ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року

м.Суми

Справа №587/2659/20

Номер провадження 22-ц/816/672/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 19 лютого 2021 року в складі судді Черних О.М., ухваленого в м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у грудні 2020 року, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.11.2017 року в розмірі 11890,39 грн та судові витрати в розмірі 2102,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 03.11.2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого позивач надав позичальнику кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що може бути змінений банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, який є договором приєднання, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 26.10.2020 року, виникла заборгованість - 11890,39 грн, яка складається з: 10318,59 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1571,80 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що і стало підставою звернення до суду.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 19.02.2021 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 7526,30 грн та 1330,57 грн судових витрат по справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості у належній формі щодо порядку погашення банком заборгованості за відсотками за рахунок кредитних коштів, тому такі операції банку на загальну суму 4364,09 грн є незаконними, у зв`язку з чим заборгованість за тілом кредиту підлягає зменшенню на вказану суму та становить 5954,50 грн; вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 1571,80 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому вказує, що банком надані належні та допустимі докази, які свідчать про те, що він має право на стягнення з відповідача всіх сум, заявлених у позові. Зазначає, що укладаючи кредитний договір, відповідач особистим підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг складають між ним та банком договір, умови якого він зобов`язується виконувати. Крім того, вказує, що отримання кредитних коштів та користування ними, часткове погашення заборгованості, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, підтверджує його згоду з умовами кредитного договору.

На підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається рішення в частині вирішення позовної вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається із цивільної справи, що 03.11.2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 відбулось підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 11).

Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне - підписанням анкети-заяви я відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднуюся до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк»», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua., та які разом з пам`яткою клієнта і тарифами складають договір банківського обслуговування, примірник якого я отримав (отримала) шляхом самостійного роздрукування. Погоджуюся із збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін не можливе, банк повідомляє мене про зміни шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням мого погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Із змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язуюсь ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті банка privatbank.ua. В разі використання мною електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису для підписання анкети - заяви такий підпис прирівнюється до мого власноручного підпису.

Будь-яких інших умов кредитування (розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, тощо) в анкеті-заяві не зазначено.

Додані банком до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які були предметом дослідження в суді першої інстанції, відповідачем не підписані (а.с. 12 - 71).

Користування кредитними коштами ОСОБА_1 підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 72-73).

Відповідно до наданої банком довідки ОСОБА_1 на підставі підписаного ним кредитного договору №б/н (без зазначення дати) було видано кредитні катки: 16.08.2017 року №053330 терміном дії до серпня 2021 року (а.с. 10).

Представлений до позову банком розрахунок кредитної заборгованості за період з 03.11.2017 року по 26.10.2020 року складає - 11890,39 грн, з яких: 10318,59 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1571,80 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 6-8).

Підставами позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в оскарженій частині рішення суду є неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, який було укладено шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, та стягнення заборгованості за тілом кредиту, відповідно до вказаним Умов та правил, а також Тарифів банку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У справі, що переглядається, у заяві позичальника від 03.11.2017 року, підписаної сторонами, відсутні будь-які умови кредитування (розмір процентної ставки, порядок погашення заборгованості, застосування неустойки, тощо). А правила ч. 1 ст. 634 ЦК України в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, якщо фактично отримані та використані позичальником грошові кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті в повному обсязі, а також виходячи з вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тобто, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, за період з 03.11.2017 року по 26.10.2020 року, до суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів банк неправомірно нарахував ще й відсотки, хоча докази про погодження з відповідачем на вчинення вказаних дій позивач суду не надав, а матеріали справи цього не містять. Вказані відсотки банк самовільно нарахував відповідачу, що відображено у відповідній колонці «Відсотки погашені за рахунок кредиту», додавши їх до суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, внаслідок чого неправомірно збільшив тіло кредиту.

Про вказані обставини суд першої інстанції дійшов правильного висновку, проте не звернув уваги, що в даному випадку, за встановлення відсутності погодження у встановленій законом формі сторонами кредитного договору його істотних умов, банк має право на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Так, відповідач користуватись кредитними коштами, що підтверджується відповідними сумами в графі «Витрати клієнтом кредитних коштів» (загальна сума витрачених коштів становить - 28141,69 грн), а також за вказаний період здійснював погашення заборгованості на загальну суму 23041,93 грн підтверджується відповідними сумами в графі «Сума погашення за наданим кредитом».

Таким чином, загальна сума фактично отриманої відповідачем суми кредитних коштів станом на 26.10.2020 становить 28141,69 грн, з яких ним було погашено суму в розмірі 23041,93 грн, тобто загальна сума непогашеної заборгованості за тілом кредиту становить 5099,76 грн, а не 5954,50 грн, як визначено судом першої інстанції

Отже, вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту понад 5099,76 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Однак, суд першої інстанції на вказані обставини справи не звернув уваги, що призвело до неправильного визначення суми заборгованості за кредитним договором, яка, враховуючи задоволення вимог позову про стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі 1571,80 грн, і в цій частині рішення суду не оскаржується, становить 6671,56 грн.

Через відсутність апеляційної скарги щодо частини рішення суду першої інстанції стосовно задоволенню вимоги про стягнення на користь банку процентів за користування кредитом, колегія суддів не дає правової оцінки висновкам суду зробленим при вирішенні цієї позовної вимоги.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині визначення розміру заборгованості, шляхом зменшення суми стягнення до 6671,56 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру судових витрат підлягає зміні, шляхом зменшення суми стягнення до 1179,41 грн.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 19 лютого 2021 року в оскарженій частині та розподілу судових витрат змінити, у зв`язку з чим: розмір заборгованості за кредитним договором в сумі 7526,30 грн зменшити до 6671,56 грн; розмір судових витрат в сумі 1330,57 грн зменшити до 1179,41 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина