РІШЕННЯ

Іменем України

05 травня 2021 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Владимирської І.М., при секретарі Гандзюк К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства "Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта Котляревська» з 24.01.1990 року по 28.01.2019 року. Під час роботи в ДП «Селидіввугілля» отримав професійне захворювання та первинно йому було встановлено 65% втрати працездатності 15.07.2019 року та третю групу інвалідності. Згідно акту П-4 від 26.06.2019 року причиною професійного захворювання є тривала робота в умовах запиленості повітря робочої зони, рівня шуму, які перевищують гранично - допустимі норми. Пошкодженням здоров`я позивачу завдано тяжкі фізичні та моральні страждання, було змінено його звичний уклад життя, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та матеріального забезпечення. З наведених підстав позивач просить стягнути моральну шкоду з відповідача 106470,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01.03.2021 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи належним чином повідомлений. Надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не додано до позовної заяви жодного доказу вказаних у позовній заяві фактів того, що позивач постійно знаходиться на лікуванні, постійно відчуває фізичний біль, порушення його звичайного укладу життя. Вважає, що додані позивачем документи жодним чином не доказують наявність у нього моральних(душевних) страждань, а підтверджують саме факт профзахворювання. Відповідач не заперечує проти факту отримання позивачем профзахворювання у 2019 році, а заперечує проти моральної шкоди, яка начебто виникла внаслідок профзахворювання 2019 року. Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі у зв`язку з не доведенням факту отримання моральної шкоди.

Суд, вивчив матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.07.1986 року, ОСОБА_1 працював в ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта Росія» (нині «Котляревська») з 24.01.1990 року по 28.01.2019 року, за професією гірничий робітник з ремонту гірничих видобутків, підземний з повним робочим днем в шахті.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.06.2019 року за формою П-4, було встановлено, що професійні захворювання ОСОБА_1 за діагнозом: хронічний бронхіт II стадія, фаза затихаючого загострення; прикореневий пневмофіброз. ЛН I-II ст. (один-два) (J42,0). Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово -тонічним та больовим синдромами (М54.1) - захворювання професійні, встановлені вперше. Професійне захворювання виникло з таких обставин: тривала робота в умовах важкої фізичної праці та вимушеної робочої пози, а також роботи в умовах запиленості повітря робочої зони ГРГВ дільниці СО, які перевищували санітарно-гігієнічні нормативи. Стаж за професією ГРГВ на ВП «Шахта Котляревська» - 22 роки 11 місяців. Професія ГРГВ відноситься до категорії робіт середнього ступеню важкості. Перевищення ГДК пилу на робочому місці ГРГВ дільниці СО ВП «Шахта «Котляревська» - в 2,86 рази. Невиконання у повному обсязі заходів по боротьбі з пилом на дільниці СО ВП «Шахта «Котляревська». Причина професійного захворювання: важка фізична праця - підйом та перенесення ваги складала від 20 кг до 30 кг на відстань 20 м протягом 30%; недосконалість технологічних процесів; перевищення концентрації пилу на робочому місці ГРГВ дільниці СО ВП «Шахта «Котляревська», запиленість гірничих виробок складала до 28,6 мг/м3, при ГДК - 10 мг/м3.

Відповідно до довідки серії 12 ААБ № 086235 від 15.07.2019 року, виданої МСЕК, ОСОБА_1 первинно встановлена ІІІ група інвалідності, з встановленням втрати професійної працездатності, яка у сукупності складає 65% довічно.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування працівникові моральної шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч. 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08 жовтня 2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.

Таким чином, саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому шкоди.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно - побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

При встановлених обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 13,81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач отримав хронічне професійне захворювання, у зв`язку з тривалим перебування у трудових відносинах з відповідачем, при наявності шкідливих умов праці, що було встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 25.06.2019 року, що в свою чергу заподіює йому моральні страждання, в результаті чого він змушений докладати додаткових зусиль для утримання себе, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання позивач зіткнувся з труднощами побутового плану. До теперішнього часу він відчуває негативні наслідки професійного захворювання, оскільки став інвалідом, не може працювати більше в шахті, постійно знаходиться на лікуванні. Все це приводить його до дратівливості; постійно відчуває фізичний біль, переживанням, погіршенням взаємин з близькими, порушенням звичайного укладу життя. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована.

Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань внаслідок професійного захворювання, ступень вини відповідача, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні.

З огляду на наведене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідним визначити розмір моральної шкоди завдану внаслідок отримання позивачем професійного захворювання у розмірі 65 000 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

На підставі п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача по справі підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 554 грн. 33 коп., оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати за подання позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23,1167 ЦК України, ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81,141, 247, 258, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Державного підприємства "Селидіввугілля» (місцезнаходження: Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, 41, ) про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ДП «Селидіввугілля» (, юридична адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К.Маркса, 41) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди 65 000(шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К. Маркса, буд № 41, ) судовий збір у розмірі 554(п`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 33 коп. на користь держави.

В іншій частині заявлених вимог ОСОБА_1 - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М.Владимирська