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання».

Системний аналіз положень статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 2 частини 1 статті 10 указаного Закону передбачено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Статтею 18 даного Закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмета іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

07.06.2014 набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 02.03.2016 у справі №6-1356цс15 дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини 1 статті 263 ЦК України).

Пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) визначено, що споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а (провадження №11-474апп19) виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже, зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 1 лютого 2020 року по справі №201/13421/18 (провадження №61-14872св19).

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що кредит є споживчим, наданий в іноземній валюті, тому на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, загальна площа спірної квартири, яка була предметом іпотеки, становить 95,0 кв.м (т. 1, а.с. 5-6), іншого нерухомого майна позивач у власності не має, згоди на відчуження предмету іпотеки ОСОБА_1 не надавала.

Визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №465/1310/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року, справа №726/1538/16-ц, провадження №14-111цс19.

Верховний Суд вже неодноразово викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, і суд першої інстанції виніс рішення відповідно до таких висновків; висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, узгоджуються з актуальними висновками Великої Палати Верховного Суду, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що апелянтом не доведена наявність підстав для висновку щодо необґрунтованості та незаконності рішення суду першої інстанції, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

При вирішенні справи районний суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Надана Банком довідка від 02.08.2018 № 04-06-19/1892/18 про зняття з реєстрації місця проживання зазначених у заяві Банку осіб за адресою: АДРЕСА_1 свідчить про те, що Банк після реєстрації права власності на квартиру за собою (на підставі оскаржуваного в дійсній справі рішення державного реєстратора індексний номер 40649834 від 16.04.2018) отримав рішення відділу реєстрації місця проживання у Московському районі м. Харкова про зняття з реєстрації позивачки та членів її сім`ї.

Тому зазначений доказ не може бути належним доказом факту не проживання ОСОБА_1 за адресою вищезазначеної квартири на час прийняття державним реєстратором рішення індексний номер 40649834 від 16.04.2018 про реєстрацію права власності на квартиру за Банком.

Згідно пояснень представника ОСОБА_1 рішення відділу реєстрації місця проживання у Московському районі м. Харкова від 02.08.2018 про зняття з реєстрації позивачки та членів її сім`ї оскаржується ОСОБА_1 в судовому порядку.

Отже, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Августової Марини Владиславівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-Банк», залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 травня 2021 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук