УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року

м.Вовчанськ Харківської області

Справа 617/314/21

Провадження 2/617/331/21

Суддя Вовчанського районного суду Харківської області Петрова Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

03.03.2021 року до Вовчанського районного суду Харківської області надійшла позовна заява позивача ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про захист прав споживачів.

Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 04 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про захист прав споживачів залишено без руху, у зв`зку з тим, що позовні вимоги неконкретизовані, не підтверджені жодними доказами в обґрунтування позову, не надано копії оспорюваного договору, доказів звернення до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» з вимогою про надання договору та відмови в наданні даного договору. До суду надано тільки позовна заява та копії документів, які посвідчують особу позивача. До позовної заяви взагалі не надано жодного документу або доказу, які б надали можливість підтвердити обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, ОСОБА_1 надано строк для усунення недоліків.

Позивачем отримано ухвалу 07 квітня 2021 року, але станом на 05.05.2021 року ОСОБА_1 недоліки, зазначені в ухвалі суду не усунуто, будь-яких документів на виконання ухвали суду від 04 березня 2021 року до суду не надходили.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Крім того, слід зазначити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки позивач у зазначений в ухвалі строк не усунув недоліки заяви, її слід вважати неподаною і повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст. 185, п. 1 ч. 1 ст. 258, ч. 1 ст. 260, ч. 2 ст. 261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про захист прав споживачів повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Петрова